ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/507/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Булгакової І.В., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротрейдінг груп» (далі - Товариство, позивач) - Горбаченко Н.В. (адвокатка),

відповідача - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Компанія, відповідач, скаржник ) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 (суддя Нечай О.В.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 (судді Гончаров С.А., Сибіга О.М., Тищенко О.В.)

у справі за позовом Товариства

до Компанії,

про стягнення 28 365 827,54 грн.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернулося до суду з позовом про стягнення з Компанії інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії.

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 23.04.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, позовні вимоги задовольнив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 у справі №910/507/25 скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

3.2. Також, скаржник просить направити справу №910/507/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, постанові від 09.03.2023 у справі №910/18613/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. З посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначає про те, що є обґрунтовані підстави для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 02.03.2023 у справі №910/18611/21, від 09.03.2023 у справі №910/18613/21 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21, оскільки умовами Договору про участь у балансуючому ринку не визначений обов`язок розрахунку власними коштами ОСП незалежно від достатності коштів на рахунку зі спеціальним режимом використання та за приписами статті 75 Закону «Про ринок електричної енергії» встановлені виключні підстави, коли ОСП може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка - у разі системних обмежень, обставини які не були встановлені судами у цих судових рішеннях.

4.2. Також скаржник вказує, що оскаржувані судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими, так як судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суди першої та апеляційної інстанцій визнали встановленими, порушено норми процесуального права (статті 86, 236, 238, 282 ГПК України), що привело до неправильного вирішення справи і неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, суди не застосували частину четверту статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», в результаті необґрунтовано застосували статтю 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що не підлягала застосуванню.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. Товариство надіслало до Суду заперечення на клопотання Товариства про направлення справи №910/507/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду.

5.2. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що прийнята з дотриманням норм права.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Товариство (далі - СВБ) та Компанія (далі - ОСП) 22.05.2019 уклали Договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 0152-01024 (далі - Договір).

6.2. Пунктами 1.1., 1.2. Договору передбачено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

6.3. Відповідно до пункту 1.3. Договору за цим договором СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи.

6.4. Згідно з пунктом 1.4. Договору ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку).

6.5. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку (пункт 1.5. Договору).

6.6. Згідно з пунктом 2.1. Договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються адміністратором розрахунків (далі - АР) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством.

6.7. За умовами підпункту 3 пункту 3.3. Договору ОСП зобов`язаний проводити розрахунки з СВБ у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку.

6.8. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть одна перед одною відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

6.9. Пунктами 5.1., 5.6. Договору передбачено, що виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору. Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку.

6.10. Відповідно до пункту 5.11. Договору урегулювання сторонами взаємних зобов`язань здійснюється згідно з чинним законодавством України, у тому числі сторонами може бути застосовано неттінг виключно шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

6.11. На виконання умов Договору, АР сформував у системі управління ринком (далі - СУР) рахунки на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії за Договором за відповідні декади календарних місяців 2023 року та I півріччя 2024 року, а саме:

- № 041 від 26.01.2023 на суму 75 526 241,69 грн;

- № 136 від 24.02.2023 на суму 4 482 530,57 грн;

- № 049 від 06.03.2023 на суму 1 511 548,46 грн;

- № 342 від 24.03.2023 на суму 503 558,05 грн;

- № 351 від 04.08.2023 на суму 1 020 162,19 грн;

- № 388 від 14.09.2023 на суму 4 330 105,02 грн;

- № 395 від 26.12.2023 на суму 27 803 035,64 грн;

- № 392 від 04.01.2024 на суму 30 127 138,33 грн;

- № 171 від 06.02.2024 на суму 13 844 200,61 грн;

- № 419 від 15.02.2024 на суму 8 682 734,27 грн;

- № 413 від 06.06.2024 на суму 10 578 367,61 грн;

- № 173 від 14.06.2024 на суму 22 618 999,51 грн;

- № 172 від 26.06.2024 на суму 24 720 240,98 грн;

- № 400 від 04.07.2024 на суму 14 269 242,29 грн.

6.12. Позивач зазначає, що грошові зобов`язання відповідача за рахунком №041 від 26.01.2023 на суму 75 526 241,69 грн були припинені 11.01.2024 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та врегулювання зобов`язань відповідно до Акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.01.2024 за розрахунковий період 01.2023.

6.13. Грошові зобов`язання відповідача за рахунком №044 від 06.02.2023 на суму 39 525 336,64 грн були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та врегулювання зобов`язань на суму 6 784 449,43 грн відповідно до Акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.01.2024 за розрахунковий період 01.2023; на суму 30 051 109,87 грн відповідно до Акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.03.2024.

6.14. Відповідач 18.04.2024 перерахував на розрахунковий рахунок позивача в якості оплати рахунку №044 грошові кошти в сумі 810 436,40 грн та 19.04.2024 грошові кошти в сумі 2 629 293,17 грн.

6.15. Оплата рахунку №136 від 24.02.2023 на суму 4 482 530,57 грн була здійснена відповідачем 29.05.2024 в сумі 234 898,67 грн, 30.05.2024 в сумі 155 043,47 грн, 31.05.2024 в сумі 461 937,11 грн, 03.06.2024 в сумі 309 914,60 грн, 04.06.2024 в сумі 2 584 991,54 грн, 05.06.2024 в сумі 17 188,44 грн, 10.06.2024 в сумі 19 192,63 грн, 11.06.2024 в сумі 344 130,96 грн, 12.06.2024 в сумі 31 570,48 грн, 14.06.2024 в сумі 41 301,18 грн, 17.06.2024 в сумі 12 333,19 грн, 18.06.2024 в сумі 160 126,52 грн, 19.06.2024 в сумі 109 901,78 грн.

6.16. Оплата рахунку №049 від 06.03.2023 на суму 1 511 548,46 грн була здійснена відповідачем таким чином: 19.06.2024 в сумі 95 815,83 грн, 20.06.2024 в сумі 9 176,90 грн, 21.06.2024 в сумі 3 928,08 грн, 24.06.2024 в сумі 129 026,29 грн, 25.06.2024 в сумі 2 503,52 грн, 16.08.2024 в сумі 1 271 097,84 грн.

6.17. Грошові зобов`язання відповідача за рахунком №342 від 24.03.2023 на суму 503 558,05 грн були припинені 04.03.2024 на підставі Акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.03.2024.

6.18. Оплата рахунку №351 від 04.08.2023 на суму 1 020 162,19 грн була здійснена відповідачем 22.10.2024.

6.19. Рахунок №388 від 14.09.2023 на суму 4 330 105,02 грн був оплачений шляхом перерахування відповідачем грошових коштів 15.11.2024 в сумі 3 419 726,15 грн, 18.11.2024 в сумі 800 783,65 грн, 19.11.2024 в сумі 74 725,43 грн та 20.11.2024 в сумі 34 869,79 грн.

6.20. Позивач зазначає, що грошові зобов`язання за рахунками №395 від 26.12.2023 на суму 27 803 035,64 грн, №392 від 04.01.2024 на суму 30 127 138,33 грн, №171 від 06.02.2024 на суму 13 844 200,61 грн, №419 від 15.02.2024 на суму 8 682 734,27 грн, №413 від 06.06.2024 на суму 10 578 367,61 грн, №173 від 14.06.2024 на суму 22 618 999,51 грн, №172 від 26.06.2024 на суму 24 720 240,98 грн та №400 від 04.07.2024 на суму 14 269 242,29 грн станом на дату звернення до суду з цим позовом відповідачем не виконані, тому він звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 20 999 157,72 грн та 3% річних у розмірі 7 366 669,82 грн.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 04.11.2024 відкрив касаційне провадження у справі №910/507/25 за касаційною скаргою Компанії на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.2. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги Товариства про стягнення з Компанії інфляційних втрат та 3% річних через неналежне виконання договірних зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії.

8.3. Верховний Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.4. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

8.5. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

8.6. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

8.7. За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором приєднання та стосується врегулювання небалансів електричної енергії.

8.8. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

8.9. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.10. Згідно з частинами першою та другою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

8.11. За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

8.12. Відповідно до статей 611, 629 і частини другої статті 625 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.13. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначено Законом України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон).

8.14. Статтею 4 Закону передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори про врегулювання небалансів.

8.15. Відповідно до частини третьої статті 3 вказаного Закону обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

8.16. В Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс (частина перша 1 статті 68 Закону).

8.17. Балансуючий ринок електричної енергії (далі - балансуючий ринок) - це ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії (пункт 7 частини першої статті 1 Закону).

8.18. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 1 Закону відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів.

8.19. Пунктом 46 частини першої статті 1 Закону визначено, що небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.

8.20. Відповідно до пункту 11 частини першої статті 33 Закону оператор системи передачі: придбаває послуги з балансування на ринкових недискримінаційних і прозорих засадах та забезпечує функціонування балансуючого ринку у порядку, визначеному цим Законом, Правилами ринку та Кодексом системи передачі, а також здійснює купівлю-продаж небалансів електричної енергії.

8.21. Згідно зі статтею 52 Закону організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку забезпечує адміністратор розрахунків, а частиною другою цієї ж статті встановлено, що функції адміністратора розрахунків покладаються на оператора системи передачі.

8.22. Відповідно до частини сьомої статті 68 Закону за результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному Правилами ринку.

8.23. За змістом статті 70 Закону усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії. З метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі. Купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів. Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором. Вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку. Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг.

8.24. Правила ринку визначають порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила агрегації, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

8.25. Згідно з пунктом 1.1.2 глави 1.1 розділу 1 Правил ринку платіжний документ - рахунок, сформований адміністратором розрахунків учаснику ринку щодо оплати ним або адміністратором розрахунків своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на ринку електричної енергії такого учасника ринку; система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.

8.26. За допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів (пункт 1.11.1 глави 1.1 розділу 1 Правил ринку).

8.27. АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (пункт 1.11.8 глави 1.11 розділу І Правил ринку).

8.28. Розділом VII Правил ринку визначені питання щодо виставлення рахунків та платежів, у тому числі виставлення рахунків за небаланси електричної енергії, зокрема, відповідно до пункту 7.3.1 глави 7.3 розділу VII Правил ринку, АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

8.29. Відповідно до пункту 7.7.4 глави 7.3 розділу VII Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.

8.30. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди встановили, що відповідач є оператором системи передачі, адміністратором розрахунків (АР).

8.31. АР - юридична особа, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг.

8.32. Як зазначили суди попередніх інстанцій, обов`язком щодо формування, надсилання платіжних документів та здійснення розрахунків між учасниками ринку (в даному випадку ОСП та СВБ) в СУР наділений саме АР. Направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через СУР, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

8.33. При цьому, суди врахували висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені в постанові від 01.12.2023 у справі №910/9216/22, де зазначено, що у постанові від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вже вказував на те, що у розумінні положень Правил ринку (зокрема пункти 1.1.4, 1.1.2, 1.8.1, 1.11.1, 1.11.8, 5.11.1, 5.11.2, 5.28.1, 7.2.1, 7.7.4), з урахуванням змісту Договору (пункти 4.1, 4.5, 5.3, 5.4), направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків (АР) через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків, ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) АР у системі управління ринком. Отже, відповідач, будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у Системі, а й проводити розрахунки за ними.

8.34. З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що виставлені АР в СУР платіжні документи - рахунки на оплату, мали бути оплачені у чотириденний строк, перебіг якого починається з моменту їх формування в системі.

Водночас, як встановлено судами, частина рахунків не була оплачена відповідачем, а в іншій частині відповідачем було порушено строк оплати, визначений Правилами ринку. Оскільки судами встановлено факт невиконання/прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, суди визнали обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочення. Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суди попередніх інстанцій встановили правильність здійснених нарахувань.

8.35. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судами норм права.

8.36. Так, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник у касаційній скарзі з посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про те, про те, що є обґрунтовані підстави для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 02.03.2023 у справі №910/18611/21, від 09.03.2023 у справі №910/18613/21 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21 (див. пункт 4.1. цієї постанови).

8.37. Верховний Суд виходить з того, що в силу приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

8.38. Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; (2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

8.39. У цьому контексті Суд враховує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм.

8.40. Верховний Суд звертає увагу, що підставою касаційного оскарження судових рішень є обґрунтована необхідність відступлення від висновку саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові Верховного Суду, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

8.41. З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити належне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

8.42. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності.

8.43. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

8.44. Верховний Суд вважає за необхідне у цій справі звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, такого змісту: «з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання».

8.45. Колегія суддів касаційної інстанції враховує, що основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики.

8.46. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

8.47. Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема:

1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції);

2) ухвалення рішення Конституційним Судом України;

3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права;

4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами;

5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

8.48. Також, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

8.49. Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, який є сталим і послідовним щодо причин для відступу.

8.50. Зважаючи на це, у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

8.51. Суд наголошує, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

8.52. Зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд враховував, що в постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21 зазначено про те, що зміст статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.

8.52.1. У цій справі Верховний Суд, спростовуючи твердження скаржника, що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, зазначив, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 року у справі №903/918/19).

8.52.2. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/210, від 02.03.2023 у справі №910/18611/21 та від 09.03.2023 у справі №910/18613/21, від яких просить відступити скаржник.

8.53. Верховний Суд вважає необхідним також зазначити про те, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21 виснувала, що аргументи оператора системи передачі з приводу того, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини з посиланням на приписи частини четвертої статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.

8.54. Верховний Суд констатує, що вказана правова позиція є сталою послідовною та актуальною.

8.55. Однак, відповідач у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновків, сформованих об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21, а також у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, - у подібних правовідносинах, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення в аспекті критеріїв та міркувань, означених у пунктах 8.46-8.49 цієї постанови.

8.56. Верховний Суд зауважує, що аргументи скаржника у відповідній частині фактично ґрунтуються на власних запереченнях висновків Верховного Суду, викладених у зазначених скаржником постановах, у свою чергу, вони не містять фундаментальних обґрунтувань необхідності відступлення та підстав для відступу від правових позицій, вміщених у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та постановах Верховного Суду, у т.ч. помилковості попередніх рішень чи суттєвої зміни змісту правового регулювання спірних правовідносин внаслідок зміни законодавства, про яке зазначає скаржник, їх неефективність, неясність, неузгодженість, незбалансованість.

8.57. Доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, за результатом перегляду рішення першої інстанції, стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлення інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення стороною, відповідальною за баланс з оператора системи передачі боргу за невиконання ним договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків вартості небалансу електричної енергії відповідно до умов договору та Правил ринку.

8.58. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

8.59. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі №908/1795/19).

8.60. Суд наголошує, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.61. За результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень за наведеними у касаційній скарзі доводами і які визначені, як підстава касаційного оскарження і, які б могли бути підставою для скасування судових рішень.

8.62. Відтак зазначена заявником в касаційній скарзі підстава щодо необхідності для відступу від зазначених вище правових позицій Верховного Суду є необґрунтованою та не отримала свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень по суті спору щодо вимог про стягнення стороною, відповідальною за баланс з оператора системи передачі боргу за невиконання ним договірних зобов`язань стосовно проведення розрахунків вартості небалансу електричної енергії.

8.63. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом.

8.64. З означених у цій постанові міркувань, Верховний Суд відмовляє у задоволенні клопотання Компанії про направлення справи №910/507/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі №910/18613/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.

8.65. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи Товариства, викладені у відзиві на касаційну скаргу у тій частині, яка узгоджується з викладеним у цій постанові, а також заперечення на клопотання Компанії про направлення справи №910/507/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду.

8.66. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.67. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін, як таких, що ухвалені із додержанням норм права.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений Компанією у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №910/507/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №910/507/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов