ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2025 р. Справа№ 910/4580/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача : Фартушний С.І.;

від відповідача : Селянко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2025

у справі № 910/4580/25 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Фаворит-Буд"

про стягнення 943 991,52 грн,

УСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Фаворит-Буд" про стягнення 94 3991,52 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2025 по справі № 910/4580/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2025 по справі № 910/4580/25 та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права. Зокрема апелянт стверджує про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що відповідач в порушення умов п. 4.3.9 Договору не повернув кошти в розмірі 943 991,52 грн, виявлені контролюючим органом.

Відповідачем було подано письмовий відзив на апеляційну скаргу у якій він просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2025 у справі № 910/4580/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.10.2025.

24.09.2025 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулось до Північного апеляційного господарського суду із клопотанням про доручення додаткових доказів до матеріалів справи № 910/4580/25. У даному клопотанні апелянт просив суд долучити до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 28.08.2025. в обґрунтування вказаного клопотання апелянт стверджує про те, що ним в апеляційній скарзі було зазначено про наявність між апелянтом та експертною установою договору № 464 від 15.04.2025, на підставі якого експертною установою було проведено будівельно-технічну експертизу по об`єкту «Капітального ремонту громадської будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова №1».Технічне завдання, зокрема, полягало у вивченні в тому числі обставин, що є предметом дослідження господарського спору.

Перевіривши та надавши оцінку таким доводам скаржника, колегія суддів зазначає, що у межах застосування принципу змагальності при здійсненні судочинства у господарських судах положення частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому закріплений статтями 7, 13 Господарського процесуального кодексу України принцип рівності сторін у судовому процесі, у розумінні "справедливого балансу" між сторонами, вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно іншої сторони (рішення Європейського суду з прав людини від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Для забезпечення цих принципів процесуальний закон передбачає вчинення сторонами та іншими учасниками господарського судочинства такої процесуальної дії як надання доказів у справі, що в силу положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України є обов`язком сторони, а саме довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, за змістом наведених норм процесуального права єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі судом апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 873/228/23, від 05.07.2023 у справі № 910/19369/15, від 18.07.2023 у справі № 914/3143/21, від 11.05.2023 у справі № 910/17285/21.

Водночас прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених критеріїв при вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів зумовлює порушення положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 27.06.2023 у справі № 910/16181/18, від 20.06.2023 у справі № 910/644/22 (910/1687/22), від 14.06.2022 у справі № 916/1128/21, від 29.09.2022 у справі № 910/20010/20.

Колегія суддів зазначає, що нові докази були подані позивачем 24.09.2025, тобто на стадії апеляційного перегляду справи. В якості нових доказів апелянтом був поданий до суду висновок експертів № 464/1059/1060, складений 28.08.2025 Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С.Бокаріуса» Сумське відділення.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що надані апелянтом додаткові докази не можуть бути прийняті апеляційним господарським судом до розгляду, оскільки ці докази не існували на момент ухвалення рішення господарським судом першої інстанції. Вказана обставин є підставою для відмови у задоволенні клопотання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про доручення додаткових доказів.

У судовому засіданні 08.10.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 22.10.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 09.02.2024 між Головним управлінням ДСНС України ум. Києві (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фаворит-Буд" (Підрядник) було укладено Договір № 20Г/02-24 про виконання робіт.

Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується виконати додаткові роботи з капітального ремонту громадської будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1" на об`єкті підряду, визначеному у п. 2.1. даного Договору.

Сторони у п. 2.1. Договору погодили, що об`єкт підряду: "Додаткові роботи з капітального ремонту громадської будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова №1" (ДК 021:2015 код 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація).

Відповідно до п. 2.2 Договору Підрядник зобов`язується виконати роботи у строк до 31.05.2024.

Загальна сума Договору становить 15 101 463 грн., 72 коп. (п`ятнадцять мільйонів сто одна тисяча чотириста шістдесят три грн. 72 кой.) в тому числі ПДВ 2 516 910 грн. 62 коп. (два мільйони п`ятсот шістнадцять тисяч дев`ятсот десять грн., 62 коп.) (Додаток № 1- Договірна ціна) (п. 3.3 Договору).

Згідно п. 3.13 Договору, оплата Робіт здійснюється Замовником поетапно за фактично виконані роботи відповідно до графіку виконання робіт та їх оплати, який додається (Додаток № 2 до цього договору), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Підрядника згідно актів виконаних робіт в межах отриманого бюджетного фінансування при наявності коштів на рахунку.

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що останній набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2024 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як убачається з наданих суду доказів, сторони підписали Акти приймання виконаних будівельних робіт № 10 за вересень 2024 року (форма КБ-2в), довідки про вартість робіт за вересень 2024 року (форма КБ-3) та підсумкові відомості ресурсів.

В подальшому, Міністерством внутрішніх справ України було проведено перевірку діяльності позивача під час виконання робіт з капітального ремонту громадської будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, наслідки якої оформлено Актом про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024.

Вказаною перевіркою було виявлено суттєву розбіжність виявлено між фактично встановленими радіаторами сталевими панельними та радіаторами відображеними в Акті КБ-2в № 10 за вересень 2024 року (договір від 09.02.2024 № 20Г/02-24). Так, відповідно до вищезазначеного акта було встановлено 82 шт радіаторів PLAN VENTIL HYGIENE різних розмірів на загальну суму 2 599 578,0 грн (з ПДВ). Фактично ж на об`єкті встановлено 50 шт радіаторів на суму 1 532 733,1 грн (кількість також відповідає проекту).

Таким чином, в акті виконаних робіт завищено кількість встановлених радіаторів на 32 шт. що призвело до втрат бюджетних коштів на суму 1 066 844,88 гривень.

Перевіркою також встановлено, що фактично в наявності на об`єкті встановлена інша дешевша модель радіаторів VENTIL COMPACT, які за інформацією в мережі Інтернет коштують втричі дешевше.

Наприклад, на сайті teploradosi.com.ua радіатор PURMO VENTIL СОМРАСТ типу 22 розміром 1200x500 мм можна придбати за ціною 8 214,8 грн, а замовник оплатив інші радіатори PLAN VENTIL HYGIENE типу 20 розміром 1200x500 мм за ціною 32 583,6 грн, що на 24 368.8 грн дорожче.

Відповідно і інші розміри радіаторів також коштують дешевше:

1400x500 -9 042,55 грн;

1000x500 - 7 295.2 грн;

800x500 - 6410.0 грн;

700x500 - 5894,0 грн;

600x500 - 5546,0 грн;

тип 30 1400x500- 12 650.0 грн;

тип 30 1200x500 - 11 480,0 гривень.

Згідно із п. 38 висновків до Акту про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 вказано, що фактичне встановлення 50 шт інших радіаторів ніж зазначено в актах виконаних робіт, за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушакова №1, призвело до втрати бюджетних коштів розрахунково на 943 991,52 грн.

Умовами п. 4.3.9 Договору визначено, підрядник зобов`язується повернути кошти у сумі виявленого контролюючими органами завищення обсягів та вартості виконаних робіт протягом 15 банківських днів з моменту отримання відповідного повідомлення від замовника.

24.01.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату на реєстраційний рахунок Головного управління коштів у розмірі 943 991,52 грн, виявлених контролюючим органом, у зв`язку з завищенням вартості виконаних робіт за Договором 122Г/05-23 від 02.05.2023.

13.02.2025 у відповіді на претензію відповідач зазначив, що не вважає претензію ГУ ДСНС України у м. Києві від 24.01.2025 за вих. № 71 05-637/71 18 претензією в розумінні статті 222 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим відмовив у її задоволенні.

Таким чином, спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що за твердженням позивача, відповідач на підставі п. 4.3.9 Договору зобов`язаний повернути кошти в розмірі 943 991,52 грн, які були виявлені контролюючим органом.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що акт перевірки є лише носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, та не є підставою для зміни ціни договору, відтак, такий акт не може бути покладено в основу виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, одержані відповідно до умов договору. Крім того матеріали справи не містять, а позивачем суду не надано, доказів того, що на об`єкті підряду були встановлені інші радіатори, а сума яка є предметом спору за означеним актом потребує ретельного дослідження про що зазначено в акті. Таким чином суд прийшов до висновку про те, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем коштів у вигляді збитків за встановлених вище обставин.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За обставинами цієї справи між Головним управлінням ДСНС України ум. Києві (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фаворит-Буд" (Підрядник) було укладено Договір № 20Г/02-24 про виконання робіт. За правовою природою вказаний Договір є договором підряду.

Частина перша статті 837 ЦК України встановлює, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 ЦК України).

Статтею 857 ЦК України унормовано, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Відповідач виконав будівельні роботи, про що сторони склали та підписали акти приймання виконаних будівельних робіт № 10 за вересень 2024 року (форма КБ-2в), довідки про вартість робіт за вересень 2024 року (форма КБ-3) та підсумкові відомості ресурсів.

Скаржник не погоджується з наведеними висновками та вказує на порушення Відповідачем вимог проєктно-кошторисної документації, що потягнуло завищення вартості виконаних робіт за Договором на суму 943 991,52 грн.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким має керуватися суд при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким, зокрема, було: 1) змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів"; 2) викладено статтю 79 ГПК України у новій редакції. На підставі цього в господарський процес запроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Алгоритм і порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичні обставини у справі, що формуються, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права.

У цій справі судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що право позивача щодо стягнення у спірних правовідносинах з відповідача збитків та кореспондуючий цьому праву обов`язок відповідача відшкодувати спричинені збитки виникли на підставі умов п. 4.3.9. Договору № 20Г/02-24 від 09.02.2024 у зв`язку із виявленням контролюючим органам завищення обсягів та вартості виконаних відповідачем робіт.

Колегія суддів відзначає, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

У статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

При цьому варто звернути увагу на те, що реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У статті 223 ГК України визначено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Верховний Суд у свої постановах неодноразово звертав увагу на те, що для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За таких обставин саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Ураховуючи приписи статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема у постанові від 25.06.2019 у справі № 910/422/18.

Як убачається з матеріалів справи, на обґрунтування розміру збитків, що заявлений до стягнення у позовній заяві, позивач надав Акт про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024.

Колегія суддів відзначає, що перевірка окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 була здійснена Міністерством внутрішніх справ України - контролюючим органом Державної служби з надзвичайних ситуацій на підставі п. 16 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», абзацу дев`ятнадцятого підпункту з пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, на підставі наказу МВС України від 11.10.2024 № 1294 та резолюції № 878, на підставі наказу МВС України від 11.10.2024 № 1294 та резолюції Міністра МВС України до доповідної про продовження термінів здійснення перевірки від 18.11.2024 № 55521/17.

Перевірку проведено комісією, склад якої затверджено наказом МВС України від 11.10.2024 Nє 1294. План-завдання на проведення перевірки затверджено наказом МВС України від 11.10.2024 Nє 1294. Об`єктом перевірки є Державна служба України надзвичайних ситуацій. Період діяльності ДСНС, що охоплений перевіркою: з 01.01.2022 по 30.09.2024. Термін проведення перевірки: з 14 жовтня по 22 листопада 2024 року.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт № 17/32 від 22.11.2024.

Згідно із п. 38 висновків до Акту про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 вказано, що фактичне встановлення 50 шт інших радіаторів ніж зазначено в актах виконаних робіт, за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушакова №1, призвело до втрати бюджетних коштів розрахунково на 943991,52 грн.

У п. 4.3.9. Договору № 20Г/02-24 від 09.02.2024 сторони дійшли згоди про те, що відповідач зобов`язується повернути кошти у сумі виявленого контролюючими органами завищення обсягів та вартості виконаних робіт протягом 15 банківських днів з моменту отримання відповідного повідомлення від замовника.

Як вказано вище, сума виявленого контролюючими органами завищення обсягів та вартості виконаних робіт за вказаним договором становить 943991,52 грн, про що відповідача було повідомлено листом від 24.01.2025.

При цьому колегія суддів відзначає, що відповідний Акт про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 є чинним.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку Акту про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 відповідно до вимог статті 86 ГПК України, встановив, що даний акт, складений уповноваженим контролюючим органом позивача, а отже є належним та допустимим доказом спричинення позивачу збитків у розмірі 943991,52 грн внаслідок завищення обсягів та вартості виконаних робіт за договором № 20Г/02-24 від 09.02.2024.

При цьому колегія суддів також відзначає, що контррозрахунку суми завданих збитків, а також доказів на підтвердження відсутності факту спричинення збитків позивачу відповідачем надано суду не було.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 943991,52 грн, спричинених внаслідок завищення обсягів та вартості виконаних робіт за договором № 20Г/02-24 від 09.02.2024, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно зі статтею 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду, викладені у рішенні від 04.07.2025 у справі № 910/4580/25, не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 86, 236, 261, 238 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що беззаперечно свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, беручи до уваги те, що за результатами апеляційного розгляду цієї справи доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню повністю із прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2025 у справі № 910/4580/25 покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2025 у справі № 910/4580/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2025 у справі № 910/4580/25 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення про задоволення позову:

« 1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Фаворит-Буд" (03062, місто Київ, вул. Естонська, будинок 120, ) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 13, ) кошти у сумі 943 991 (дев`ятсот сорок три тисячі дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 52 коп.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Фаворит-Буд" (03062, місто Київ, вул. Естонська, будинок 120, ) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 13, ) 14 159,87 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять ) грн. 87 коп. судового збору.»

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Фаворит-Буд" (03062, місто Київ, вул. Естонська, будинок 120, ) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 13, ) 21 239 (двадцять одну тисячу двісті тридцять дев`ять), грн 81 коп витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2025

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран