ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 918/1117/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О. В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025

та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 24.06.2025

у справі за заявою ОСОБА_2

про неплатоспроможність

Учасники справи:

ОСОБА_2 : не з`явився;

ОСОБА_1 : не з`явився;

Ліквідатор боржника: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог

1.1. ОСОБА_2 звернулася до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зазначаючи про наявність прострочених зобов`язань перед кредиторами у сумі більше 30 розмірів мінімальної заробітної плати, а також припинення погашення кредитів та здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань протягом строку понад два місяці.

1.2. В обґрунтування підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 зазначала наступне:

- 29.05.2013 заявник отримала у позику від фізичної особи ОСОБА_3 кошти в сумі 660 000 грн, які не змогла повернути;

- рішенням Рівненського районного суду від 06.10.2020 у справі № 570/5689/16-ц стягнуто із заявника на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики грошей №2ОД-2013 від 29.05.2013 у сумі 660 000 грн основного боргу, 23 217,50 грн 3% річних та 221 100 грн втрат від інфляції за час прострочення.

- на виконання вказаного рішення 07.10.2022 державним виконавцем Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області Кузьмичем М.А. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. Борг повністю не погашено до даного часу;

- 20.12.2013 заявником отримано у позику від фізичної особи ОСОБА_1 кошти в сумі 371 000 грн, що становила в еквіваленті 46 415,61 доларів США, які внаслідок зміни курсу долара США не змогла повернути;

- рішенням Рівненського районного суду від 01.10.2020 у справі №570/3003/18 стягнуто із заявника на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошей від 20.12.2013 у розмірі 1 314 049,13 грн основного боргу та 1 466 547,56 грн боргу по процентам за користування позикою;

- на виконання вказаного рішення 02.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. було відкрито виконавчого провадження НОМЕР_2. Борг повністю не погашено;

- 22.09.2014 заявником отримано в кредит від AT "Альфа Банк" кошти на придбання легкового автомобіля Great Wall 2013 року випуску, які внаслідок тяжкого фінансового стану, припинення підприємницької діяльності та хвороби заявник виявилася неспроможною повернути до даного часу;

- на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. від 18.06.2020 №6660 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С.П. 26.06.2020 відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення з заявника на користь правонаступника AT "Альфа Банк" - кредиторам - TOB "Росвен інвест Україна" коштів в сумі 307 954,86 грн;

- з 2002 року заявник здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа - підприємець, яку припинила у зв`язку із хворобою з червня 2017 року, однак її заборгованість перед бюджетом в особі ГУ ДПС у Рівненській області залишилася в сумі 6 015,16 грн, яку вона до цього часу не спроможна погасити

1.3. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.11.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , а постановою від 02.04.2024 боржника визнано банкрутом.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.06.2025, яка залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, закрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини сьомої статті 123 та пункту 9 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КузПБ).

2.2. Судові рішення мотивовані тим, що боржник надав суду декларацію про майновий стан з неповною та недостовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

3.1. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10.02.2025 за клопотанням арбітражного керуючого витребувано у прикордонної служби відомості про перетинання державного кордону України впродовж останніх трьох років до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (починаючи з 21.11.2020) боржником та членами її сім`ї.

3.2. 17.03.2025 ДПС України повідомлено суд, що інформації про перетинання кордону такими особами як: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у період з 21.11.2020 по 10.02.2025 у базі даних не виявлено.

3.3. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.05.2025 за клопотанням арбітражного керуючого зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати суду інформацію про перетинання державного кордону України за період з 08.11.2017 по 20.11.2020 членами сім`ї боржника, а саме: ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України); ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України).

3.4. 27.05.2025 ДПС України надала суду відомості про те, що у період з 08.11.2017 по 20.11.2020 відомостей про перетинання державного кордону такими особами як: ОСОБА_6 (дочка боржника) та ОСОБА_8 (неповнолітній, зареєстрований в будинку боржника) в базі даних не виявлено.

3.5. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03.06.2025 боржника зобов`язано повідомити суд: чи прожив/проживає (якщо так з якого часу) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 ; у випадку проживання за кордоном члена сім`ї боржника, а саме дочки - ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_9 , повідомити на яких умовах (підставах) та з якого часу.

