ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2025 р. Справа№ 910/6807/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Павловська Д.С., дов. № 95 від 05.05.2025;

від відповідача: Кузнецов І.С., дов. № 010/25 від 08.10.2025,

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на рішення господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі № 910/6807/25 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу"

до приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза"

про стягнення 19 339 974, 00 грн, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (далі - ДП "ДОТ") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Роза" (далі - ПрАТ "ТФ "Роза") про стягнення 19 339 974, 00 грн, з яких: 16 479 837, 00 грн пені та 2 860 137, 00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2024 між ДП "ДОТ", як замовником, та ПрАТ "ТФ "Роза", як постачальником, укладено державний контракт (договір) про закупівлю №65/03-24-РМ (далі - державний контракт), згідно якого постачальником поставлено замовнику товар у повному обсязі в сумі 40 859 100, 00 грн (27 239 400, 00 грн - 16.07.2024; 13 619 700, 00 грн - 30.07.2024), проте з порушенням строку поставки визначеного сторонами у специфікації до державного контракту (до 30.04.2024), у зв`язку з чим позивачем нараховані до стягнення з відповідача 16 479 837,00 грн пені за загальний період прострочення поставки товару з 01.05.2024 до 29.07.2024, а також 16 479 837, 00 грн штрафу у розмірі 7% від суми непоставленого понад 30 днів товару.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.08.2025 позов ДП "ДОТ" задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "ТФ "Роза" на користь ДП "ДОТ" 1 647 983, 70 грн пені, 286 013, 70 грн штрафу та 232 079, 69 грн судового збору за подання позову. В решті вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що постачальником всупереч умовам державного контракту поставлено товар замовнику з простроченням строку. При цьому відповідачем не доведено того, що наведені ним форс-мажорні обставини мають необхідні ознаки абсолютності, надзвичайності, непередбачуваності та невідворотності в контексті зумовленої неможливості виконання зобов`язання з поставки товару та вказані обставини у розумінні умов державного контракту можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності. Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача розмірів пені та штрафу господарський суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, проте встановив наявність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %, що становить 1 647 983, 70 грн пені та 286 013, 70 грн штрафу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ДП "ДОТ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

За твердженням апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення штрафних санкцій, оскільки:

- постачальник погодив умови державного контракту та допустив прострочення поставки товару понад три місяці, при цьому лист про настання форс-мажорних обставин було направлено замовнику лише після його претензії на сплату штрафних санкцій, а не як передбачено п. 10.6 державного контракту, - протягом 3 робочих днів з моменту їх настання. Окрім того, при укладанні державного контракту сторони усвідомлювали, що він укладається під час дії в України правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не може вважатись обставинами непереборної сили;

- не було взято до уваги той факт, що при укладенні державного контракту відповідач надав позивачу гарантійний лист від 16.02.2024 відповідно до якого постачальник гарантував поставку товару у необхідній кількості у визначений строк та підтвердив, що є виробником запропонованого товару, що, на переконання скаржника, свідчить про недобросовісну поведінку відповідача;

- судом не було надано оцінки статусу позивача (є критично важливим державним підприємством Міністерства оборони України для забезпечення потреб Збройних Cил України (далі - ЗСУ), інших військових формувань в особливий період) та умовам укладеного сторонами державного контракту (необхідність товару для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни);

- позивач не погоджувався з висновком суду щодо посилення відповідачем обороноздатності України та про включення останнього до секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури, оскільки вказаний статус отримано відповідачем, у зв`язку з укладенням державних контрактів із позивачем, виключно з метою отримання прибутку, при цьому відповідно до укладених державних контрактів наявні факти порушення зобов`язань з боку відповідача;

- відповідач у 2024 році мав чистий прибуток у більшому розмірі, ніж у 2021 році;

- застосування штрафних санкцій до боржника є стимулюванням належного виконання ним договірних зобов`язань, а надмірне зменшення фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю. відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 11.11.2025.

09.10.2025 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача, в якому представник зазначав про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо зменшення штрафних санкцій на 90%.

В судовому засіданні, що відбулось 11.11.2025, позивач підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач доводи апеляційної скарги заперечував, зазначав про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.03.2024 між ДП "ДОТ", як замовником, та ПрАТ "ТФ "Роза", як постачальником, укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 65/03-24-РМ (далі - державний контракт) (а.с. 11-20; 29 том 1), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити замовнику сорочку бойову тип 4 вид 3 (18330000-1 - футболки та сорочки) (далі - товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA 2024-02-07-002739-a), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених державним контрактом.

Пунктом 1.2 державного контракту визначено, що отримувачами товару за договором є об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (далі - отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.

Згідно з п. 4.1 державного контракту постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару у строк, визначений у специфікації (додаток №1), або в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку №2 до цього договору (далі - заявка на поставку товару).

Зі змісту п.п. 4.3, 4.7 державного контракту вбачається, що заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації (додаток №1) або в заявках на поставку товару. Право власності на товар переходить від постачальника до отримувача після прийняття отримувачем товару та підписання всіх документів згідно з розділом 6 цього договору.

Відповідно до п. 6.7 державного контракту після здійснення перевірки товару відповідно до п.п. 6.3, 6.4 державного контракту, у разі відсутності зауважень отримувача до товару, постачальник та отримувач підписують акт приймання товару, що підтверджує перехід права власності на товар від постачальника до отримувача, та постачальник передає підписаний акт приймання товару на підпис замовнику разом з оригіналом товарно-транспортної накладної, після чого замовник повертає належні екземпляри акту приймання товару постачальнику та отримувачу.

Пунктом 8.2 державного контракту передбачено, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5% від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни непереданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 % від ціни товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

За умовами пункту 10.1 державного контракту укладаючи його сторони розуміють та усвідомлюють, що на момент підписання:

1) відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-ІX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 24.02.2022 строком на 30 діб та відповідно до Указу Президента України №734/2023 від 06.11.2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №3429-ІХ від 08.11.2023, в Україні продовжений строк дії воєнного стану з 16.11.2023 строком на 90 діб (до 14.02.2024 включно);

2) відповідно до загального офіційного листа Торгово-промислової палати (далі - ТПП) України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 військова агресія Російської Федерації (далі - РФ) проти України, що стала підставою для введення воєнного стану засвідчена ТПП України як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили); цим листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

3) строк дії воєнного стану може бути змінений та/або подовжений в будь-який час після укладання цього державного контракту.

Таким чином, сторони свідомо укладають державний контракт, який буде виконуватися протягом строку дії офіційно встановленого і визнаного воєнного стану, який не буде вважатися сторонами форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) у розумінні цього розділу договору.

У пункті 10.2 державного контракту зазначено, що враховуючи той факт, що під час погодження та підписання цього державного контракту сторони максимально врахували наявність в Україні специфічних обставин, перерахованих у п. 10.1 цього державного контракту, сторони не будуть у майбутньому посилатися на ці обставини як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в розумінні цього розділу державного контракту. Винятки можуть становити лише істотні зміни об`єктивних обставин під час дії воєнного стану, які можуть вплинути на виконання цього державного контракту, зокрема:

- збої в роботі платіжних систем, що унеможливлює вчасне перерахування коштів;

- прийняття нормативно-правових актів органами державної влади або місцевого самоврядування, які впливають на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього державного контракту;

- критичне пошкодження об`єктів інфраструктури (доріг, складів), що впливає на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, тощо.

У разі настання таких обставин, сторони діють відповідно до положень п. 10.6 цього державного контракту та без застосування положень п. 10.7 цього державного контракту.

Відповідно до пункту 10.3 державного контракту у разі настання під час строку дії воєнного стану або після його завершення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених п. 10.4 цього державного контракту, до них застосовуються положення п.п. 10.4-10.9 державного контракту.

Згідно з п. 10.4 державного контракту при настанні надзвичайних та невідворотних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема тих, які передбачені в ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про ТПП в Україні", які об`єктивно унеможливлюють повне або часткове виконання сторонами зобов`язань, передбачених умовами державного контракту, строк виконання таких зобов`язань може бути відкладений на час, протягом якого діятимуть такі обставини, за умови, якщо сторони не знайдуть інших прийнятних альтернативних способів виконання таких зобов`язань, як це передбачено п. 10.6 державного контракту.

У пункті 10.5 державного контракту сторонами погоджено, що протягом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених п. 10.4 державного контракту, та за умови дотримання вимог цього розділу, сторони не несуть відповідальності за невиконання умов договору, якщо це невиконання стало наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), причин, що знаходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконує свої зобов`язання.

За нормами п. 10.6 державного контракту у разі настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 робочих днів повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (на електронну пошту, що зазначена в розділі 12 цього державного контракту: одночасно з цим відповідне повідомлення дублюється та направляється в паперовій формі на фактичну адресу, що зазначена в державному контракті), вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості. Якщо інша сторона не надає інших письмових інструкцій, сторона, що підпадає під дію обставин непереборної сили, має докласти всіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за цим державним контрактом, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Після закінчення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під дію таких обставин, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 робочих днів з моменту: припинення дії таких обставин у порядку зазначеному вище.

Якщо сторона, яка підпала під дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), протягом 5 робочих днів з моменту їх настання не знайшла інших можливостей виконувати свої зобов`язання за цим договором, вона повинна підтвердити факт виникнення/існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідним документом, виданим ТПП або іншим уповноваженим органом (особою) країни (місцевості), де виникли/існували форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили). Такий документ надається іншій стороні протягом 10 робочих днів з дня виникнення таких обставин у порядку зазначеному у п. 10.6 вище (п. 10.7 державного контракту).

