СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Харків Справа №917/1145/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Пархоменко О.В.;

представника відповідача - адвоката Сови В.В. довіреність від 14.10.2025 поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів на підставі ухвали суду;

представника позивача - адвоката Костюченко П.О. ордер серія ВІ №1353835 від 01.12.2025 в залі суду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма "ЧБГ" (вх. №2235П/1) на ухвалу постановлену Господарським судом Полтавської області у складі судді Пушка І.І. 14.10.2025 у справі №917/1145/25

за позовом ОСОБА_1

до ТОВ Агрофірма "ЧБГ"

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/1145/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" про стягнення 100801000грн ринкової вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", яка підлягає виплаті у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви про вихід з товариства (23.11.2023 року).

ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову від 12.10.2025 (вх. №13023 від 13.10.2025), в якій заявник просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти належні Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", які знаходяться на всіх рахунках цього товариства у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 100801000,00гривень;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" вчинення реєстраційних дій у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" відчуження рухомого майна (у тому числі сільськогосподарської продукції);

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" передачу нерухомого та рухомого майна в оренду та суборенду.

Необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що з моменту, коли відповідачу стало відомо про вихід позивача із товариства (07.12.2023 року), пройшло більше року, але, всупереч закону та статуту товариства, колишньому учаснику ОСОБА_1 вартість його частки не виплачена. При цьому, 11.12.2024 року відповідач здійснив відчуження належного йому майна - корпоративних прав на ТОВ Агрофірма "ЗОРЯ-АГРО"; 27.01.2025 року здійснило відчуження належних йому нежитлових будівель і споруд; відповідач після виходу позивача з товариства, з 04.04.2025 року по 10.04.2025 року, здійснив відчуження всієї ліквідної сільськогосподарської техніки на користь ТОВ "АГРО ПЕРЕМОГА".

З огляду на вищевказані факти, ОСОБА_1 має припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент розгляду позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/1145/25 заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на грошові кошти належні Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" (, адреса: 37233, Полтавська обл., Миргородський район, село Піски, вул. Каденюка Леоніда, будинок 34), які знаходяться на всіх рахунках цього товариства у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 100801000,00 гривень.

В іншій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

24.10.2025 в системі "Електронний суд" до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ Агрофірма "ЧБГ" надійшла апеляційна скарга, в якій просить суд:

1. прийняти апеляційну скаргу до розгляду;

2. скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/1145/25;

3. постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апелянт вважає, що судом не обґрунтовано співмірність вжитого заходу забезпечення, суд не врахував доводи відповідача, наведені у заяві від 13.10.2025; вжиті заходи обмежують право власності відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 справу №917/1145/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи (оскарження ухвали) №917/1145/25. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ТОВ Агрофірма "ЧБГ" до надходження матеріалів справи.

11.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025.

Апеляційна скарга залишалась апеляційним господарським судом без руху. Після усунення апелянтом виявлених судом недоліків скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2025, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Агрофірма "ЧБГ" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 року у справі №917/1145/25. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні 02.12.2025.

01.12.2025 від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві просить суд: відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/1145/25 без змін.

Вважає подану апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою. Звертає увагу суду на те, що позивачем надані докази, які беззаперечно свідчать про те, що відповідач здійснював відчуження належного йому майна (корпоративних прав, нежитлових будівель, сільськогосподарської техніки, транспортних засобів). Позивач зазначає, що таке відчуження було здійснено після виходу позивача зі складу товариства та настання у відповідача обов`язку провести виплату позивачу належної йому частки у статутному капіталі. Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо розрахунку з позивачем стало підставою звернення з позовом у даній справі. Позов складають вимоги майнового характеру. Позивач вказує на те, що відчуження відбулось на користь пов`язаної з відповідачем особи. Наполягає на тому, що наведені обставини переконливо свідчать про те, що існує висока ймовірність того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову створить ситуацію, в якій якщо позов буде задоволений, то рішення суду буде неможливо виконати.

В судовому засіданні 02.12.2025 представник заявника апеляційної скарги підтримала її вимоги та доводи і просить задовольнити апеляційну скаргу, а представник позивача заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві.

Як убачається з матеріалів справи у грудні 2023 року ОСОБА_1 скерував на адресу ТОВ Агрофірма "ЧБГ" заяву про вихід з товариства, яка отримана товариством 07.12.2023.

Стверджуючи про невиконання ТОВ Агрофірма "ЧБГ" обов`язку розрахуватись з ОСОБА_1 після його виходу з товариства протягом установленого законом строку, В`ялий І.В. у червні 2025 звернувся до Господарського суду з позовом у даній справі. У позові заявлені майнові вимоги, а саме: стягнути з ТОВ Агрофірма "ЧБГ" 100801000грн ринкової вартості частки ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ".

19.06.2025 ухвалою Господарського суду Полтавської області, крім іншого, відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду. Підготовче провадження продовжувалось відповідними ухвалами суду.

13.10.2025 до Господарського суду Полтавської області надійшла заява позивача, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову, зазначені в заяві. Обґрунтування заяви полягало в тому, що відповідач вчиняв дії щодо відчуження майна товариства.

А саме:

- 11.12.2024 відчужені корпоративні права ТОВ Агрофірма "Зоря-Агро" вартість яких 185547000,00грн;

- 27.01.2025 відчужені нежитлові будівлі і споруди за адресою АДРЕСА_1 вартість яких 20294089,78грн;

- у квітні 2025 року відповідач відчужив сільськогосподарську техніку;

- відчужені транспорті засоби.

Задовольняючи частково заяву позивача про забезпечення позову, місцевий господарський суд установив наявність обставин, які дають підстави для обґрунтованих припущень, що у разі задоволення позову у відповідача може не вистачити грошових коштів та майна для виконання рішення суду. Отже, не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Місцевий господарський суд забезпечив позов шляхом накладення арешту на грошові кошти належні Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", які знаходяться на всіх рахунках цього товариства у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 100801000,00 гривень.

Відповідач не погодився з ухвалою суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову та звернувся з апеляційною скаргою.

Доводи скарги зводяться до наступного:

- відповідач вважає, що позивачем не доведено існування реальної загрози відчуження відповідачем майна, що утруднить виконання рішення суду;

- вжиті судом заходи не є співмірними із заявленими вимогами. Наявність арешту на банківських рахунках відповідача унеможливлює здійснення ним господарської діяльності та порушують його право власності.

Перевіривши дотримання місцевим господарським судом норм процесуального права та правильність застосування норм матеріального права під час постановлення оскаржуваної ухвали в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Так, предметом даного апеляційного провадження є питання щодо наявності або, навпаки, правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на грошові кошти належні Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", які знаходяться на всіх рахунках цього товариства у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 100801000,00 гривень.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Східний апеляційний господарський суд зазначає, що правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 у справі №922/1454/24, від 15.09.2025 у cправі №910/6393/25 тощо.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Згідно з частиною першою статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Східний апеляційний господарський суд зазначає, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №925/1459/23, від 06.06.2024 у справі №910/17599/23, від 24.05.2023 у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 у справі №925/1316/22.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду тощо.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як зазначалося вище, предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 100801000,00 гривень.

Отже виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

При цьому, апеляційний господарський суд зауважує, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки такі грошові кошти фактично перебувають у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на грошові кошти відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника (таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Частиною четвертою статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Східний апеляційний господарський суд відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про неспівмірність вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову заявленим вимогам.

Так, вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову, місцевий господарський суд правомірно врахув, що між сторонами існує спір щодо стягнення з відповідача частки у статутному капіталі у зв`язку з виходом позивача зі складу товариства у заявленому позивачем розмірі, тому виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача грошових коштів.

Отже, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що оскільки предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 100801000,00грн, що є предметом спору, тому захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача у розмірі заявлених вимог є співмірним із позовними вимогами, не перешкоджає господарській діяльності відповідача, а також не порушує права інших осіб та є тимчасовим до вирішення спору по суті.

Невжиття такого заходу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Східний апеляційний господарський суд вважає такими, що суперечать матеріалам справи аргументи апелянта про те, що позивачем не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Так, як зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що позивачем надані докази вчинення відповідачем дій з відчуження майна товариства після виходу з його складу позивача. Такі відчуження вчинялись відповідачем неодноразово, послідовно та на значну вартість майна, що безумовно дає підстави для обґрунтованих припущень про те, що майно товариства може зменшитись настільки, що це матиме наслідком неможливість виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

У контексті наведеного Східний апеляційний господарський суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція).

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні ЄСПЛ від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Конвенцією, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам ЄСПЛ.

Східний апеляційний господарський суд відхиляє аргументи заявника апеляційної скарги про те, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними. При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову не вирішується питання про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки оцінка обґрунтованості заявлених вимог здійснюється під час розгляду справи по суті.

Таким чином, підсумовуючи наведене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, та наявний зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову і предметом спору, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень статей 136, 137 ГПК України не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Наведене в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

З огляду на викладене, звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків місцевого господарського суду та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваної ухвали.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, то витрати апелянта зі сплати судового збору за звернення зі скаргою відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма "ЧБГ" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/1145/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 10.12.2025.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін