ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3742/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Шунькіна Н.О.,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Коваль І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Чорноморської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області до відповідача: Приватного підприємства ЖИТЛОВО-СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР „СОНЯЧНИЙ про стягнення 55828,72 грн заборгованості,

зазначає наступне:

Керівник Чорноморської окружної прокуратури Одеської області (надалі Прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (надалі Сільрада, Рада, Позивач) про стягнення з Приватного підприємства ЖИТЛОВО-СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР „СОНЯЧНИЙ (надалі ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ, Відповідач) 55828,72 грн заборгованості, з яких 39880,00 грн безпідставно збережених коштів пайової участі, 12602,08 грн інфляційних нарахувань та 3346,64 грн 3% річних.

Фактичними підставами звернення із позовом до суду Прокурором визначено порушення ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ приписів Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом не перерахування коштів до місцевого бюджету у зв`язку із проведенням як замовником будівництва об`єкта за адресою: Одеська область, Одеський район, Дальницька територіальна громада, Золотий Бугаз масив, буд. 17-А (будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну) (початок будівництва 2011 рік, завершення робіт 2022 рік, кошторисна вартість будівництва 997000,00 грн).

За результатами проведення будівництва вказаного об`єкта ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ видано декларацію про готовність до експлуатації.

Відтак Прокурор зазначає про порушення замовником будівництва положень містобудівного, інвестиційного та бюджетного законодавства у вигляді несплати (безпідставного збереження) коштів пайової участі до місцевого бюджету Дальницької сільської ради, на території якої здійснювалось відповідне будівництво.

У той же час, після звернення до Сільради із повідомленням для з`ясування наявності підстав представництва інтересів держави в суді та повідомлення фактичних підстав порушення Відповідачем приписів законодавства, останньою не вчинено відповідних дій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 позовній заяві Прокурора присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/3742/25 та визначено суддю Гута С.Ф. для її розгляду.

Одночасно із позовною заявою Прокурором представлено до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти, що належать ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у т.ч., інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать цьому підприємству у межах суми позовних вимог на загальну суму 55828,72 грн; накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ у межах суми позовних вимог на загальну суму 55828,72 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2025 заяву Прокурора про забезпечення позовну задоволено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 прийнято позовну заяву Прокурора до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3742/25, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 жовтня 2025 року.

13 жовтня 2025 року представником ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ представлено клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.10.2025 відкладено розгляд справи на 30 жовтня 2025 року.

30 жовтня 2025 року ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ реалізовано право на подачу відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави, які суд має врахувати при ухваленні рішення у справі, посилається на те, що з 01.01.2020 скасовано приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (статтю 40), котрі передбачали обов`язковість сплати коштів пайової участі; те, що до Відповідача не звертались уповноважені органи задля укладання відповідного договору та/або сплати коштів пайової участі; те, що відсутні порядки та інструкції, котрі би визначали розмір пайового внеску упродовж періоду будівництва (розпочато ще у 2011 році).

Також, 30 жовтня 2025 року ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ представлено заяву про застосування строків позовної давності, в якій посилається на те, що декларацію про готовність об`єкту до експлуатації видано 08.09.2022, однак позовну заяву надіслано до суду засобами поштового зв`язку 10.09.2025, що свідчить про пропуск 3 річного строку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.10.2025 відкладено розгляд справи на 11 листопада 2025 року.

04 листопада 2025 року Прокурором представлено відповідь на відзив, в яких підтримує викладену у позовній заяві позицію щодо наявності правових підстав для стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів пайової участі

Окрім того, 04 листопада 2025 року Прокурором представлено заперечення стосовно заяви про застосування строку позовної давності, в якій посилається на те, що відповідний строк звернення із позовом до суду не сплив.

Призначене на 11.11.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку із оголошенням системою цивільної оборони у місті Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 призначено розгляд справи на 25 листопада 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.11.2025 відкладено розгляд справи на 04 грудня 2025 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене, з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності сторін перед законом та судом, враховуючи важливість справи для сторін, розгляд справи здійснено господарським судом в межах розумного строку з метою надання можливості сторонами у справі реалізувати наявні процесуальні права шляхом подачі як заяв по суті справи і письмових пояснень, так і виступу із промовами.

У призначене на 04.12.2025 судове засідання, як і інші, представник Сільрада не з`явився.

В автоматизованій системі діловодства Господарського суду Одеської області наявна інформація про зареєстрований у Сільрада електронний кабінет в підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Частиною 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Приписи частин 4 та 5 статті 6 ГПК України визначають, що Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Пунктом 42 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 із змінами, передбачено, що засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

В свою чергу, пункт 37 Положення визначає, що підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

У випадку, якщо особа (учасник справи) зареєструвала свій Електронний кабінет, електронна форма вручення їй судових рішень є обов`язковою та пріоритетною щодо письмової форми вручення, яка, на відміну від електронної форми, може бути реалізована судом у зазначеному випадку лише за окремою заявою учасника справи.

Саме така правова позиція суду касаційної інстанції викладена в ухвалах Верховного Суду від 06.03.2023 у справі № 916/3104/21 та від 17.05.2023 у справі № 910/15120/20.

Приписами частини 4 статті 120 ГПК України передбачено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи наявність сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок про завчасну доставку до електронного кабінету Сільради підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі постановлених у справі ухвал, остання належним чином повідомлена про судове провадження та призначене засідання, відтак неявка представника не перешкоджає розгляду справи.

В процесі розгляду справи Прокурор підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, представник ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ натомість заперечував проти задоволення заявлених вимог та наполягав на відмові у задоволенні позову.

В процесі розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

04 грудня 2025 року у судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 09 грудня 2025 року.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

08 вересня 2022 року Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано витяг з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер ІУ76, тип документу Реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта) на підставі вхідного документа від 07 вересня 2022 року.

Заявник ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ (Код ), попередні дозвільні документи Дозвіл №315 від 18.05.2010.

Відомості про об`єкт: Вид будівництва Нове будівництво; Назва об`єкта будівництва Будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну; Код ДКБС 1230.4 їдальні, кафе, закусочні та т. ін.; Клас наслідків СС1; Спосіб будівництва Господарський (будується власними силами); Рік початку будівництва 2011; Рік завершення будівництва 2022.

Кошторисна вартість будівництва: загальна 840 тис. грн; на буд. роботи 157 тис. грн.

Інформація про сплату пайової участі не зазначено.

Місце розташування об`єкта будівництва та адреса: Одеська обл., Одеський район, Дальницька територіальна громада (UA0021533), "Золотий Бугаз" масив, буд. 17-А.

Документ, що засвідчує право власності (користування) земельною ділянкою: кадастровий номер :01:001:0443, площею 2,5659 га; договір дарування №2872 від 3.11.2009, виданий: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петрушенко ТА.; цільове призначення - 07.01 Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (Цільове призначення за КВЦПЗ діє з 15.02.2011 року).

Проєктна документація: Будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну.

Об`єкти будівництва: Нежитлова будівля ресторану, басейну; Будівля Код ДКБС: 1230.4 їдальні, кафе, закусочні та т. ін.; Вид будівництва: Нове будівництво; Показники: Поверх розташування 1; Загальна площа приміщень - 155.4 м2; Загальна площа будівлі 155.4 м2; Будівельний об`єм 677 м3; Площа забудови 250.7 м2; рік початку будівництва 2011; рік завершення будівництва 2022.

31 січня 2025 року Прокурор звернувся до Сільради із запитом в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому посилаючись на проведення ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ як замовником будівництва об`єкта за адресою: Одеська область, Одеський район, Дальницька територіальна громада, Золотий Бугаз масив, буд. 17-А (будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну) (початок будівництва 2011 рік, завершення робіт 2022 рік, за результатами проведення будівництва вказаного об`єкта ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ видано декларацію про готовність до експлуатації), з`ясовує чи дотримано приписи Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Просить надати наступну інформацію: чи зверталося до Сільради ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ із заявою про визначення розміру пайової участі у зв`язку із будівництвом об`єкта за адресою: Одеська область, Одеський район, Дальницька територіальна громада, «Золотий Бугаз» масив, буд. 17-А (будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну) (якщо так, надати підтверджуючі документи); чи вживались Сільрадою заходи щодо стягнення коштів пайової участі із ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ, надавши копії підтверджуючих документів (претензії, листування, позови тощо); у разі добровільної/вчасної несплати ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ розміру пайової участі, надати відповідний розрахунок розміру пайової участі за вищевказаним об`єктом, відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиції діяльності в Україні», а також розрахунки 3% річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов`язань; інші документи з вказаного питання.

12 лютого 2025 року Сільрадою надано відповідь на звернення Прокурора, в якій повідомляє, що ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ не зверталося із заявою про визначення розміру пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта за адресою: Одеська область, Одеський район Дальницька територіальна громада, «Золотий Бугаз» масив, буд 17-А (будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну); заходи щодо стягнення коштів пайової участі із ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ не вживалися, оскільки Сільрада не мала інформації стосовно вихідних даних по об`єкту будівництва, розроблення замовником проектної документації, отримання ним дозвільних документів на виконання будівельних робіт та подальшого введення об`єкта в експлуатацію.

Посилається на те, що кошторисна вартість будівництва за проектом та вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, у заяві від 12.08.2022 вказано в сумі 997 тис. грн. Викладає міркування стосовно того, що зважаючи на об`єми будівництва зазначена вартість є сумнівною, що може бути перевірено шляхом проведення будівельно-технічної експертизи будівництва нежитлової будівлі ресторану, басейну об`єкта за адресою: Одеська область Одеський район Дальницька територіальна громада, «Золотий Бугаз» масив, буд 17-А.

Додатково зазначає про наявність підстав вважати, що будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну, яке здійснено ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ, є самовільним будівництвом. Про це свідчать документи з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що додаються.

06 червня 2025 року Прокурор звернувся до Сільради із запитом в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому посилаючись на викладене у запиті від 31.01.2025 та відповіді від 12.02.2025, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді просить у найкоротший термін, але не пізніше 20.05.2025, вжити відповідні заходи реагування, а також надати наступну інформацію: результати претензійної роботи стосовно стягнення з ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ пайового внеску у зв`язку з будівництвом об`єкта за адресою: Одеська область, Одеський район, Дальницька територіальна громада, «Золотий Бугаз» масив, буд. 17-А (будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну), з наданням підтверджуючих документів; у разі добровільної несплати ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ розміру пайової участі, надати відповідний розрахунок розміру пайової участі за вищевказаним об`єктом відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиції діяльності в У країні», а також розрахунки 3% річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов`язань; інші документи з вказаного питання.

25 червня 2025 року Сільрадою надано відповідь на запит Прокурора, в якій посилаючись на викладене у відповіді від 06.06.2025, інформує, що розмір пайової участі ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ щодо об`єкта будівництва нежитлової будівлі ресторану, басейну, становить 39880 грн, враховуючи кошторисну вартість будівництва, що зазначена у заяві від 12.08.2022 про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Зазначає, що заходи щодо стягнення коштів пайової участі із ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ не вживалися, оскільки Сільрада не мала інформації стосовно вихідних даних по об`єкту будівництва, розроблення замовником проектної документації, отримання ним дозвільних документів на виконання будівельних робіт та подальшого введення об`єкта в експлуатацію.

10 липня 2025 року Прокурор звернувся до Сільради із запитом в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому посилаючись на проведення ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ як замовником будівництва об`єкта за адресою: Одеська область, Одеський район, Дальницька територіальна громада, Золотий Бугаз масив, буд. 17-А (будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну) (початок будівництва 2011 рік, завершення робіт 2022 рік, кошторисна вартість будівництва 997000,00 грн, за результатами проведення будівництва вказаного об`єкта ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ видано декларацію про готовність до експлуатації), з`ясовує чи дотримано приписи Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Просить повідомити але не пізніше 31.07.2025 із наданням копій відповідних документів щодо вжитих заходів або причин неможливості поновлення інтересів держави у вказаній сфері.

18 липня 2025 року Сільрадою надано відповідь на запит Прокурора, в якій зазначає, що заходи щодо стягнення коштів пайової участі із ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ не вживалися, оскільки Сільрада не мала і не має інформації стосовно вихідних даних по об`єкту будівництва, розроблення замовником проектної документації, отримання ним дозвільних документів на виконання будівельних робіт та подальшого введення об`єкта в експлуатацію.

Посилається на те, що прокуратурою напрацьовано та зібрано достатню доказову базу на підтвердження порушення ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ вимог чинного законодавства в частині невиконання зобов`язань щодо пайової участі у розвитку населеного пункту громади. Вважаємо, що законодавство, авторитет прокуратури, та досвід у веденні подібних справ дає можливість прокурору захистити інтереси держави у зазначеній сфері та самостійно звернутися до суду з позовною заявою в інтересах Дальницької громади.

27 серпня 2025 року Прокурор звернувся до Сільради із запитом в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому повідомляє про підготовлену позовну заяву в інтересах держави в особі Сільради до ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі, З % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання, у розмірі 55 828,72 грн.

Зазначає, що позовна заява найближчим часом буде скерована до Господарського суду Одеської області для розгляду по суті.

Відповідно до представленого Прокурором розрахунку заборгованості за ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ обліковується 55828,72 грн заборгованості, з яких 39880,00 грн безпідставно збережених коштів пайової участі, 12602,08 грн інфляційних нарахувань та 3346,64 грн 3% річних, нарахованих на 39880,00 грн упродовж 09.09.2022 25.06.2025 років.

39880,00 грн безпідставно збережених коштів пайової участі, за розрахунок Прокурора, складаються з 997000,00 грн загальної кошторисної вартості будівництва * 4% розмір залучення кошті для об`єктів нежитлового призначення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини 3 статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною 3 статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому частина 4 статті 53 ГПК України визначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в України місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 4 Закону України Про місцеве самоврядування в України одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів.

Відповідно до статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в України сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини 1, 4 та 8 статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в України).

За змістом частин 1,3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі Ф.В. проти Франції (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

У той же час, частина 1 статті 62 Закону України Про місцеве самоврядування в України передбачає, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Водночас Великою Палатою Верховного Суду у справі № 905/1907/21 зауважено, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів великого кола осіб мешканців області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна й інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності.

Враховуючи викладене, господарським судом встановлено, що Прокурором надано розумний строк для звернення Сільради (особи, чи права, за посиланням Прокурора, порушено Відповідачем у зв`язку із відсутністю оплати коштів пайової участі) для відновлення порушених прав та інтересів, проте останньою з моменту отримання повідомлень/запитів в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру не вчинено спрямованих на захист порушених інтересів дій, відтак, господарський суд доходить до висновку, що Прокурором підтверджено наявність підстав для представництва інтересів Сільради в суді.

Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2).

Відповідно ж до частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (закон).

При цьому приписи статті 11 ЦК України визначають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (частина 2).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (частина 4).

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

При цьому за статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Приписами Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461 (із змінами), передбачено, що повнота даних інформація, зазначена замовником у поданих за встановленою формою документах, що за змістом достатня для прийняття рішення про реєстрацію декларації.

Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (пункт 16).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката (пункт 3).

Як зазначалось, 08 вересня 2022 року Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано витяг з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер ІУ76, тип документу Реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта) на підставі вхідного документа від 07 вересня 2022 року.

Заявник ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ (Код ), попередні дозвільні документи Дозвіл №315 від 18.05.2010.

Приписами статті 23 Закону України «Про планування і забудову територій» (тут і далі в редакцій чинній станом на 18.05.2010) передбачено, що забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об`єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об`єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво).

Розміщення об`єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови.

При цьому, стаття 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій» визначає, що створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування.

Замовник, який має намір здійснити будівництво об`єкта містобудування у населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об`єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

До пайової участі (внеску) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів не залучаються замовники у разі здійснення будівництва:

об`єктів будь-якого призначення на замовлення органів державної влади або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів;

будівель закладів освіти та культури, фізичної культури і спорту, медичного та оздоровчого призначення;

будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється на конкурсній основі;

об`єктів, що споруджуються замість пошкоджених або зруйнованих внаслідок стихійного лиха чи техногенних аварій;

об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, що споруджуються за кошти інвесторів.

Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі (внеску) замовника від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Встановлений органом місцевого самоврядування розмір пайової участі (внеску) замовника не може перевищувати граничного розміру пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів.

Граничний розмір пайової участі (внеску) замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених органом місцевого самоврядування, не може перевищувати:

10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування для нежитлових будівель та/або споруд;

4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування для житлових будинків.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об`єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема, житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі (внеску) замовника, встановленої цією статтею.

Розмір пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається не пізніше десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Істотними умовами договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є: розмір пайового внеску; терміни (графік) оплати пайового внеску; відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайового внеску (участі) замовника у створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Кошти, отримані як пайова участь (внесок) замовників об`єктів містобудування, можуть використовуватися виключно на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Спори, пов`язані з пайовою участю (внеском) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, вирішуються судом.

Поряд із наведеним, 12.03.2011 набрав чинності Закон України Про регулювання містобудівної діяльності, пункти 8 10 розділу «Прикінцеві положення» якого передбачають, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об`єкта.

Дозволи на виконання підготовчих робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення їх виконання або до реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт чи отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про планування і забудову територій" (Відомості Верховної Ради України, 2000, № 31, ст. 250 із наступними змінами).

В свою чергу, правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України Про регулювання містобудівної діяльності, що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (в редакції станом на час реєстрації декларації Відповідача про готовність до експлуатації) замовник фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону України Про регулювання містобудівної діяльності планування і забудова територій діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: 1) прогнозування розвитку територій; 2) забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; 3) обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; 4) взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; 5) визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; 6) встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; 7) розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; 8) реконструкцію існуючої забудови та територій; 9) збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; 10) створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури; 10-1) створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; 11) проведення моніторингу забудови; 12) ведення містобудівного кадастру; 13) здійснення контролю у сфері містобудування.

Відповідно до приписів статті 4 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності об`єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об`ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об`єктів будівництва, що визначаються у населених пунктах меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні…

Об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Частина 1 статті 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначає, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Відповідно до частина 1 статті 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частина ж 5 статті 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності встановлює, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

За умовами частини 1 статті 40 зазначеного Закону України порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Частини 2 та 3 статті 40 зазначеного Закону України передбачають наступне замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно ж до частини 4 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частини 5 статті 40).

Відповідно ж до частини 6 статті 40 названого Закону України встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будівель та споруд; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для житлових будинків.

Відповідно ж до частини 8 статті 40 названого Закону України розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

При цьому частина 9 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачає, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Згідно ж із частиною 10 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Поряд із наведеним, 17.10.2019 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні котрим з 1 січня 2020 року виключено статтю 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

У той же час, пунктом 2 розділу Прикінцеві та перехідні положення передбачено наступне договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) пайова участь не сплачується у разі будівництва: об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Як зазначалось, 08.09.2022 Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано витяг з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер ІУ76, тип документу Реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта) на підставі вхідного документа від 07 вересня 2022 року. Заявник ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ (Код ).

Відтак, господарський суд доходить до висновку, що в силу приписів частини 5 статті 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності 08 вересня 2022 року є датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме: нове будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну; клас наслідків СС1; рік початку будівництва 2011; Рік завершення будівництва 2022; місце розташування об`єкта будівництва та адреса: Одеська обл., Одеський район, Дальницька територіальна громада (UA0021533), "Золотий Бугаз" масив, буд. 17-А.

В при цьому в силу приписів Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів саме замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Враховуючи викладене, господарський суд доходить до висновку, що в силу приписів частини 2 статті 509 ЦК України та статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності у ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ виникло зобов`язання із внесення пайової участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у зв`язку із проведенням як замовником будівництва об`єкта нове будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну; клас наслідків СС1; рік початку будівництва 2011; Рік завершення будівництва 2022; місце розташування об`єкта будівництва та адреса: Одеська обл., Одеський район, Дальницька територіальна громада (UA0021533), "Золотий Бугаз" масив, буд. 17-А.

З матеріалів справи вбачається і учасниками справи не заперечувалося, що договір про сплату коштів пайової участі між Сільрадою та ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ у строк до 01.01.2020 не укладався.

Водночас відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, при цьому таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23, в межах якої також розглядався позов Прокурора в інтересах держави в особі Міськради про стягнення грошових коштів пайової участі за відсутності укладеного між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Набуття чинності 01.01.2020 Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким статтю 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності виключено, також не скасовує обов`язку по сплаті пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

У пункті 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, яка була чинною до 01.01.2020, визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність.

Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19).

У вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, наголосила на тому, що:

- з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Таким чином, якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме: зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним;

- у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 909/1143/19, від 30.09.2020 у справі № 904/4442/19, від 04.02.2021 у справі № 904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 922/267/20 та від 23.03.2021 у справі № 904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності ще на час звернення позивача до суду, проте вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин;

- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена;

- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України;

- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись із позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020, передбачений до цього статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, перестав існувати.

Разом з тим законодавцем під час внесення змін до Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абзац 2 пункт 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні) у таких розмірах та порядку:

розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Порядок пайової участі замовника будівництва, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, був впроваджений законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

У вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3 та 4 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що у випадку, якщо замовниками зазначених об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування (в інтересах якого у цій справі діє Прокурор) з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведене свідчить про те, що норми абзаців 1 та 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21, від 20.05.2025 у справі 915/476/24 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме у відповідності до викладених Відповідачем даних, наданих ДАБІ задля реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкту, відповідне будівництво розпочато у 2011 та завершено у 2022 році, тобто станом на 01.01.2020 відповідний об`єкт не введено в експлуатацію.

Як встановлено судом та не ставиться під сумнів учасниками справи, 08 вересня 2022 року ДАБІ зареєстровано подану ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ як заявником декларацію про готовність до експлуатації об`єкта.

Таким чином, враховуючи, що виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта розпочалося до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ було зобов`язано у період з початку будівельних робіт і до 01.01.2020 звернутися до Сільради із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта та очікувати від останньої відповідного розрахунку та примірника договору.

Близька за змістом правова позиції, викладена Верховним Судом у постанові від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21.

Відтак, у зв`язку із тим, що ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ як замовник будівництва до Сільради із заявою про укладення договору про пайову участь не звертався, відповідно такий договір між сторонами не укладався, та, як наслідок, грошові кошти до місцевого бюджету ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ не сплачувались, що свідчить про порушення останнім норми статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності щодо обов`язкової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка на момент початку будівництва об`єкта і до 01.01.2020 була чинною.

Окрім того, як зазначалось, станом на 18.05.2010 (дата видачі Відповідачу відповідного дозволу, як зазначено зареєстрованій ДАБІ декларації) приписи Закону України «Про планування і забудову територій» передбачали відповідний обов`язок замовника будівництва по сплаті пайової участі.

У свою чергу, Верховний Суд у постановах від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23 зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 19.02.2025 у справі № 903/468/24.

Відтак, спираючись на викладене вище, те, що безпосередньо заявником у зареєстрованій декларації про готовність до експлуатації об`єкту зазначено про кошторисну вартість будівництва, котра складається з загальної 840 тис. грн та на буд. роботи 157 тис. грн, господарський суд доходить до висновку, що загальна кошторисна вартість будівництва складає 997000 грн та саме від цієї суми підлягає врахування розмір пайової участі.

Інших належних та допустимих доказів, на підставі яких суд має можливість вираховувати розмір пайової участі до матеріалів справи ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ не представлено.

Відтак розмір пайової участі замовника для створення і розвитку інфраструктури становить 39880,00 грн (997000 * 4% (для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта) = 39880,00 грн).

Враховуючи викладене, заявлені Прокурором вимоги в частині стягнення з ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ 39880,00 грн заборгованості зі сплати пайової участі замовника для створення і розвитку інфраструктури підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд доходить до висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що відповідає приписам пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як зазначалось, у випадку, якщо замовниками зазначених об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органом місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відтак, господарський суд доходить до висновку, що дата прийняття відповідного об`єкта в експлуатацію є останнім днем строку, упродовж якого замовник має сплатити відповідну суму коштів пайової участі.

Як зазначалось, 08.09.2022 Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано витяг з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер ІУ76, тип документу Реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта) на підставі вхідного документа від 07 вересня 2022 року. Заявник ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ (Код ).

Відтак, господарський суд доходить до висновку, що в силу приписів частини 5 статті 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності 08 вересня 2022 року є датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме: нове будівництво нежитлової будівлі ресторану, басейну; клас наслідків СС1; рік початку будівництва 2011; Рік завершення будівництва 2022; місце розташування об`єкта будівництва та адреса: Одеська обл., Одеський район, Дальницька територіальна громада (UA0021533), "Золотий Бугаз" масив, буд. 17-А.

Частиною 3 статті 14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Разом з цим частини 2 статті 625 ЦК визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 922/4544/16, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17, від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі № 920/792/18.

Нарахування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 920/505/22.

Враховуючи те, що судом встановлено наявність правових підстав для задоволення заявлених Прокурором позовних вимог в частині стягнення 39880,00 грн заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, заявлені до стягнення суми 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають нарахування саме на цю суму в межах заявлених періодів.

Здійснивши власне перерахування за допомогою Інформаційно-правової системи Прецедент, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ 12602,08 грн інфляційних нарахувань та 3343,36 грн 3% річних, нарахованих на 39880,00 грн упродовж 09.09.2022-25.06.2025 років.

Враховуючи вищенаведене, заявлені Прокурором вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ до місцевого бюджету (на користь Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області) підлягає 55825,44 грн заборгованості, з яких 39880,00 грн безпідставно збережених коштів пайової участі, 12602,08 грн інфляційних нарахувань та 3343,36 грн 3% річних.

Стосовно заявленого ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ клопотання про застосування строку позовної давності господарський суд зазначає наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 статті 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому приписи статті 267 ЦК України передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина 1). Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (частина 2). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3).

В свою чергу, пункт 3 частини 1 статті 263 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини.

У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин (частина 2 статті 263 ЦК України).

Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (частина 3 статті 263 ЦК України).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX, котрий набрав чинності 17.03.2022, "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 наступного змісту «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії"».

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» 3450-IX, котрий набрав чинності 30.01.2024, викладено пункт 19 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у наступній редакції «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану"».

Поряд із наведеним, Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-IX, котрий набрав чинності 04.09.2025, виключено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак, з огляду на те, що декларацію ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ про готовність до експлуатації об`єкта зареєстровано ДАБІ 08.09.2022, тобто у період чинності пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, а позовну заяву надіслано засобами поштового зв`язку 10.09.2025 року, в господарського суду відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено 04.09.2025 (на підставі Закону України № 4434-IX), а з 05.09.2025 перебіг позовної давності продовжується з урахування приписів частин 2 та 3 статті 263 ЦК України, відповідно відсутні підстави вважити про пропущення Прокурором строків позовної давності.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У рішенні від 03.01.2018 Віктор Назаренко проти України (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають справедливого балансу між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі Беер проти Австрії (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).

Стосовно розподілу судового збору господарський суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України „Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2025 рік …прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2025 року складає 3028,00 грн…

Підпунктами 1 та 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір визначено ставки судового збору за подання до господарського суду: позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертаючись із позовом Одеською обласною прокуратурою у відповідності до підпункту 1 пункт 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір сплачено до Державного бюджету України 3028,00 грн (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, стягненню з ПП ЖСЦ „СОНЯЧНИЙ на користь Одеської обласної прокуратури як платника судового збору підлягає 3028,00 грн (або відповідне пропорційне співвідношення у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України), на переконання суду, розмір судових витрат (судового збору), що покладається на сторони не може бути меншим, аніж мінімальний розмір судового збору, встановлений Законом України „Про судовий збір.

Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241

Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області до відповідача: Приватного підприємства ЖИТЛОВО-СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР „СОНЯЧНИЙ про стягнення 55828,72 грн заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства ЖИТЛОВО-СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР „СОНЯЧНИЙ (65009, м. Одеса, просп. Шевченка, буд. 33, Код ) на користь Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області (67842, Україна, Одеський р-н, Одеська обл., с. Дальник, вул. Дружби, буд. 126, Код ) 55825/п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять/грн 44коп. заборгованості, з яких 39880/тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят/грн 00коп. безпідставно збережених коштів пайової участі, 12602/дванадцять тисяч шістсот дві/грн 08коп. інфляційних нарахувань та 3343/три тисячі триста сорок три/грн 36коп. 3% річних.

Стягнути з Приватного підприємства ЖИТЛОВО-СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР „СОНЯЧНИЙ (65009, м. Одеса, просп. Шевченка, буд. 33, Код ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3, Код ЄРПОУ 03528552; розрахунковий рахунок № UA 0000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ) 3028/три тисячі двадцять вісім/грн 00коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 09 грудня 2025 р.

Суддя С.Ф. Гут