За умовами пункту 10.9 державного контракту сторона не має права посилатися на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), як на підставу звільнення її від відповідальності, якщо на момент виникнення таких обставин сторона, яка підпала від їх дію, прострочила виконання своїх зобов`язань за договором.

Специфікацією від 12.03.2024 до державного контракту (додаток №1) сторони узгодили поставку товару у кількості 45 000 шт. на загальну суму 40 859 100, 00 грн (а.с. 21-22 том 1).

Додатковою угодою №1 від 29.03.2024 до державного контракту сторони виклали п.п. 1.1, 5 додатку №1 в новій редакції, зокрема, узгодили строк поставки товару до 30.04.2024 у кількості 45 000 шт. (дві партії товару на 30 000 шт. та на 15 000 шт.) (а.с. 31-33 том 1).

В матеріалах справи наявна заявка замовника на поставку товару №R000116 від 29.03.2024 за державним контрактом в кількості 45 000 штук на загальну суму 40 859 100, 00 грн (а.с. 35 том 1).

На виконання умов державного контракту постачальник поставив замовнику товар на суму 40 859 100, 00 грн в кількості 45 000 шт., що підтверджується актами приймання товару №707 від 16.07.2024 на суму 27 239 400, 00 грн та №408 від 30.07.2024 на суму 13 619 700, 00 грн, які підписані та скріплені печатками (а.с. 9-10 том 1).

21.08.2024 позивач направив відповідачу претензією №2165/06/164-2024 з вимогою сплатити штрафні санкції на суму 19 339 974, 00 грн (а.с. 34, 37-39 том 1).

Враховуючи, що штрафні санкції не були сплачені постачальником у добровільному порядку, то позивачем подано даний позов про їх стягнення з відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що постачальником всупереч умовам державного контракту поставлено товар замовнику з простроченням строку, тож перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача розмірів пені та штрафу господарський суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, проте зменшив їх розмір на 90%, що становить 1 647 983, 70 грн пені та 286 013, 70 грн штрафу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Умовами ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 1 ст. 662 ЦК України вказано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

За ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

- вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

- надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

У розумінні положень ч. 2 ст. 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, постачальник зобов`язаний був здійснити поставку товару до 30.04.2024, однак поставив його у повному обсязі на суму 40 859 100, 00 грн та в кількості 45 000 шт. 16.07.2024 та 30.07.2024, що підтверджується актами приймання товару №707 від 16.07.2024 на суму 27 239 400, 00 грн та №408 від 30.07.2024 на суму 13 619 700, 00 грн, які підписані та скріплені печатками (а.с. 9-10 том 1), тобто із порушенням погодженого сторонами строку.

Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції, а саме: 16 479 837, 00 грн пені за загальний період прострочення поставки товару з 01.05.2024 до 29.07.2024, а також 16 479 837, 00 грн штрафу у розмірі 7% від суми непоставленого понад 30 днів товару.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторонами у пункті 8.2 державного контракту погоджено відповідальність постачальника за несвоєчасну передачу товару у вигляді пені в розмірі 0,5% від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення, а також відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 7% від ціни товару, строк поставки якого порушено понад 30 календарних днів.

Колегія суддів перевіривши правильність нарахування штрафних санкцій, погоджується з висновком суду першої інстанції, що 16 479 837, 00 грн пені за загальний період прострочення поставки товару з 01.05.2024 по 29.07.2024, а також 2 860 137, 00 грн штрафу у розмірі 7% від ціни товару, строк поставки якого порушено понад 30 календарних днів, є обґрунтованими.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 49-57 том 1), зокрема, просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, а у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву просив зменшити на 95% (а.с. 107-109 том 1), оскільки:

- прострочення відбулось за наявності форс-мажорних обставин за державним контрактом, що підтверджується сертифікатом №3200-24-1583 Київської обласної (регіональної) ТПП, виданого за №431/03.23 від 20.08.2024 (а.с. 73 зворот - 74 том 1);

- відповідач повідомляв замовника про виникнення форс-мажорних обставин та ініціював питання щодо продовження строків поставки за державним контрактом листом №225/98/24 від 26.08.2024 (а.с. 75 том 1), і в решті, повністю виконав поставку з незначним простроченням в період дії форс-мажорних обставин, що у сукупності свідчить про добросовісну поведінку відповідача;

- постачальник виконує завдання на забезпечення потреб ЗСУ (виробництво та поставку товарів воєнного призначення);

- підприємство є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період та працівники відповідача мають бронювання за погодженням з Міністерством оборони України відповідно з наказом Міністерства економіки України №1220 від 17.02.2025;

- замовник не зазнав ніяких збитків або шкоди, у зв`язку з несвоєчасною поставкою постачальником товару за державним контрактом, а стягнення неустойки в заявленому розмірі не відповідає наслідкам такого порушення;

- фінансовий стан відповідача не є достатньо прибутковим, стягнення неустойки в заявленому розмірі матиме ще більш негативні наслідки для господарської діяльності, адже сума неустойки у цій справі більше в декілька разів ніж прибуток ПрАТ "ТК "Роза";

- відповідач зареєстрований у м. Києві та має виробничі потужності також у м. Бровари Київської області, які з самого початку військової агресії зазнають ракетних обстрілів, відключення електроенергії, тривалі і часті повітряні тривоги, що негативно впливає на підприємницьку діяльність підприємства;

- відсутність доказів у числовому чи майновому виражені, які б свідчили про погіршення фінансового стану/ускладнення в господарській діяльності позивача та наявності в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання за державним контрактом.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу (далі - ГК) України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

З аналізу зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до висловленої Великою Палатою Верховного Суду правової позиції, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій (висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку ст.ст. 86, 210, 237 ГПК України.

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.

З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що:

- листом №225/08/24 від 26.08.2024 (а.с. 75 том 1) постачальник повідомив замовника, що по державному контракту виникли форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та додав до цього листа сертифікат Київської обласної (регіональної) ТПП №3200-24-1583 від 20.08.2024 (а.с. 73 зворот - 74 том 1), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військова агресія РФ проти України, яка стала підставою введення воєнного стану, військові дії, ракетні обстріли міста Запоріжжя, як наслідок неможливість своєчасного виконання зобов`язань ПрАТ "ТФ "Роза" за державним контрактом (договором) про закупівлю №65/03-24-РМ від 12.03.2024; період дії форс-мажорних обставин з 26.04.2024 до 30.07.2024. При цьому посилання апелянта на те, що державний контракт укладено під час дії правового режиму воєнного стану, який не буде вважатися сторонами форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) (п. 10.1) та постачальником пропущено строк звернення щодо повідомлення замовника про їх настання (п. 10.6), відхиляються апеляційним судом, оскільки наразі досліджується питання поважності причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, тобто вирішується питання щодо наявності/відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій, а не щодо звільнення відповідача від відповідальності на підставі форс-мажорних обставин;

- постачальником вчинялись дії щодо ініціювання питання продовження строків поставки товару за державним контрактом (лист №225/98/24 від 26.08.2024, а.с. 75 том 1), з огляду на наявність підстав неможливості поставити його в погоджений сторонами строк;

- відповідачем з незначною прострочкою здійснено поставку товару замовнику у повному обсязі (16.07.2024, 30.07.2024). Водночас твердження апелянта про те, що постачальник не є виробником товару з посиланням на його гарантійний лист від 16.02.2024 (а.с. 99 том 1) щодо відповідності запропонованого товару вимогам технічних, якісних, кількісних та інших характеристик предмета закупівлі, а також зазначенням, що відповідач є виробником запропонованого товару 2024 року виготовлення, колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на прийняття позивачем такого товару без заперечень та зауважень;

- умови воєнного стану впливають на діяльність обох сторін правочину та враховуючи значення їх виду діяльності, - позивача (забезпечення потреб ЗСУ, інших військових формувань в особливий період; а.с. 6 том 1) та відповідача (критично важливе підприємство для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, - згідно наказу Міністерства економіки України №1220 від 17.02.2025 (а.с. 76 том 1)), а також предмет державного контракту. Слід зазначити, що доводи позивача про наявність прострочення відповідачем поставки товару за іншими державними контрактами не є предметом даного спору та, відповідно, не підлягають дослідженню;

- 19 339 974, 00 грн штрафних санкцій складає ~ 47,33% від загальної суми державного контракту (40 859 100, 00 грн) та є більшою в декілька разів ніж прибуток підприємства згідно звіту про фінансові результати відповідача за 1 квартал 2025 року (а.с. 77-81 том 1), тож твердження позивача про збільшення прибутку відповідача у 2024 році порівняно з 2021 роком не спростовують того, що неустойка у заявленому розмірі не має компенсаційного характеру;

- за нормами ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Беручи до уваги вищевикладене та обставини, які склалися у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, зважаючи на дискрецію суду для вирішення питання щодо зменшення неустойки і розміру, до якого вона має бути зменшена обґрунтованим є зменшення розміру пені на 90%, - до суми 1 647 983, 70 грн пені та 286 013, 70 грн штрафу, що забезпечить збалансованість інтересів сторін та надасть позивачу розумну компенсацію за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України не знайшли свого підтвердження, а відтак переглянувши оскаржуване рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" на рішення господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/6807/25 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/6807/25 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6807/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2025.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко