РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2025Справа № 910/643/24 (704/399/24-ц)

Господарський суд міста Києва у складі судді Стасюка С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, будинок 4, корпус А; ідентифікаційний код 43923221)

про захист прав споживачів,

в межах справи №910/643/24

за заявою фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, будинок 4, корпус А; ідентифікаційний код 43923221

про банкрутство

Без виклику представників учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, ним перераховано на користь відповідача кошти в розмірі 13 600,00 грн.

Вказані кошти на переконання позивача є такі, що безпідставно одержані стороною відповідача в силу чого підлягають поверненню з урахуванням нарахованих 3 % річних та інфляційних витрат.

Крім того, позивач стверджує, що йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 6 800,00 грн.

2. Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач своїм правом не скористався, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав.

3. Процесуальні дії у справі

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс" про захист прав споживачів.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.06.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.09.2024 до Печерського районного суду від позивача надійшло клопотання про передачу матеріалів справи №704/399/24-ц, до Господарського суду міста Києва, в провадженні якого перебуває справа №910/643/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс".

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11.03.2025 матеріали цивільної справи № 704/399/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс" про захист прав споживачів, передано до Господарського суду м. Києва для розгляду в межах справи № 910/643/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс".

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.04.2025, вказану справу передано для розгляду судді Стасюка С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 в межах розгляду справи про банкрутство, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Суд зазначає, що ухвала суду від 16.05.2025 надсилалась на адресу ТОВ "Фінансо Плюс" поштовим повідомленням № 180, однак, конверт на адресу суду повернувся неврученим із зазначенням причин: "за закінченням терміну зберігання".

Приписами пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони повідомлені про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на користь відповідача сплачено кошти в загальному розмірі 13 600,00 грн згідно квитанції № А275-РР3Н-773М-5Н36 від 13.02.2021.

Згідно доводів позивача, підставою для сплати вказаних коштів на користь боржника стали наступні обставини.

Наприкінці 2020 року позивач натрапив на шахрайську фінансову організацію під назвою "Траст Макворі Кепітал" ("Trust Macquarie Capital", trust-m-capital.com). У телефонних розмовах трейдери компанії "Траст Макворі Кепітал" запропонували йому фінансові послуги, а саме заробіток на продажу акцій. Трейдери описували "Траст Макворі Кепітал" як поважну міжнародну фінансову організацію з багаторічною історією.

Позивач стверджує, що скориставшись його некомпетентністю в питаннях інвестицій трейдери його вмовили вносити кошти на його так званий "торговий рахунок".

На початку лютого 2021 року позивач очікував виведення своїх коштів, однак виплат не було. 13.02.2021 менеджер повідомив позивачу, що переказ коштів з банківської скриньки на його картковий рахунок було заблоковано з невідомих причин, тому для розблокування коштів позивач повинен сплатити додаткову комісію в розмірі 13 600,00 грн. Вказаний платіж фактично виконувався менеджером компанії "Траст Макворі Кепітал" через віддалений доступ до телефону позивача та був перерахований на рахунок ТОВ "Фінансо Плюс".

З часом позивач зрозумів, що має справу з шахрайською схемою і перестав інвестувати кошти у цю компанію.

В подальшому йому стало відомо, що інвестиційної організації під назвою "Траст Макворі Кепітал" офіційно не існувало ані в Україні, ані за кордоном, а від імені останньої на території України не виступав жоден легітимний суб`єкт господарської діяльності.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, серед зареєстрованих видів діяльності вказаного товариства немає і не було жодного, який мав би відношення до фінансових послуг. ТОВ "Фінансо плюс" було створено незадовго до описаних вище подій, а саме, 02.02.2021.

05.03.2021 позивач подав заяву до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві стосовно вказаних подій.

У червні 2021 року інформація про шахрайську організацію "Trust Macquarie Capital" була розміщена в розділі "Попередження інвесторам" на офіційному веб-сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Наявна на той час інформація містила попередній висновок НКЦПФР із детальним описом діяльності проекту, зокрема було зазначено, що кошти жертв переводяться не на рахунки "Trust Macquarie Capital", а на рахунки фізичних осіб-підприємців та ТОВ "Фінансо плюс" ().

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення коштів в розмірі 13 600,00 грн та нарахованих на таку суму 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач посилається на те, що між сторонами склалися правовідносини щодо надання послуг однак з дефектним характером зі сторони відповідача.

При цьому позивач стверджує, що кошти 13 600,00 грн він мав намір сплатити саме організації "Trust Macquarie Capital" задля поповнення власного "торгового рахунку".

Однак, незаконні дії менеджерів вказаної компанії призвели до того, що позивачем було сплачено кошти на користь відповідача.

Позивач звертає увагу суду, що під час описаних подій представниками організації "Trust Macquarie Capital" було використано його вразливість, зумовлену довірливістю та некомпетентністю в питаннях фінансів та інвестицій.

Враховуючи те, що будь яких контактів (спілкування) з відповідачем позивач не мав, а ТОВ "Фінансо Плюс" послуги не надавалися, отримані ним кошти в розмірі 13 600,00 грн підлягають поверненню з урахуванням нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за період з 14.02.2021 по 29.02.2024 на суму 1 241,88 грн та 6 187,82 грн (відповідно).

Окрім зазначеного, позивач також просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50% суми перерахованих коштів, що становить 6 800,00 грн.

У якості підстав для відшкодування моральної шкоди позивач вказує, що дії відповідача призвели до незаконного перерахування позивачем значної суми коштів, які наразі не перебувають у його володіння, що спричинює стороні душевні страждання та потрясіння.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на спростування заявлених вимог.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Дослідивши описані позивачем обставини та в силу наданих до справи доказів, суд дійшов висновку, що між сторонами не існувало жодних договірних зобов`язань в силу чого посилання позивача на застосування наслідків недійсності правочину є безпідставними.

Так, з метою належного захисту прав позивача суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими нормативними актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстав, з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

За змістом ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

В силу відсутності між сторонами договірних відносин, зокрема на надання послуг, суд дійшов висновку, що кошти в розмірі 13 600,00 грн отримані відповідачем безпідставно та зберігаються ним без належної на те правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу з моменту їх отримання.

Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.

Передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає з огляду на наявність самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем коштів позивача.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22.

Відтак, позивачем на законних підставах здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, правильність обрахунку яких судом підтверджено.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому, причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Отже, сама по собі наявність моральної шкоди ще не породжує абсолютного права особи на її відшкодування будь-якою іншою особою, оскільки необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності та правильно визначити суб`єкта такої відповідальності.

При цьому, кожна із вказаних складових має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Лише наявність усіх чотирьох умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, відсутність хоча б однієї з зазначених умов свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення вирішення спору.

Суд зазначає, що моральну шкоду не слід відшкодувати позивачу у заявленому ним розмірі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, а тому розмір моральної шкоди має бути визначений судом у межах заявленого розміру на власний розсуд.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими чинним законодавство, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Враховуючи викладені позивачем у позові обставини, відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій (поведінки) відповідача, в результаті яких позивач мав негативні емоційні переживання, сильні душевні страждання, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення його прав та що спричинило понесення ним матеріальних витрат у вигляді сплачених на користь відповідача коштів, які наразі позивач повинен стягувати в судовому порядку.

Недобросовісність та неправомірність дій відповідача, окрім описаних вище подій, також вбачається із тексту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.06.2021 у справі № 569/4756/21, на яке позивач посилається у якості доказу.

Відтак, наразі позивач наводить суду достатні обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди саме незаконним (безпідставним) заволодінням відповідачем грошовими коштами позивача та бездіяльністю з їх повернення.

В даному випадку, доведені обставини причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та незаконними діями відповідача як заподіювача такої шкоди, а тому наявний повний склад цивільного правопорушення, що є підставою для покладення відповідальності за його вчинення.

Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи викладене вище у своїй сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині безпідставного отримання відповідачем коштів, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача в частині здійснених на підставі статті 625 ЦК України нарахувань та вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяною неправомірними діями відповідача в силу чого позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, будинок 4, корпус А; ідентифікаційний код 43923221) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість - 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) грн, інфляційні витрати - 6 187 (шість тисяч сто вісімдесят сім) грн 82 коп., 3 % річних - 1 241 (одна тисяча двісті сорок одна) грн 88 коп., моральну шкоду - 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансо Плюс" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, будинок 4, корпус А; ідентифікаційний код 43923221) в дохід державного бюджету України судовий збір - 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 08.12.2025.

Суддя Сергій СТАСЮК