ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/3027/24 (910/10496/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І.

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І.,

учасники справи:

представник ДП "Метелик" - Шульга А. В.,

представник ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" - Корнійчук Я. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Метелик"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025

у складі колегії суддів: Козир Т.П. -головуючого, Сотнікова С.В., Доманської М.Л

та на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2025

у складі судді Чеберяка П. П

у справі № 910/3027/24 (910/10496/24)

за позовом Дочірнього підприємства "Метелик"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання відсутнім права вимоги

в межах справи № 910/3027/24

за заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ

На розгляд суду постало питання щодо визнання відсутнім права вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким була стягнута рішенням третейського суду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/3027/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", фінансова компанія) на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024.

2. 11.02.2013 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" далі - Банк) та Дочірнім підприємством "Дрінкс Україна" (після зміни назви - Дочірнє підприємство "Метелик", далі - ДП "Метелик", позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії №709, відповідно до умов якого Банк відкриває позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 7 500 000 грн, терміном до 10.02.2014 на поповнення обігових коштів. Зменшення кредитної лінії здійснюється щомісячно починаючи з березня 2013 року, в сумі 50 000 грн та з остаточним погашенням кредиту в сумі 6 950 000 грн не пізніше 10.02.2014 (п. 1.1. договору).

3. У подальшому між сторонами укладено ряд додаткових договорів про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №709 від 11.02.2013.

4. 11.02.2023, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком та Позичальником укладено договір застави майна №709-1 від 11.02.2013, відповідно до пункту 1.1 якого заставодавець передає в заставу заставодержателя власне майно для забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором про надання кредиту №709 від 11.02.2013. Предметом застави є власне майно заставодавця (товари в обігу та матеріали і сировина) в загальному розмірі 18 719 013,95 грн, у тому числі товари в обігу в розмірі 18 145 003,29 грн та матеріали і сировина в загальному розмірі 574 010,66 грн) (п. 1.2 договору №709-1 від 11.02.2013).

5. 12.05.2014 між Банком та позивачем укладено договір про надання кредиту №822, відповідно до умов п.1.1 договору №822, в рамках Програми Німецько-Українського фонду "Кредит для малих підприємств", що впроваджується за рахунок власних коштів Німецько-Українського фонду, Банк надає Позичальнику кредит на суму 1 450 000 грн, терміном до 28.09.2016 на поповнення обігових коштів.

6. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між Банком та Позичальником укладено договір застави майна № 822-1 від 12.05.2014, згідно з пунктом 1.1 якого заставодавець передає в заставу заставодержателя власне майно для забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором про надання кредиту №822 від 12.05.2014. Предметом застави є власне майно заставодавця (товари в обігу) в загальному розмірі 4 350 003,86 грн (п. 1.2 договору №822-1 від 12.05.2014).

7. 03.04.2015 між Банком та позивачем укладено договір про надання кредиту №904, відповідно до умов якого, в рамках Програми кредитування "Кредит для малих підприємств", що впроваджується за рахунок власних коштів Німецько-Українського фонду, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 2 500 000 грн терміном до 03.04.2018 року на поповнення обігових коштів (п. 1.1 Кредитного договору №904).

8. У забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором між Банком та Позичальником укладено договір застави майна №904-1 від 03.04.2015, згідно пункту 1.1 якого заставодавець передає в заставу заставодержателя власне майно для забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором про надання кредиту №904 від 03.04.2015.и Предметом застави є власне майно заставодавця (товари та готова продукція) в загальному розмірі 5 209 014,17 грн (п. 1.2 договору № 904-1 від 03.04.2015).

9. Позивач доводить, що 26.05.2015 і 27.05.2015 він здійснив останні платежі для повного дострокового погашення кредитів за вказаними кредитними договорами та повністю сплатив відсотки за користування коштами, на підтвердження чого надав картки обліку руху коштів по розрахункам за нарахованими відсотками за період з 14.02.2013 по 31.05.2015, картку обліку руху коштів по кредитам за період з 01.01.2023 по 30.04.2020, виписки про рух коштів на поточному рахунку позивача за період з 28.02.213 по 27.05.2015.

10. 28.05.2015 правління Національного банку України постановою №348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" до категорії неплатоспроможних" віднесло Банк до категорії неплатоспроможних.

11. 28.05.2015 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови правління Національного банку України від 28.05.2015 №348 прийняла рішення від №107, яким запровадила тимчасову адміністрацію в ПАТ "Український Професійний Банк" з 29.05.2015.

12. Листом від 22.09.2015 №01-10/4231-1 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" повідомила позивачу про нікчемність правочинів по погашенню заборгованості по Договору про відкриття кредитної лінії №709 від 11.02.2013, Договору про розірвання Договору про відкриття кредитної лінії №709 від 11.02.2013 від 27.05.2015, укладених між Банком та позивачем, у зв`язку із чим всі зобов`язання по Договору №706 позивач повинен виконувати перед Банком відповідно до умов вказаного договору.

13. 22.09.2015 листом №01-10/4232-1 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" повідомила позивачу про нікчемність правочинів по погашенню заборгованості по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії №822 від 12.05.2014, укладених між Банком та позивачем, у зв`язку із чим всі зобов`язання по Договору №822 позивач повинен виконувати перед Банком відповідно до умов вказаного договору.

14. 22.09.2015 листом №01-10/4233-1 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" повідомила позивачу про нікчемність правочинів по погашенню заборгованості по Договору про надання кредиту №904 від 03.04.2015, Договору про розірвання Договору про надання кредиту №904 від 03.04.2015 від 27.05.2015, укладених між Банком та позивачем, у зв`язку із чим всі зобов`язання по Договору №904 позивач повинен виконувати перед Банком відповідно до умов вказаного договору.

15. 05.10.2015 листами №05-10/01, №05-10/02 та №05-10/03 позивач, у відповідь на вказані листі Уповноваженої особи Фонду, не погодився з визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог діючого законодавства України.

16. 15.01.2020 на електронному майданчику було проведено електронний аукціон №UA-EA-2020-01-09-000001-b, замовником якого був ПАТ "Український Професійний Банк" з продажу пулу активів, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, дебіторської заборгованості, майнових прав за дебіторською заборгованістю, нерухомості, майнових прав на нерухомість, бланків простих векселів, бланків переказних векселів та основних засобів.

17. Переможцем аукціону було визнано ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", що підтверджується протоколом вказаного електронного аукціону.

18. 24.02.2020 між Банком та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., реєстровий № 209, договір № 80 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, відповідно до умов якого банком було відступлено в тому числі, право вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 709 від 11.02.2013, договором про надання кредиту № 822 від 12.05.2014 та за договором про надання кредиту № 904 від 03.04.2015.

19. 24.02.2020 між Банком та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було укладено договір № 80/1 купівлі-продажу майнових прав за договорами поруки, договорами застави, та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений 24.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. та зареєстрований в реєстрі за № 210, в тому числі, за договором застави майна № 709-1 від 11.02.2013, договором застави майна № 822-1 від 12.05.2014, договором застави майна № 904-1 від 03.04.2015.

20. У травні 2020 року ДП "Метелик" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Банку та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просило суд:

- визнати недійсним договір від 24.02.2020 №80 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. (далі - Приватний нотаріус) та зареєстрований у реєстрі за №209, в частині відступлення права вимоги за договором про відкриття кредитної лінії від 11.02.2013 №709, договором про надання кредиту від 12.05.2014 №822 та договором про надання кредиту від 03.04.2015 №904, укладеними між Банком та ДП "Дрінкс Україна";

- визнати недійсним договір від 24.02.2020 №80/1 купівлі-продажу майнових прав за договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, що посвідчений Приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за №210, в частині купівлі-продажу майнових прав за договором застави майна від 11.02.2013 №709-1, договором застави майна від 12.05.2014 №822-1 та договором застави майна від 03.04.2015 №904-1, укладеними між Банком та ДП "Дрінкс Україна".

21. 29.05.2024 постановою Верховного Суду у справі №910/7305/20 були скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ДП "Метелик" відмовлено повністю.

22. У вересні 2021 року ДП "Метелик" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Банку та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про:

- визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 15.01.2020, з реалізації лоту № GL18N614755 з продажу пулу активів Банку та протоколу електронного аукціону від 15.01.2020 № UА-ЕА-2020-01-09-000001-b, яким вони оформлені;

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 24.02.2020 № 80, що укладений між Банком та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста";

- визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 24.02.2020 № 80/1, що укладений між Банком та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".

23. 15.11.2022 постановою Верховного Суду у справі №910/12674/21 були скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ДП "Метелик" відмовлено повністю.

24. У свою чергу, у 2021 році ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" звернулось до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (далі - третейський суд) з позовом до ДП "Метелик" про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

25. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.08.2021 у третейській справі №13/20 позов ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" задоволено частково, стягнуто з ДП "Метелик" на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту №904 від 03.04.2015 у сумі 4 395 079,10 грн.

26. Вказане рішення третейського суду мотивоване тим, що позивачем (ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста") доведено наявність заборгованості ДП "Метелик" по кредитним договорами №709, №822 та №904, а останнім розмір і наявність заборгованості не спростовано, однак у зв`язку із пропуском позовної давності по кредитним договорам №709 та №822 у задоволенні відповідних позовних вимог було відмовлено.

27. 06.12.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №873/215/21, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 05.06.2024, відмовлено у задоволенні заяви ДП "Метелик" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.08.2021 у третейській справі №13/20; рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.08.2021 у третейській справі №13/20 залишено без змін.

28. Верховний Суд, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №873/215/21 констатував, що з огляду на умови договору про відступлення права вимоги та приписи законодавства ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" є новим кредитором ДП "Метелик" за кредитними договорами. Третейські застереження, які містяться в зазначених вище кредитних договорах, не були оскаржені, що дало право позивачу право, як правонаступнику банку, звернутися до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовною заявою про стягнення з ДП "Метелик" заборгованості за кредитними договорами, а встановлені обставини свідчать про обґрунтованість позиції Північного апеляційного суду про те, що твердження заявника про погашення ним заборгованості за кредитними договорами є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

29. 05.10.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №873/177/21, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 07.08.2024, було вирішено видати наказ на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 06.08.2021 у третейській справі №13/20.

30. Верховний Суд, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 у справі №873/177/21 констатував, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.08.2021 у третейській справі №13/20, із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання якого у цій справі звернулося ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", є чинним.

31. На виконанні у приватного виконавця Солонько М. М. перебувають виконавчі провадження № 67586062, № 67586582, № 67587110, щодо виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.08.2021 у третейській справі №13/20 про стягнення з ДП "Метелик" на користь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" заборгованості за договором про надання кредиту №904 від 03.04.2015 у сумі 4 395 079,10 грн.

Короткий зміст позовних вимог

32. У серпні 2024 року ДП "Метелик" звернулось до Господарського суду міста Києва, у межах провадження у справі про банкрутство №910/3027/24, із позовною заявою до ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", в якій просило суд:

- визнати відсутніми у відповідача права вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №709 від 11.02.2013 та Договором застави майна від 11.02.2013 №709-1;

- визнати відсутніми у відповідача права вимоги за Договором про надання кредиту №822 від 12.05.2014 та Договором застави майна від 12.05.2014 №822-1

- визнати відсутніми у відповідача права вимоги за Договором про надання кредиту №904 від 03.04.2015 та Договором застави майна від 03.04.2015 №904-1.

33. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач повністю погасив кредити за кредитними договорами у 2015 році, що підтверджується первинними документами та встановлено рішенням суду в межах справи №910/7305/20, тому відповідач не набув прав кредитора за кредитними договорами, оскільки Банк не мав таких прав через погашення кредитів та припинення кредитних відносин у 2015 році і відповідно не могло відчужити того, що в нього не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду

34. 12.05.2025 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/3027/24 (910/10496/24) у задоволенні позову відмовлено.

35. 15.09.2025 постановою Північного апеляційного господарського суду (повна постанова складена 22.09.2025) апеляційну скаргу ДП "Метелик" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/3027/24 (910/10496/24) - залишено без змін.

36. Судові рішення мотивовані тим, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту права, яке він вважає порушеним, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи касаційної скарги

37. 14.10.2025 ДП "Метелик" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/3027/24 (910/10496/24); прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ДП "Метелик" до ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про визнання відсутнім права вимоги задовольнити в повному обсязі.

38. Підставою касаційного оскарження скаржник вказує п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та стверджує про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального, порушення норм процесуального права та неврахування висновків Верховного Суду щодо:

- обрання позивачем ефективного способу захисту та застосування положень ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19;

- щодо заміни сторони у зобов`язанні та застосування положень ст. ст. 512, 514 ЦК України; суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20;

- щодо врахування преюдиційних обставин та застосування положень ч. 4 ст. 75 ГПК України; суди не врахували висновки Верховного Суду, висловлені у постанові 19.12.2019 у справі № 520/11429/17, також у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України";

- порушення ст. 236 ГПК України щодо повного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення незаконних рішень; суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.06.2022 у справі № 363/1019/17 та від 12.07.2023 у справі № 910/5080/21.

39. Крім того скаржник вказує на наявність підстав, передбачених підпунктами а, б, в п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, оскільки ця справа не є малозначною, касаційна скарга стосується питань права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для скаржника.

40. Скаржник стверджує, що заборгованість позивача перед Банком за кредитними договорами була повністю погашена станом на 27.05.2015. Оскільки ДП "Дрінкс Україна" (ДП "Метелик" після зміни найменування) заперечувало проти наявності у ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" прав кредитора, то позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу майнових прав та відступлення прав вимоги, укладених між Банком та ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" (справа № 910/7305/20). Позивач доводить, що у справі № 910/7305/20 суди встановили зокрема обставини повного погашення кредитів, тобто такі обставини є преюдиціальними для цієї справи, однак відмовили у задоволенні позову з підстав обрання невірного обрання позивачем способу захисту.

41. Скаржник не погоджується із висновками судів про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту з огляду на те, що між сторонами щодо спірних кредитних договорів вже розглядалися спори і що позивач вже звертався до суду, оскільки в жодній із наведених у рішеннях справ не було розглянуто і вирішено питання щодо законності передачі ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" прав вимоги за спірними кредитними договорами та наявності у нього таких прав вимоги.

42. ДП "Метелик" вважає твердження суду, що питання правової визначеності у випадку заявлення кредитором позову про стягнення заборгованості має вирішуватися в межах такого позову справедливим, однак таким, що не враховує особливостей правовідносин у цьому спорі, оскільки спір щодо стягнення кредиту розглядався відповідно до третейського застереження, яке охоплює виключно питання виконання кредитних договорів, а тому в межах третейської справи не могло розглядатися питання щодо законності договорів відступлення та переходу прав вимоги до ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".

43. Скаржник наголошує, що спірні кредитні договори були припинені, а кредитні зобов`язання погашені у 2015 році, правочини щодо припинення кредитів не є нікчемними і Банк не звертався до суду із позовом про застосування наслідків нікчемних правочинів, а тому відповідач не набув прав кредитора за кредитними договорами та забезпечувальними договорами.

44. Також скаржник вважає, що судами неповно з`ясовано обставини справи, зокрема, не враховано докази та доводи позивача, що стосуються ефективності обраного позивачем способу захисту та неможливості розглянути питання щодо наявності у відповідача прав вимоги в межах будь-якого іншого спору; відсутності у рішенні третейського суду аналізу та висновків щодо наявності у відповідача прав вимоги за кредитними договорами; незаконності відступлення прав вимоги на користь відповідача та фактично відсутності заміни сторони у зобов`язанні тощо.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

45. 27.11.2025 відповідачем подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому наведено прохання відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржувані судові рішення.

46. Відповідач вважає законними та обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. На думку відповідача, звернутися до суду з такою позовною заявою, позивач мав право після того як дізнався про відступлення права вимоги за кредитними договорами на користь відповідача, але до звернення відповідача та отримання судового рішення про стягнення заборгованості з позивача, яке на даний час перебуває на виконанні. Тобто, превентивний спосіб захисту за даних обставин, не є належним та ефективним способом захисту для позивача.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

47. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

48. Зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи вбачається, що між позивачем та Банком були укладені кредитні договори та договори застави, права вимоги за якими згодом були відступлені фінансовій компанії. Позивач оспорював торги та договори відступлення прави вимоги, проте судовими рішеннями йому було відмовлено в задоволенні позову. Поряд з цим, фінансова компанія звернулася до третейського суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Рішенням третейського суду було частково задоволено позовні вимоги фінансової компанії, а ухвалами апеляційного господарського суду, залишеними без змін постановами Верховного Суду, відмовлено позивачу у скасуванні рішення третейського суду та видано наказ на його примусове виконання. Стверджуючи про відсутність у фінансової компанії прав вимоги за кредитом, у зв`язку з погашенням позивачем заборгованості перед її правопопередником - Банком, позивач звернувся із позовом у цій справі.

49. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

50. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

51. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, висновки якої враховані судами попередніх інстанцій, а також у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, на яку посилається скаржник в касаційній скарзі, вказала, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права, що визначений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України, означає як наявність права, так і його відсутність. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

52. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц виснувала, що для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). (аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, на яку посилається скаржник в касаційній скарзі)

Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

53. Колегія суддів також звертає увагу, що завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19).

54. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).

55. Отже, за встановлених у цій справі судами попередніх інстанцій обставин, що позивач звернувся з позовом про визнання відсутніми прав вимоги у відповідача за кредитними договорами і договорами застави вже після:

- ухвалення рішення третейського суду про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором про надання кредиту,

- реалізації позивачем свого права на оскарження зазначеного рішення третейського суду та відмови ухвалою Північного апеляційного господарського суду, яка залишена без змін постановою Верховного Суду у задоволенні заяви позивача про скасування рішення третейського суду,

- задоволення Північним апеляційним господарським судом ухвалою, яка залишена без змін постановою Верховного Суду, заяви відповідача про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду;

- перебування на виконанні у приватного виконавця щодо виконання рішення третейського суду про стягнення з ДП "Метелик" на користь фінансової компанії заборгованості за кредитним договором, - законними, обґрунтованими та такими, що відповідають наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду є висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог ДП "Метелик", оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

56. Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій того, що у справі № 910/7305/20 суди встановили обставини повного погашення кредитів, які є преюдиціальними для цієї справи, Верховний Суд відхиляє, оскільки судові рішення у зазначеній справі були скасовані Верховним Судом. Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що рішення суду, що втратило чинність, не може мати преюдиційного значення, оскільки преюдиція - це встановлений факт, який вже набув законної сили і є обов`язковим для суду при розгляді інших справ, а рішення, яке було скасоване, не відповідає цій вимозі, оскільки втратило чинність. Поряд з цим, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не встановлює обставини справи.

57. Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про погашення ним заборгованості перед Банком у 2015 році, що правочини щодо припинення кредитів не є нікчемними і Банк не звертався до суду із позовом про застосування наслідків нікчемних правочинів, а тому відповідач не набув прав кредитора за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, оскільки такі доводи скаржника спрямовані на встановлення обставин справи, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, а також не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про неефективність обраного позивачем способу захисту.

58. Доводи скаржника про те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що оскільки спір щодо стягнення кредиту розглядався відповідно до третейського застереження, яке охоплює виключно питання виконання кредитних договорів, а тому в межах третейської справи не могло розглядатися питання щодо законності договорів відступлення та переходу прав вимоги до ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", які, на думку скаржника, відсутні у фінансової компанії, фактично зводяться до намагання у цьому судовому провадженні переглянути рішення третейського суду, у скасуванні якого було відмовлено господарським судом та видано наказ на його примусове виконання, що є неприпустимим.

59. Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на висновки, викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 у справі № 911/1766/22.

60. Так об`єднана палата зауважила, що у рішенні від 10.01.2008 №1-рп/2008 Конституційний Суд України посилається на те, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15.06.1976. Практика ЄСПЛ свідчить, що звернення фізичних та / або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980). Таким чином, третейський суд відповідає поняттю "суду" в розумінні ч.1 ст.6 Конвенції. Аналогічний висновок викладений у п.75 постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №870/89/20.

61. Об`єднана палата у справі № 911/1766/22, звернувши увагу, що питання дійсності третейської угоди (яка була предметом спору у справі № 911/1766/22) вже було по суті вирішене господарськими судами, зауважила, що необхідно враховувати, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Принцип правової визначеності, серед іншого, передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів (п.61 рішення ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) від 28.11.1999, заява №28342/95). В основі принципу юридичної визначеності, як одного із істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися; та який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

62. В постанові від 30.08.2024 у справі № 911/1766/22 (п. 165) об`єднана палата виснувала, що повторний розгляд питання щодо дійсності третейської угоди, а тим більше інших позовних вимог ФГ "Стоянова І.С." у межах цієї судової справи, може суперечити принципу правової визначеності (res judicata), підірвати законність і остаточність не лише двох рішень третейського суду, але й рішень господарських судів апеляційної та касаційної інстанцій (справи №873/57/21, № 873/52/22, №873/143/21, №873/70/22), у невстановлений законом спосіб спричинити "фактичний поворот" виконання цих рішень.

63. Твердження скаржника про неповне з`ясування судами попередніх інстанцій обставини справи є незгодою скаржника з наданою судами оцінкою доводам та доказам ДП "Метелик" та не доводять порушення судами норм процесуального права.

64. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій ст. 16, 512, 514 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 6, 13 Конвенції та порушення ст. 75, 236 ГПК України не підтвердилися, у зв`язку з чим Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

65. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України).

66. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

67. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга ДП "Метелик" підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат

68. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Метелик" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/3027/24 (910/10496/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере