ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. Справа№ 910/12457/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.12.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025

про відмову у задоволенні заяви Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

про забезпечення позову

у справі № 910/12457/25 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм"

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 4 036 431,58 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25 в задоволенні заяви Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про забезпечення позову відмовлено повністю.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, не є пов`язаними із заявленими позовними вимогами, між заявленими заходами та предметом позову відсутній зв`язок, а відтак заява Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25, 13.10.2025 Державне підприємство "Медичні закупівлі України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25, а заяву Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про забезпечення позову задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що (1) загальна сума позовних вимог Державного підприємства "Медичні закупівлі України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" становить 52 288 349,10 грн.; (2) відповідач може припинити свою діяльність у формі ліквідації або реорганізації, що унеможливить проведення повноцінної процедури стягнення неустойки, яка буде підтверджена судовим рішенням у даній справі; (3) за 2025 рік у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» з`явилося 20 обтяжень в Державному реєстрів обтяжень рухомого майна, в яких товариство виступає боржником; (4) у власності відповідача перебуває лише один транспортний засіб - білий вантажний фургон рефрижератор (з гідробортом) марки: IVECO, модель 35S18, рік випуску: 2018; (5) згідно відкритих реєстрів сума транзакцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» у 2025 році складає 256 451 254,01 грн., що свідчить про виведення коштів з товариства; (6) Товариство з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» і виконавчий орган товариства, та його єдиний Учасник здійснюють фінансові операції (виведення коштів), що в майбутньому призведе до неплатоспроможності товариства та уникнення фінансової відповідальності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Медичні закупівлі України" у справі № 910/12457/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва копії матеріалів господарської справи № 910/12457/25, що необхідні для розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025.

30.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли копії матеріали справи № 910/12457/25, що необхідні для розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/12457/25 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Медичні закупівлі України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 та призначено розгляд справи на 04.12.2025.

13.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Державного підприємства "Медичні закупівлі України" надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що посадовими особами ТОВ «Дойч-Фарм» вчиняються дії та ухвалюються рішення з метою доведення товариства до штучного банкрутства.

21.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. з 04.12.2025 у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/12457/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2025 для розгляду справи № 910/12457/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

04.12.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято до свого провадження справу № 910/12457/25 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Медичні закупівлі України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційну скаргу Державного підприємства "Медичні закупівлі України" слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25 без змін, з наступних підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 3, 5 статті 269 Господарського процесуального України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Судом встановлено, що Державне підприємство "Медичні закупівлі України" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" (відповідач) про стягнення неустойки у розмірі 4 036 431,58 грн., з них: пені - 2 490 733,14 грн. та штрафу - 1 545 698,44 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю №09/266-08/2024 від 21.08.2024 в частині своєчасної поставки попередньо оплаченого товару.

Разом з позовом Державним підприємством "Медичні закупівлі України" подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" шляхом заборони державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи; державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; та/або накласти арешт на 100% корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм", що належать єдиному учаснику громадянці України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Подану заяву мотивовано тим, що загальна сума позовних вимог Державного підприємства "Медичні закупівлі України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" становить 52 288 349,10 грн., а відтак існують об`єктивні причини вважати, що відповідач може припинити свою діяльність у формі ліквідації або реорганізації, що унеможливить проведення повноцінної процедури стягнення неустойки, яка буде підтверджена, зокрема, судовим рішенням у даній справі.

Заявник вказує, що тільки за 2025 рік у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» з`явилося 20 обтяжень в Державному реєстрів обтяжень рухомого майна, в яких ТОВ «Дойч-Фарм» виступає боржником, в той час як у власності підприємства перебуває лише один транспортний засіб - білий вантажний фургон рефрижератор (з гідробортом) марки: IVECO, модель 35S18, рік випуску: 2018.

Також заявник зазначає, що згідно рядку 2190 фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» за 6 (шість) календарних місяців 2025 року прибуток за аналогічний період попереднього року зменшився на - 87,30%, а сама динаміка є критичною, що ставить підприємство на межу невідворотності відкриття процедури банкрутства.

Також наголошує, що згідно відкритих реєстрів сума транзакцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» у 2025 році складає 256 451 254,01 грн., що свідчить про виведення коштів з підприємства, оскільки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» станом на жовтень 2025 року відкрито 47 активних банківських рахунків.

За твердженням заявника, наведені обставини підтверджують, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дойч-Фарм» і виконавчий орган товариства та його єдиний Учасник здійснюють фінансові операції (виведення коштів), що в майбутньому призведе до неплатоспроможності товариства та уникнення фінансової відповідальності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25 в задоволенні заяви Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про забезпечення позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, не є пов`язаними із заявленими позовними вимогами, між заявленими заходами та предметом позову відсутній зв`язок, тому заява Державного підприємства "Медичні закупівлі України" про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

За приписами частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина 3 статті 137 ГПК України).

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.

Отже, положеннями, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, передбачено, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Так, у поданій заяві про забезпечення позову Державне підприємство "Медичні закупівлі України" просить вжити щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" заходи забезпечення позову шляхом заборони державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи; державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її реорганізації; державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; та/або накласти арешт на 100% корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм", що належать єдиному учаснику громадянці України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Предметом спору у справі №910/12457/25 є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" неустойки у розмірі 4 036 431,58 грн.

Суд зазначає, що обрані заявником заходи забезпечення позову не узгоджуються з предметом спору, в межах якого вирішуватиметься виключно питання наявності правових підстав для стягнення/не стягнення неустойки за порушення строків поставки продукції, в той час питання припинення, реорганізації або ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм" не входять до предмету доказування та не перебувають у прямому зв`язку з результатами вирішення цієї справи.

Також колегія суддів відмічає, що спір про стягнення неустойки є майновим, тому, у даному випадку, адекватними та співмірними із заявленими позивачем вимогами є заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, тоді як обрані заявником заходи забезпечення позову мають ознаки надмірності та непропорційності, фактично спрямовані на втручання у корпоративні права відповідача та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Дойч-Фарм", не дивлячись на те, що спір у даній справі не є корпоративним, що прямо суперечить меті забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, які позивач просить суд вжити у даній справі, не зможуть забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в контексті заявленого позивачем способу захисту. Суд вирішує питання щодо визначення можливих наслідків невжиття заходів забезпечення у формі істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача (необхідна умова для застосування заходів забезпечення позову), виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах способу захисту (предмету позову), з яким позивач звернувся до суду (має намір звернутись), з огляду на приписи ст. 5, ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що позивачем не доведено, яким чином арешт корпоративних прав та/або заборона державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи відповідача у майбутньому забезпечать виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірної по суті ухвали суду, при ухваленні якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовано норми процесуального та матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства "Медичні закупівлі України" слід відмовити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Медичні закупівлі України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 у справі № 910/12457/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/12457/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний тест постанови складено та підписано 04.12.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко