ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/218/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 (головуючий суддя Кравчук Г. А., судді Коробенко Г. П., Тарасенко К. В.)

у справі № 911/218/24

за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,

про витребування земельної ділянки,

(у судовому засіданні взяли участь прокурор - Ковальчук О. І. та представник відповідача - Корнійчук Я. П.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Узагальнений зміст і підстави позовних вимог

1. Заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» (далі - АТ «Аргумент фонд»), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив суд витребувати на користь держави в особі позивача з незаконного володіння відповідача земельну ділянку з кадастровим номером :12:028:0036.

2. Заявлений позов обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення і її вибуття з державної власності відбулося за відсутності відповідних правових підстав, а відтак перебування цієї земельної ділянки у володінні відповідача та реєстрація його права власності на неї суперечать вимогам статей 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 5, 7, 57 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), тобто є незаконними, і відповідно її слід витребувати з незаконного володіння АТ «Аргумент фонд» на користь держави в особі Київської обласної ОДА на підставі статті 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Київської області від 25.06.2024 у справі № 911/218/24 зазначений позов задоволено. Витребувано на користь держави в особі позивача з незаконного володіння відповідача земельну ділянку з кадастровим номером :12:028:0036.

4. Згідно з висновками місцевого господарського суду наявні в матеріалах справах докази свідчать про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення, перебуває у розпорядженні Київської ОДА та передана у постійне користування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». Уповноважений орган згоди на зміну її цільового призначення не надавав, належна процедура щодо його зміни не проводилась, а отже ця земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі. Реєстрація права власності на неї за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») та згодом за АТ «Аргумент фонд» є порушенням вимог статей 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 ЗК України та статей 5, 7, 57 ЛК України, що вказує на наявність підстав для задоволення заявлено Прокурором позову.

5. Крім того, суд першої інстанції виснував, що Прокурор звернувся з позовом у цій справі в межах позовної давності, оскільки про повторне порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, яке полягало у неправомірній реєстрації права власності відповідача на неї, стало відомо у березні 2023 року за наслідками аналізу інформації, отриманої у тому числі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 рішенням Господарського суду Київської області від 25.06.2024 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

7. Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, і відповідно у нього не може бути витребувано це майно в порядку статей 387, 388 ЦК України, а тому права позивача захисту таким чином не підлягають.

8. Питання застосування наслідків спливу позовної давності судом апеляційної інстанції не вирішувалось, оскільки при ухваленні нового рішення ним було відмовлено у позові з підстав його необґрунтованості.

Касаційна скарга

9. Не погодившись із постановою апеляційного господарського суд, Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 та залишити в силі рішення Господарського суду Київської області від 25.06.2024.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги

10. Підставою касаційного оскарження Прокурор визначив підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

11. Скаржник зазначає, що апеляційним господарським судом порушено норми статей 1, 2, 11, 13, 75-80, 86, 236 ГПК України та неправильно застосовано норми статей 330, 387, 388 ЦК України, позаяк не ураховано висновки Верховного Суду щодо їх застосування, викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17, від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 27.02.2024 у справі № 754/3142/21, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 19.07.2023 у справі № 124/28780/21 (правильний номер справи № 127/28780/21).

12. Наведені у касаційній скарзі висновки Верховного Суду з цих постанов стосуються преюдиційності фактів, добросовісності/недобросовісності набувача майна, правого режиму земель лісогосподарського призначення, а також непоширення на стягувача положень частини другої статті 388 ЦК України у разі, якщо торги з реалізації майна не відбулися і він залишив відповідне майно за собою.

13. Крім того, під час касаційного розгляду справи № 911/218/24 від Київської обласної прокуратури до Верховного Суду надійшло клопотання про забезпечення позову.

Позиція інших учасників справи

14. У встановлений Верховним Судом строк АТ «Аргумент фонд» подало відзив на касаційну скаргу Прокурора, у якому просить відмовити в її задоволенні та залишити постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 без змін.

15. У відзиві відповідач, зокрема, звертає увагу, що 1) рішення у справі № 372/268/15-ц не має преюдиційного значення, оскільки ухвалене за участю іншого позивача та про інше речове право; 2) земельна ділянка не була повернута у державну власність, а рішення у зазначеній справі не виконано належним чином; 3) особа, яка продала АТ «Аргумент фонд» земельну ділянку, набула право власності на неї на підставі законного та чинного рішення суду, що виключає можливість витребування майна у добросовісного набувача; 4) відповідач є добросовісним набувачем, який покладався на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Державний реєстр речових прав).

16. В свою чергу від Київської ОДА до Верховного Суду надійшло клопотання про розгляд касаційної скарги у справі № 911/218/24 без участі її представника.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

17. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, рішенням Обухівського районного суду від 07.04.2015 у справі № 372/268/15-ц задоволено позов Прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 та Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району. Визнано недійсними 1) розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 9,0035 га ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 2) підпункт 1 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.2006 № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради» та 3) державний акт на землю від 25.10.2006 серії ЯД № 658671. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Київське лісове господарство» земельну ділянку з кадастровим номером :12:027:0036. Визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування цією земельною ділянкою.

18. За змістом зазначеного рішення з державної власності без згоди Київського обласного управління лісового та мисливського господарства і Державного підприємства «Київське лісове господарство» незаконно вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення, чим було порушено інтереси держави.

19. На виконання рішення, ухваленого у справі у справі № 372/268/15-ц, державним реєстратором 25.09.2015 внесено до Державного реєстру речових прав запис про скасування за ОСОБА_1 права власності на відповідну земельну ділянку (індексний номер рішення 24744913).

20. Постановою державної виконавчої служби від 16.10.2015 відповідне виконавче провадження закінчено з підстав виконання рішення суду шляхом витребування з володіння боржника ( ОСОБА_1 ) на користь стягувача (Державного підприємства «Київське лісове господарство») земельної ділянки з кадастровим номером :12:027:0036 (акти вилучення майна та прийому-передачі від 13.10.2015).

21. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Обухівського районного суду від 20.11.2014 у справі № 372/4868/14-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Інтегра» перед цим банком за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, який належить ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку загальною площею 9,0035 га з кадастровим номером :12:027:0036.

22. 15 жовтня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, дебіторської заборгованості, майнових прав за дебіторською заборгованістю та майнових прав, що випливають з цінних паперів, згідно якого, до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» перейшли у тому числі права за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки.

23. У зв`язку з цим, 28.02.2020 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:027:0036 було зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» у Державному реєстрі речових прав, підставою чого вказано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 28.02.2020.

24. Згідно із зазначеним свідоцтвом приватним нотаріусом посвідчено, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером :12:027:0036, оскільки торги не відбулися і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_1 .

25. Надалі на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2021 ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відчужило зазначену земельну ділянку на користь AT «Аргумент фонд».

26. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на даний момент за AT «Аргумент фонд» зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :12:027:0036.

27. Звертаючись з позовом у цій справі, Прокурор виходив з того, що у даному випадку відбулося незаконне вибуття земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності, а тому вона підлягає витребуванню з незаконного володіння АТ «Аргумент фонд» на користь держави в особі Київської ОДА в порядку, передбаченому статтями 387, 388 ЦК України.

28. Місцевий господарський суд погодився із такими доводами Прокурора та дійшов висновку, що у даному випадку відповідача не можна вважати добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Крім того, суд першої інстанції виснував, що при зверненні до суду з позовом у цій справі не було пропущено позовну давність. Тож з урахуванням наведеного заявлений позов підлягає задоволенню.

29. Протилежно цьому суд апеляційної інстанції визнав, що відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а тому і не надавав оцінки обставинам перебігу позовної давності.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків апеляційного суду

30. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

31. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги Прокурора, з огляду на таке.

32. Як зазначено у частині першій статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

33. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

34. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

35. Наведене унормовано у статтях 321, 328 цього Кодексу.

36. Водночас згідно із частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

37. Аналіз змісту наведеної норми свідчить про те, що право власника на витребування майна залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

38. У справі, що переглядається (№ 911/218/24), предметом позову є вимоги прокурора про витребування на користь держави в особі Київської ОДА з незаконного володіння відповідача спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, оскільки її вибуття з державної власності відбулося незаконно, за відсутності відповідних правових підстав. За доводами Прокурора це підтверджено рішенням Обухівського районного суду від 07.04.2015 у справі № 372/268/15-ц.

39. При цьому у справі № 911/2713/23 з аналогічним предметом, підставами позову та суб`єктним складом, ухвалюючи постанову від 07.10.2025, Верховний Суд виснував, зокрема, про таке:

«Суд першої інстанції зазначив, що Обухівський районний суду Київської області, ухвалюючи рішення від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки на спірну земельну ділянку, не досліджував питання правомірності набуття права власності фізичними особами на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення та правомірність її вибуття з власності держави, а вирішував інші питання щодо наявності зобов`язань з погашення кредитної заборгованості, які (зобов`язання) забезпечені іпотекою. Крім того держава в особі уповноважених органів не була учасником справи № 372/3487/15-ц.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявність зазначеного рішення не впливає на вирішення спору у цій справі, позаяк станом на час проведення державної реєстрації права власності ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на спірну земельну ділянку на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, було прийнято остаточне рішення у справі № 372/276/15-ц, яке набрало законної сили, яким, зокрема, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.

40. Водночас суд апеляційної інстанції, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, виходив з того, що оскільки судове рішення у справі № 372/3487/15-ц набрало законної сили раніше, аніж рішення у справі № 372/276/15-ц, а останнє не може бути покладено в основу задоволення позову, що розглядається, з огляду на предмет та підстави цього позову та особливостей застосування преюдиції.

41. Верховний Суд не погоджується з таким висновком суду апеляцій інстанції та вважає його помилковим, оскільки учасники справи не надали доказів, які б спростовували твердження прокурора, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, перебуває в постійному користуванні ДП "Київське лісове господарство", правонаступником якого є ДСГП "Ліси України" для потреб лісового господарства.

…

42. Отже, Верховний Суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України.»

40. Ураховуючи подібність спірних правовідносин щодо обставин вибуття земельної ділянки лісогосподарського призначення з володіння держави у справі № 911/2713/23 та у справі, що переглядається, а також встановлених судом першої інстанції у цій справі обставин Верховний Суд так само не може погодитись із висновками суду апеляційної інстанції щодо правомірності набуття відповідачем спірної земельної ділянки.

41. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що у цій справі при вирішенні питання щодо добросовісності/недобросовісності АТ «Аргумент фонд», як набувача спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові, зокрема, зазначив що за встановленими у цій справі обставинами спірне нерухоме майно було предметом продажу на прилюдних (електронних) торгах. При оцінці добросовісності чи недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні (електронні) торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

42. Водночас зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, яка переглядається, слідує, що відповідач придбав спірну земельну ділянку за відплатним договором у ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», яке в свою чергу раніше зареєструвало за собою право власності на неї у Державному реєстрі речових прав на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 28.02.2020, однак за змістом цього свідоцтва торги не відбулися і стягувач (ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») виявив бажання залишити за собою непродане майно.

43. Натомість у постанові Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 127/28780/21, на яку посилається Прокурор у поданій касаційній скарзі, викладено висновок, згідно з яким, якщо спірне нерухоме майно не було примусово реалізовано на торгах, а на підставі заяви особи, яка не була учасником торгів (стягувачем) було залишено за нею у рахунок погашення боргу, то положення частини другої статті 388 ЦК України на цю особу не поширюються. Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

44. У вказаній справі (№ 127/28780/21) Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірне нерухоме майно не було примусово реалізоване та торгах, а на підставі заяви особа, яка не була учасником торгів, на підставі постанови приватного виконавця залишила майно за собою у рахунок погашення боргу. А тому положення частини другої статті 388 ЦК України на неї не поширюється.

45. До того ж у зазначеній постанові Верховний Суд послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, відповідно до яких частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Натомість, оскільки у справі № 367/2022/15-ц Товариство з обмеженою відповідальністю «Забудова-Д» придбало земельні ділянки не внаслідок їх примусової реалізації на виконання судового рішення, а за домовленістю з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМ-АРТ» і фізичною особою та з дозволу виконавчої служби, Велика Палата Верховного Суду визнала висновки судів про неможливість витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Забудова-Д» спірних земельних ділянок помилковими.

46. З урахуванням усього наведеного Верховний Суд вбачає, що доводи касаційної скарги Прокурора знайшли своє часткове підтвердження.

47. Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи № 911/218/24 у суді першої інстанції відповідачем заявлялось клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

48. Аналіз норм Глави 19 ЦК України щодо «інституту позовної давності» в сукупності із нормами ГПК України, які обмежують повноваження суду касаційної інстанції в частині здійснення додаткової оцінки доказів та обставин, не дає суду касаційної інстанції підстав та можливості для самостійного дослідження такого клопотання щодо визначення обставин початку перебігу строку позовної давності, однак не обмежує його у перевірці правильності встановлення судами попередніх інстанцій початку відліку такого строку.

49. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 910/14469/18, від 22.10.2019 у справі № 910/2968/18, від 23.01.2020 у справі № 916/2128/18.

50. Іншими словами, касаційний суд має право лише здійснити перевірку застосування судами правових норм Глави 19 ЦК України на предмет правильності такого застосування з урахуванням встановлених фактичних обставин.

51. Однак, ураховуючи, що у даному випадку суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим не перевірив висновків суду першої інстанції про позовну давність, відповідні висновки та фактичні обставини щодо її перебігу не можуть бути переглянуті Верховним Судом в силу положень статті 300 ГПК України («Межі розгляду справи судом касаційної інстанції»).

52. Схожі висновки, як щодо добросовісності/недобросовісності набувача земельної ділянки лісогосподарського призначення, так і щодо необхідності перевірки судом апеляційної інстанції перебігу позовної давності, викладено у постанові Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 922/2156/24.

53. Отже, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги Прокурора знайшли своє часткове підтвердження під час касаційного перегляду справи, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи № 911/218/24 на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Щодо поданого Прокурором клопотання про забезпечення позову

54. Оскаржуваною постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 у тому числі задоволено клопотання АТ «Аргумент фонд» про скасування заходів забезпечення позову та скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2024.

55. Судом апеляційної інстанції зазначено, що оскільки ним за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача вирішено її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню, а заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2024 підлягають скасуванню.

56. Відповідно, ураховуючи, що ухвалена у цій справі постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 підлягає скасуванню (зокрема, і в частині скасування заходів забезпечення позову), вжиті ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2024 заходи забезпечення позову залишаються не скасованими.

Висновки щодо вимог касаційної скарги

57. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

58. За змістом частин першої, другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

59. Отже, з огляду на те, що висновки суду апеляційної інстанцій не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору, Верховний Суд вбачає, що касаційна скарга Прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова на підставі статті 310 ГПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

60. Також у зв`язку зі скасуванням постанови апеляційного господарського суду, якою, зокрема, скасовано заходи забезпечення позову, Верховний Суд залишає без розгляду заявлене Прокурором клопотання про забезпечення позову.

Розподіл судових витрат

61. Оскільки Верховний Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 у справі № 911/218/24 скасувати.

3. Справу № 911/218/24 направити на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил