РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025Справа № 910/8193/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до Державної митної служби України

про стягнення коштів

Суддя Котков О.В.

без повідомлення учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», позивач) до Державної митної служби України (далі - ДМС України, відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 22 596,92 грн. за договором постачання № 14-5470/24-БО-Т від 30.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови вказаного договору в частині поставки природного газу, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 11 587,69 грн., пеню у сумі 6 189,40 грн., інфляційні втрати у сумі 3 957,18 грн., 3 % річних у сумі 862,65 грн., що разом становить 22 596,92 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2025 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

24.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній проти позову заперечив, зазначив, що позивач помилково визначив ДМС України відповідачем у справі, оскільки договір на постачання природного газу був укладений ДМС України в особі Одеської митниці, а тому саме ця філія є належним відповідачем у справі. Також не заперечуючи наявність боргу у сумі 11 587,69 грн. вказав, що відповідач звернувся до позивача з пропозицією укласти додаткову угоду на вказану суму поставленого газу, проте, дана пропозиція була залишена позивачем без відповіді. Крім того, вказав про невірний розрахунок штрафних санкцій та матеріальних втрат.

30.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній проти доводів, викладених у відзиві заперечив, вважав, їх безпідставними.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2023 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (постачальник) та Державною митною службою України в особі Одеської митниці (споживач) був кладений договір постачання № 14-5470/24-БО-Т від 30.12.2023 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1).

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг природного газу з січня 2024 по 15.04.2024, передбачений у п. 2.1 договору.

Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (п. 2.1.1 договору).

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.5.1 договору споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

Споживач протягом 2-х робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п. 3.5.3 договору). У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до пп. 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС, обсяг спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (п. 3.5.4 договору).

Всього ціна газу за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефеціенту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед становить 16 553,89 грн. (п. 4.1 договору).

Загальна вартість цього договору на дату укладання становить 165 538,90 грн. (п. 4.3 договору).

Оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70 % вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов п.п. 3.5.4 пункту 3.5 цього договору (п. 5.1 договору).

Даний договір набирає чинності з 01.01.2024 і діє в частині поставки газу до 15.04.2024 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 13.1 договору).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України передбачено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з січня 2024 по квітень 2024 позивач поставив відповідачу природний газ на суму 177 126,59 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 12.02.2024, від 11.03.2024, від 10.04.2024, від 10.05.2024, направлені відповідачу на електронну пошту .

У свою чергу, відповідач сплатив вказану поставку газу частково - у сумі 165 538,90 грн., про що свідчать банківські виписки з рахунку позивача.

Отже, у зв`язку з частковою оплатою поставленого газу у відповідача виникла заборгованість у сумі 11 587,69 грн. (177 126,59 грн. - 165 538,90 грн.).

Доводи ДМС України, що саме Одеська митниця є належним відповідачем у даній справі, а тому саме вона має відповідати за порушення господарського зобов`язання, суд не приймає та зазначає наступне.

Так, частиною 2 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. (частини 1-3 статті 95 Цивільного кодексу України).

Таким чином стороною у справі не може бути філія або відокремлений підрозділ, які не мають статусу юридичною особи.

Отже, ДМС України, як юридичну особу, визначено належним відповідачем у спірних правовідносинах.

За приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки доказів належної оплати вартості товару відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ДМС України основного боргу в сумі 11 587,69 грн підлягають задоволенню.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 6 189,40 грн, нараховану за період з 16.05.2024 по 15.11.2024.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із частинами 1-3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 7.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3 % річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що розмір пені буде становити 6 189,40 грн, тобто у сумі, заявленій позивачем.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 3 957,18 грн. та 3 % річних у сумі 862,65 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статей 612, 625 ЦК України вбачається, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перерахунок заявлених матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 3 957,18 грн. та 3 % річних у сумі 862,65 грн., як просив позивач.

За таких обставин позов ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної митної служби України (04119, Україна, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11г, ідентифікаційний код 43115923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, Україна, м. Київ, Шолденка,1, ідентифікаційний код 42399676) основний борг у сумі 11 587 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 69 коп., пеню у сумі 6 189 (шість тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 40 коп., інфляційні втрати у сумі 3 957 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 18 коп., 3 % річних у сумі 862 (вісімсот шістдесят дві) грн. 65 коп., судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09 грудня 2025 року.

Суддя О.В. Котков