ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2799/25

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21-Г, )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця «Пономаренко Оксани Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про відшкодування шкоди

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Шпарій А.О.

Представники сторін:

Від позивача: Корнілов Л.О. - на підставі ордера серії АА №1602438 від 16.07.2025р.;

Від відповідача: Панов В.С. - на підставі ордера серії ВН №1563684 від 21.08.2025р

Суть спору: Товариство з додатковою відповідальністю (далі ТДВ) «Альянс Україна» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Пономаренко Оксани Олександрівни (далі ФОП Пономаренко О.О.) про стягнення суми завданих збитків у розмірі 921 673 грн 14 коп.

Ухвалою суду від 18.07.2025р. позовну заяву залишено без руху. 21 липня 2025р. на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.07.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2799/25, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 21.08.2025р. Протокольною ухвалою суду від 21.08.2025р. відкладено підготовче засідання на 16.09.2025р. Протокольною ухвалою суду від 16.09.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.09.2025р. Ухвалою суду від 30.09.2025р. відкладено судове засідання на 04.11.2025р. Ухвалою суду від 05.11.2025р. повідомлено сторін про призначення судового засідання на 18.11.2025р. Протокольною ухвалою суду від 18.11.2025р. оголошено перерву до 27.11.2025р. Ухвалою суду від 27.11.2025р. повідомлено сторін про призначення судового засідання на 02.12. 2025р.

Позивач - ТДВ "Альянс Україна", підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, яка надійшла до суду 01.09.2025р.

Відповідач ФОП Пономаренко О.О., проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 19.08.2025р. та запереченнях на відповідь на відзив, які надійшли до суду 10.09.2025р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи все викладене вище, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі - ТДВ "Альянс Україна", зазначає, що між ним, як Страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ітеріс», як Страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування вантажів №TRS 25522 від 13.02.2023р.

Згодом, 09.11.2023р. між Страховиком та Страхувальником був укладений страховий сертифікат №325 до Договору добровільного страхування вантажів №TRS 25522 щодо страхування олії.

Як зазначає позивач, 06 квітня 2021р. між ТОВ «Ітеріс» та ФОП Пономаренко О.О. було укладено договір перевезення вантажу №091221-02ВЧ та в подальшому, на виконання умов договору, була оформлена заявка на автоперевозку № НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що 16.11.2023р. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був втрачений вантаж, що підтверджується як самим фактом ДТП, претензіями заінтересованих осіб та актом огляду ФОП Пономаренко О.О. від 16.11.2023 р. вих. № 1611-01.

В подальшому, ТДВ «Альянс Україна» отримало від ТОВ «Ітеріс» заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, який мав місце 16.11.2023р. та в результаті якого було знищено вантаж.

ТДВ «Альянс Україна» зазначає, що ним було визнано подію страховим випадком та в подальшому сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 921 673 грн 14 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту №0138949. Факт виплати підтверджується платіжною інструкцією №300 від 01.03.2024р.

Позивач зазначив, що відповідно до п.п. 6.1., 6.7. Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ відповідальність замовника та перевізника визначаються чинним законодавством України, при цьому, повна відповідальність за вантаж (включаючи ризик випадкової загибелі) в проміжок часу між прийняттям його для перевезення і його здачею вантажоодержувачу покладається на перевізника. У випадках втрати, недостачі чи пошкодження вантажу (у т.р. випадкових) в процесі надання послуг, передбачених цим Договором, перевізник несе майнову відповідальність.

Також, позивач зазначив, що вантаж був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у звязку із чим позивач набув право вимоги за ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» (в редакції Закону № 85/96 ) та ст. 108 Закону України «Про страхування» (в редакції Закону України № 1909-IX) - відносини суброгації.

Предметом даної справи є правовідносини суброгації страхового відшкодування, які виникли між сторонами у цій справі.

Позивач вважає, що в суброгації застосовуються норми права саме у сфері страхування незалежно від того, з яких інших правовідносин вони виникли, у зв`язку із чим на спірні правовідносини поширюється загальна позовна давність, яка обчислюється з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, та передбачена вимогами ст. 257 Цивільного кодексу України.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на приписи ст. 526, 543, 924, 993, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 25, 27 Закону України «Про страхування» та зазначає, що у зв`язку з тим, що вантаж був знищений під час перевезення, то після виплати страхового відшкодування у ТДВ «Альянс Україна» виникло право вимоги у розмірі виплаченого відшкодування до відповідача в сумі 921 673 грн 14 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, вона не є належним відповідачем у справі, адже не є власником транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача - Е марки VOLVO, модель FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_4 та напівпричепу контейнеровозу RENDERS, модель 2, реєстраційний номер НОМЕР_5 , за участі яких сталася ДТП 16.11.2023 року, відтак у ФОП Пономаренко О.О. не виникло обов`язку по відшкодуванню шкоди внаслідок втрати (знищення) вантажу.

Відповідачка зазначила, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № від 11.05.2019 року власником транспортного засобу спеціалізованого вантажного сідлового тягача - Е марки VOLVO, модель FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_4 є фізична особа ОСОБА_1 . Власником напівпричепу контейнеровозу RENDERS, модель 2, реєстраційний номер НОМЕР_5 є фізична особа ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.02.2007 р.

На думку відповідачки, позивач повинен був спочатку звернутися до страхової компанії Салига Є О., адже його цивільна правова відповідальність як власника транспортного засобу, за допомогою якого здійснювалося перевезення вантажу, було застраховано в ПрАТ "СК "Євроінс Україна", а вже потім різницю стягувати з винуватця ОСОБА_1 .

Враховуючи, що водій ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП 16.11.2023 року керував спеціалізованим вантажним сідловим тягачем - Е марки VOLVO модель FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_4 правомірно, адже є власником вищезазначеного транспортного засобу, та на підставі укладеної з ФОП Пономаренко О. О. цивільно-правової угоди від 01.11.2023 року, згідно з умовами якої, Салига Є. О. несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу, відповідачка вважає, що саме він вважається особою, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідачка також відмітила, що згідно постанови Ренійського районного суду Одеської області від 05.03.2024 року вина водія ОСОБА_1 у ДТП 16.11.2023 року за участі автомобіля VOLVO модель FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_4 , не була встановлена, у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було відмовлено, а справа закрита.

З огляду на наведені вище обставини справи, відповідачка вважає, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, що має наслідком відмову в позові.

Разом з тим, відповідачка зазначила, що у даному випадку строк позовної давності тривалістю шість місяців до вимог позивача про відшкодування збитків за договором перевезення вантажу № 091221- 02ВЧ від 06.04.2021 року слід рахувати з 16.12.2023 року, тобто зі спливом місячного строку (п. 8.2 Договору перевезення) з моменту вручення претензії № 1611-01_СН-01 від 16.11.2023 року ФОП Пономаренко О. О. з боку ТОВ «Ітеріс».

Таким чином, відповідачка вважає, що строк звернення до суду з вимогами до ФОП Пономаренко О.О. про відшкодування збитків сплив 16.05.2024 року.

Враховуючи викладене, на думку відповідачки, позов ТДВ «Альянс Україна» до ФОП Пономаренко О.О. про відшкодування збитків (майнової шкоди) у розмірі 921 673 грн 14 коп. не підлягає задоволенню.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, судом встановлено, що 06 квітня 2021р. між ТОВ «Ітеріс» (Замовник) та ФОП Пономаренко О.О. (Перевізник) укладено договір перевезення вантажу №091221-02ВЧ, згідно з п. 1.1. якого цей договір регулює взаємовідносини сторін, пов`язані з плануванням і здійсненням послуг з міжнародних та внутрішніх перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів в стандартних 20-ти і 40-футових контейнерах на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 307 Господарського кодексу України (що був чинним станом на дату укладення договору) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України.

Пунктом 9.1. Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ сторони погодили, що термін дії цього Договору встановлюється з моменту його підписання обома сторонами до « 31» грудня 2021р. Термін дії Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про намір розірвати Договір за 30 днів до закінчення терміну його дії.

Доказів розірвання Договору перевезення або припинення його дії матеріали справи не містять.

13 лютого 2023р між ТДВ "Альянс Україна" (Страховик) та ТОВ «Ітеріс» (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування вантажів №TRS 25522 (Договір страхування), відповідно до п. 3.2 якого Страховик приймає на страхування вантажі Страхувальника, відносно яких отримано повідомлення, шляхом випуску Страхувальнику сертифікату, що підтверджує факт прийняття вантажу на страхування.

09 листопада 2023р. між Страховиком та Страхувальником був укладений страховий сертифікат №325 до Договору добровільного страхування вантажів №TRS 25522, назва вантажу олія соняшникова рафінована дезодорована виморожена з вітаміном А (марки П) наливом, країна походження - Україна (п. 6.1. сертифікату), та в п. 5.2. якого зазначена дата початку страхового покриття - з 09.11.2023р. по 02.03.2024р.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.

Відповідно до п. 2.2. Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ на кожне окреме завантаження оформляється факсимільна копія (заявка, передана по електронній пошті) транспортного замовлення, що містить опис умов і особливостей конкретного перевезення, що є додатком до цього договору і його невід`ємною частиною. Підтвердженням факту надання послуг є оригінал товаро-транспортної накладної встановленого зразка (СМ) з відмітками вантажовідправника, перевізника, одержувача вантажу (про отримання вантажу) і митних органів, а також акт наданих послуг, підписаний сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ була оформлена заявка на автоперевезення №061123-01СН, в якій зазначено: дату і час подачі на завод 14.11.2023р., кількість контейнерів 01х20DV HAPAG, адреса флексування, завантаження та ТО: ТОВ «ЮГАС ЛТД», Новомосковська дор. 23/1; заливка авто: м. Дніпро, Ярослава Мудрого 46 (завод олейна); місце ТО: Рені та порт здачі контейнера Рені.

Суд зазначає, що заявка на автоперевозку №061123-01СН підписана сторонами та скріплена печатками без зауважень.

Розділом 4 Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ погоджено права та обов`язки сторін. Зокрема, Перевізник зобов`язаний здійснювати надання послуг Замовнику відповідно до Заявки та іншими дорученнями, наданими замовником, суворо дотримуючись умов одержуваного замовлення (п. 4.1.1); Перевізник зобов`язаний подавати під завантаження транспортні засоби, узгоджені з замовником, в технічно справному стані, забезпечені всіма необхідними для належного надання послуг документами. Перевізник зобов`язаний письмово поінформувати Замовника про всі особливості наданого транспортного засобу/ якщо такі є. Подача автомобіля, непридатного для виконання перевезення або необхідним комплектом документ їв, прирівнюється до ненадання транспортного засобу під завантаження (п. 4.1.2); Перевізник зобов`язаний доставити ввірений йому Замовником вантаж в зазначений пункт призначення в обумовлений термін і здати його уповноваженій особі в цілості й схоронності, згідно СМР/ТТН накладної і переданим на місці навантаження і митного оформлення документами (п. 4.1.6.); У разі пошкодження контейнера/ів в період перевезення перевізник зобов`язується зробити його/їх ремонт за свій рахунок, або оплатити вартість ремонту на підставі виставленого рахунку замовника (п.4.1.7); Перевізник має право залучати до виконання своїх обов`язків за цим договором інших осіб ( при цьому перевізник несе відповідальність за дії інших осіб перед замовником, як за свої власні (п. 4.1.13).

Відповідно до матеріалів справи, 16 листопада 2023р. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого контейнер UACU3852395 був критично пошкоджений, що призвело до повної втрати вантажу.

Згідно постанови Ренійського районного суду Одеської області від 05.03.2024 року вина водія ОСОБА_1 у події ДТП 16.11.2023 року за участі автомобіля VOLVO модель FH 12 реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_4 не була встановлена, у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було відмовлено, а справа закрита.

Господарський суд звертає увагу, що факт втрати вантажу сторонами у справі не оспорюється та підтверджується актом огляду, складеним ФОП Пономаренко О.О. 16.11.2023р., у присутності представника компанії-експедитора Гонтаренко Ігора Михайловича, за дорученням ТОВ «Ітеріс», згідно якого згідно інвойсу номер 8 від 09.11.2023р. до перевезення було завантажено 22840,00 кг, загальна вартість продукції (олія соняшникова рафінована) становить 925 360,71 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За приписами ч. 1, ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Як вбачається з п. 6.1. Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ відповідальність Замовника та Перевізника визначаються чинним законодавством України, при цьому повна відповідальність за вантаж (включаючи ризик випадкової загибелі) в проміжок часу між прийняттям його для перевезення і його здачею вантажоодержувачу покладається на Перевізника.

У випадках втрати, недостачі чи пошкодження вантажу (у т.р. випадкових) в процесі надання послуг, передбачених цим Договором, Перевізник несе майнову відповідальність в розмірі повної вартості вантажу за рахунком в разі втрати вантажу (п. 6.7.1. Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ).

Згідно матеріалів справи, на підставі заяви ТОВ «Ітеріс» про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, який мав місце 16.11.2023р. та в результаті якого було знищено вантаж, ТДВ «Альянс Україна» було визнано подію страховим випадком та, в подальшому, сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 921 673 грн 14 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту №0138949. Факт виплати підтверджується платіжною інструкцією №300 від 01.03.2024р.

Статтею 993 Цивільного кодексу України закріплено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до зазначених статей відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Відтак страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Суброгація є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 910/2603/17 та від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 р. у справі № 755/9320/15-ц.

Господарський суд погоджується з позицією ТДВ «Альянс Україна» щодо того, що саме у нього виникає право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між ТДВ "Альянс Україна" та ФОП Пономаренко О.О. у цій справі, є суброгацією.

Главою 82 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо відшкодування шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені в ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.10.2020р. у справі №910/17533/19, від 21.04.2020р. у справі №904/3189/19, від 10.12.2018р. у справі №902/320/17.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Доводи ФОП Пономаренко О.О. що відповідальною особою у даному випадку є ОСОБА_3 суд відхиляє, оскільки п. 6.7.1. Договору перевезення вантажу №091221-02ВЧ передбачено, що у випадках втрати, недостачі чи пошкодження вантажу (у т.р. випадкових) в процесі надання послуг, передбачених цим договором, Перевізник несе майнову відповідальність в розмірі повної вартості вантажу за рахунком в разі втрати вантажу.

Отже, саме ФОП Пономаренко О.О. за Договором перевезення вантажу №091221-02ВЧ є виконавцем перевезення з правом залучення третіх осіб до перевезення за умовами договору.

У зв`язку із зазначеним вище, позовні вимоги ТДВ "Альянс Україна" щодо стягнення завданих збитків у розмірі 921 673 грн 14 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зауважити, що порядок відліку позовної давності наведено в ст. 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти.

Згідно із Законом України від 15.03.2022р. № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17.03.2022р., Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено п.19 (який був чинний на момент звернення до суду з вказаним позовом) відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Станом на теперішній час, воєнний стан в Україні продовжується.

Враховуючи все викладене вище, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідачку у відповідності до положень ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» до Фізичної особи-підприємця Пономаренко Оксани Олександрівни про стягнення збитків у розмірі 921 673 грн 14 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пономаренко Оксани Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Альянс Україна" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21-Г, ) збитки у розмірі 921 673 грн 14 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 825 грн 10 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2025 р.

Суддя Н.В. Рога