УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

11.12.2025Справа № 910/13248/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівон А.М., розглянувши матеріали

заяви позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ Український продукт"

про забезпечення позову

у справі № 910/13248/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ Український продукт" узвіз Вознесенський, 14, оф.16/53, м. Київ, 04053

до Товариства з обмеженою відповідальністю РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА узвіз Вознесенський, 14, офіс 16/58, м. Київ,04053

про стягнення 1 006 742,59 грн.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТМ Український продукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА про стягнення 1 006 742,59 грн., а саме 999 097,96 грн. основного боргу, 6 651,53 грн. процентів річних та 993,10 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 25-12/2024-1 від 25.12.2024 року в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та втрати від інфляції.

Також разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів згідно ст. 81 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через систему "Електронний суд" 24.11.2025 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 12.11.2025 року надійшла заява б/н від 22.11.2025 року про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2025 року за результатами розгляду заяви про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13248/25, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.01.2026 року.

Поряд із цим, через систему "Електронний суд" 09.12.2025 року від позивача надійшла заява б/н від 09.12.2025 року про забезпечення позову, в якій ТОВ "ТМ Український продукт" просить суд вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА (КОД ) та знаходяться на всіх рахунках зазанченого товариства в усіх банківських установах або інших фінансово - кредитних установах та/або банках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у тому числі на рахунку р/р НОМЕР_1 в Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк".

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заява про забезпечення позову передана на розгляд судді Селівону А.М. як судді, в провадженні якого перебуває справа № 910/13248/25.

Будь яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін на час розгляду заяви про забезпечення позову до суду не надходило.

Так, дослідивши подану ТОВ "ТМ Український продукт" заяву про забезпечення позову до подання позову та додані матеріали суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд наголошує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з вимогами, які розглядаються у справі. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Отже, вирішуючи питання забезпечення позову як на стадії відкриття провадження у справі, так і під час підготовчого провадження суд, не вдаючись до оцінки підставності позову та вірогідності його задоволення, має лише керуватися власним уявленням про те, чи може невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову.

Згідно пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 року у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, № 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, № 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В свою чергу суд зазначає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви повинні оцінюватись судом у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог позову, намір зі звернення з яким має заявник, та з позиції ймовірності настання несприятливих наслідків для позивача в разі неможливості виконання рішення суду в майбутньому та/або захисту порушених прав.

Суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Наразі, в обґрунтування заяви про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю "ТМ Український продукт" посилається фінансову неспроможність відповідача, що підтверджується даними отриманої на запит представника позивача від Головного управління ДПС у м. Києві листом № 100868/6/26-15-04-06 від 04.12.2025 року копії фінансової звітності малого підприємства (баланс, звіт про фінансові результати) ТОВ РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА за 2024 рік, згідно якої чистий прибуток відповідача за 2024 рік склав 10900,00 грн., основні засоби відсутні.

Додатково позивач наголошує на розмірі статутного капіталу ТОВ РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА, який за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань становить 10 000,00 грн., обставинах притягнення єдиного учасника товариства та директора - ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України за внесення неправдивих даних до офіційних документів перебуваючи на посаді директора юридичної особи, що підтверджується вироком Печерського районного міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 761/46441/17, згідно якого ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України з призначенням йому, узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості від 15 грудня 2017 року, покарання у вигляді штрафу у розмірі 250 (двісті п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквівалентні складає 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, у дохід держави, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на строк один рік, а також вчиненням відповідачем в особі директора ОСОБА_1 дій, направлених на ухилення від сплати заборгованості перед позивачем та неможливості виконання рішення суду про її стягнення у разі задоволення позову у справі № 910/13248/25. Зокрема, на підтвердження відчуження належного відповідачеві майна позивач посилається на відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26/09/3010-аз/03-2025-2942-2025 від 27.11.2025 року.

Тобто позивач зазначає, що фінансовий стан відповідача свідчить про динаміку зменшення прибутку, відсутність здійснення останнім господарської діяльності з 29.11.2023 року (моменту створення) до грудня 2024 року, та перебування позивача в статусі єдиного постачальника товару для відповідача у період з грудня 2024 року по липень 2025 року. Зважаючи на наведене заявник наголошує на неспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА обслуговування накопиченого боргу та, відповідно, подальшу неможливість виконання рішення суду у даному спорі про стягнення, враховуючи ціну позову в розмірі 1 006 742,59 грн., за умови невжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного заявник наголошує на наявності обставин, які доводять, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту грошові кошти відповідача може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Суд наголошує, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Наразі, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається саме на заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2020 року у справі № 922/2419/20.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.12.2021 року у справі № 910/10598/21, передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

Оцінюючи викладені в заяві про забезпечення позову доводи заявника та зміст позовних вимог, з якими позивач звернувся до суду, судом взято до уваги, що предметом позовної заяви є вимоги майнового характеру про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 1 006 742,59 грн., в тому числі 999 097,96 грн. заборгованості з оплати поставленого позивачем товару.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23 дійшов висновку, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість Відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Подібний правовий висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 року у справі №905/448/22.

При цьому судом враховано зазначені в листі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26/09/3010-аз/03-2025-2942-2025 від 27.11.2025 року обставини відчуження ТОВ РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА належного товариству майна, а саме згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів у період з 01.01.2024 року по 24.11.2025 року за відповідачем () був зареєстрований транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT 1.8, 2018 року випуску, об`єм двигуна 1798 см.куб, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 20.03.2025 року в ТСЦ № 8045. В подальшому 18.11.2025 року в ТСЦ № 8045 вказаний транспортний засіб було перереєстровано з ТОВ РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА на ТОВ "ІНВЕСТКРІСТАЛЛ" ().

Водночас, як зазначено позивачем, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань єдиним учасником та керівником ТОВ "ІНВЕСТКРІСТАЛЛ" (), якому було відчужене майно відповідача, є ОСОБА_2 , яка згідно наданої позивачем копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.11.2014 року, є дружиною ОСОБА_1 , який, в свою чергу, є єдиним учасником та керівником відповідача - ТОВ РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА.

Також судом згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.12.2025 року встановлена відсутність будь - якого нерухомого майна, зареєстрованого за ТОВ РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА на праві власності, за рахунок якого можливе стягнення заборгованості на підставі судового рішення.

Суд зазначає, що згідно правової позиції, наведеної в постановах Верховного Суду від 21.08.2020 року у справі № 904/2357/20, від 17.08.2022 року у справі № 361/3446/21, задоволення вимог позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення (у разі задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову. Таким чином, застосування такого виду забезпечення як накладення арешту на грошові кошти відповідача містить прямий зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги.

Крім того, за висновками суду, немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів в розмірі, що відповідає сумі заявлених позовних вимог у даному спорі.

Згідно постанови Верховного Суду від 13.12.2023 року у справі № 522/21977/21 за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми спору доцільно було накласти арешт на майно відповідачі саме в межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Поряд із цим у постановах Верховного Суду від 02.08.2019 року у справі № 915/538/19, від 06.11.2018 року у справі № 923/560/17, від 27.11.2024 року у справі № 450/177/24 викладена правова позиція, згідно якої накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Сам лише факт не зазначення позивачем чіткої інформації про конкретні рахунки, що належать відповідачу, у яких саме банківських установах, не може бути підставою для відмови в задоволенні вимоги про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти, оскільки, з врахуванням вимог законодавства про банки та банківську діяльність, така інформація не є у загальному доступі, становить банківську таємницю, відповідно не може бути надана заявником (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 року (провадження № 61-16635ав20), від 28.09.2023 року (провадження № 61-11439ав23), від 14.12.2023 року (провадження № 61-14128ав23).

Додатково судом враховано, що заявник ставить під сумнів фінансову спроможність боржника, оскільки останній ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами Договором поставки № 25-12/2024-1 від 25.12.2024 року, позаяк станом на дату розгляду заяви про забезпечення позову грошові зобов`язання в частині оплати поставленого товару (солі) відповідачем не виконано без надання поважних доказів та підстав щодо неможливості такого виконання.

За таких обставин, суд доходить висновку, що обґрунтованими та адекватними в межах даного спору є заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ТОВ РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА в межах розміру суми заявлених позовних вимог, оскільки такі заходи спрямовані запобіганню виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА в межах суми позовних вимог в розмірі 1 006 742,59 грн., яка була б достатньою для відповідного стягнення в рахунок погашення заборгованості відповідача, як таких, що є обґрунтованими, адекватними, відповідають предмету спору та спрямовані на запобігання виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду про задоволення позову.

Судом враховано, що обраний заявником захід забезпечення позову є тимчасовим, на період вирішення спору, з метою зупинення та запобігання вчиненню під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в межах даного спору.

Відповідно до статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача (в даному випадку позивача), які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З приводу зустрічного забезпечення суд зазначає, що застосування означених заходів у відповідності до ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком суду для реалізації якого, у даному випадку, у господарського суду достатні підстави відсутні.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ Український продукт" про забезпечення позову у справі № 910/13248/25 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 910/13248/25 шляхом накладення арешту в межах суми позовних вимог в розмірі 1 006 742,59 грн. (один мільйон шість тисяч сімсот сорок дві грн. 59 коп.) на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА (узвіз Вознесенський, 14, офіс 16/58, м. Київ, 04053; ) та знаходяться на всіх рахунках зазначеного товариства в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах та/або банках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, у тому числі на рахунку р/р НОМЕР_1 в Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк".

3. Дана ухвала відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

4. Стягувачем за даною ухвалою є:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТМ Український продукт" (узвіз Вознесенський, 14, оф.16/53, м. Київ, 04053; ).

6. Боржником з даною ухвалою є:

Товариство з обмеженою відповідальністю РЕНЕСАНС СТАР УКРАЇНА (узвіз Вознесенський, 14, офіс 16/58, м. Київ, 04053; ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Артем Миколайович Селівон