3.6. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.06.2025 повторно зобов`язано боржника повідомити суд про обставини проживання ОСОБА_9 за місцем реєстрації, а також відомості щодо виїзду закордон вказаної особи з його матір`ю.

3.7. 20.06.2025 боржник подав до суду додаткові пояснення, в яких вказав, що на виконання рішення Голосіївського суду міста Києва від 02.12.2013 у спорі ОСОБА_10 із батьком її сина, визначено місце проживання ОСОБА_9 2010 року народження за попереднім місцем проживання. Виконати рішення вдалося у 2015 році, після чого ОСОБА_10 , яка є дочкою боржника, зареєструвала ОСОБА_9 за адресою фактичного місця проживання боржника, тобто у належному їй будинку. У 2017 році у зв`язку з роботою ОСОБА_10 виїхала за кордон разом з сином - ОСОБА_11 .

3.8. Арбітражним керуючим 07.05.2025 подане клопотання про надання дозволу на продаж майна боржника, обґрунтоване тим, що:

- грошові вимоги ОСОБА_1 виникли на підставі укладеного договору позики грошей від 20.12.2013;

- виконання зобов`язань за договором позики забезпечено договором іпотеки від 20.12.2013, за умовами якого іпотекодавець передає в заставу іпотекодержателю житловий будинок житловою площею 85,3 кв. м., загальною площею 178,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :07:035:0494, загальною площею 0,1228 га, що знаходиться за адресою: с. Великий Олексин, Рівненського району Рівненської області;

- оскільки житловий будинок, належний боржнику, є предметом забезпечення вимог кредитора, він обов`язково включається до ліквідаційної маси банкрута та підлягає продажу на аукціоні в порядку, визначеному КУзПБ;

- у зв`язку з наведеним арбітражний керуючий просив надати дозвіл на продаж вищезгаданого житлового будинку, який належить ОСОБА_2 та право користування (на підставі зареєстрованого місця проживання) яким має неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3.9. Господарський суд Рівненської області відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

3.10. Боржник, звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не повідомив суд про наявність зареєстрованої неповнолітньої особи у житловому будинку, що належить боржнику, та є предметом застави, забезпечує вимоги одного з кредиторів у справі та підлягає включенню до ліквідаційної маси.

3.11. Ініціюючи провадження у справі про неплатоспроможність боржник прагнув отримати переваги процедур неплатоспроможності, зокрема мав намір очиститися від боргів, однак ухилився від повідомлення суду відомостей щодо належного йому майна, які є важливими для урахування у процедурах неплатоспроможності, задля забезпечення балансу інтересів боржника та кредиторів. Такі дії боржника спрямовані на шкоду інтересам кредитора у заставі якого перебуває житловий будинок належний боржнику.

3.12. Згідно з укладеним договором іпотеки іпотекодавець - боржник, зобов`язався не реєструвати право проживання будь - яких третіх осіб без попередньої згоди письмової згоди іпотекодержателя.

3.13. Однак реєстрація неповнолітньої особи у будинку боржника відбулася у 2015 році, тобто після того як боржник не повернув гроші взяті у позику і порушив умови договірного зобов`язання.

3.14. Разом з тим, суд установив наявність рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01.10.2020 про стягнення коштів з боржника, яке залишається невиконаним протягом 5 років.

3.15. У своїх письмових поясненнях, наданих 20.06.2025 на повторну вимогу суду, боржник вказав, що дочка боржника ( ОСОБА_6 ), вказана у заяві про відкриття провадження у справі та у деклараціях боржника як член сім`ї - тривалий час працює та проживає за кордоном.

3.16. У заяві про відкриття провадження боржниця вказала, що місцем перебування дочки є Канада . У поясненнях від 20.06.2025 боржниця вказала, що дочка проживає та працює у різних країнах та нібито не має власного житла.

3.17. З пояснень, наданих боржницею 20.06.2025, видно, що боржник постійно спілкується зі своєю дочкою, підтримує зв`язок та обмінюється інформацією. Однак у поданих суду деклараціях боржник жодним чином не відобразив інформацію про майновий стан дочки, як члена своєї сім`ї, вказавши лише про ненадання такої інформації. Боржник узагалі не надав відомостей про майновий стан дочки - про її статки, доходи та майно у власності та користуванні.

3.18. Також у деклараціях не вказано про неповнолітню особу, який є сином дочки боржника та зареєстрований у житловому будинку боржника, а отже і має спільні з боржником права та обов`язки, що пов`язано з реєстрацією місця проживання цієї особи. Зокрема боржник вказує про наявність права користування житловим будинком у цієї неповнолітньої особи.

3.19. Неповнолітній ОСОБА_8 , котрий є онуком боржника, та, за твердженням боржника, має право на користування житловим будинком боржника, повинен був бути включений боржником до кола членів сім`ї та відображений у деклараціях боржника під час звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

3.20. Не зазначення боржником всіх членів сім`ї у деклараціях є порушенням вимог, передбачених частиною п`ятою статті 116 КУзПБ, та фактично позбавляє можливості суд вчинити дії, передбачені пунктами 9, 10 частини п`ятої статті 119 ГПК України, з метою отримання повної, достовірної та актуальної інформації про доходи боржника та членів його сім`ї, про майно, задеклароване такими особами при перетині кордону та зобов`язати орган державної прикордонної служби надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про перетинання боржником та членами його сім`ї державного кордону за останні три роки.

3.21. Боржник у цій справі не був відкритим, чесним та добросовісним. Боржник ініціював провадження про власну неплатоспроможність, а згодом наполягав на визнанні банкрутом та процедурі погашення боргів маючи намір звільнитися від боргів, але водночас прагнучи не зазнавати негативних майнових наслідків. Такий боржник не заслуговує на позитивні наслідки та переваги процедур неплатоспроможності передбачених КУзПБ.

4. Короткий зміст касаційної скарги

4.1. ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 24.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025.

5. Узагальнені доводи касаційної скарги

5.1. Наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини сьомої статті 123 та пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ у взаємозв`язку із статтею 2 ГПК України, тобто у правовідносинах, де кредитор несе більше негативних наслідків від процесуального реагування на недобросовісну поведінку боржника, ніж сам боржник.

5.2. Після виявлення відомостей про те, що неповнолітній ОСОБА_8 , котрий є онуком боржника та за твердженням боржника, має право на користування житловим будинком боржника, однак в дійсності проживає у Канаді вже багато років, суд мав в своєму розпорядженні процесуальні дії, які б вирішили справу більш ефективно ніж закриття провадження у справі. Дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний лише на момент укладення договору іпотеки, але не на етапі проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки.

5.3. Для задоволення вимог кредитора залишилась лише одна процесуальна дія - надання дозволу на продаж майна та проведення керуючим реалізацією майна реалізації майна, натомість суд закрив провадження у справі, в результаті чого не боржник, а саме кредитор - ОСОБА_1 поніс негативні наслідки (втрату 20 місяців часу і опинився в тій точці стягнення боргу, де був у листопаді 2024 року).

5.4. Суд апеляційної інстанції переглянув доводи оскаржуваної ухвали в частині недобросовісної поведінки боржника як підстави для закриття провадження, однак ніяк не оцінив як процесуальне реагування вплине на інших учасників провадження, зокрема на кредитора і хто в дійсності отримає переваги від такої дії.

6. Позиція інших учасників справи щодо касаційної скарги

6.1. Представник ОСОБА_12 у відзиві заперечував проти касаційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а ухвалені судами попередніх інстанцій рішення у даній справі - без змін, зазначаючи серед іншого наступне:

- у касаційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує встановлених судами обставин щодо порушення боржником порядку подання декларації про майновий стан, а також застосування положень статей 90, 116, 123 КУзПБ. Однак надалі у касаційній скарзі скаржник просить скасувати судові рішення, законність яких сам не заперечує;

- висновок судів про недобросовісність боржника внаслідок відсутності у декларації про майновий стан відомостей про майновий стан дочки, яка у 2017 році виїхала у тривале відрядження за кордон та жодного разу не навідувала боржницю, ґрунтується на фактичних досліджених судом обставинах;

- при ухваленні оскаржуваних судових рішень, судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7. Касаційне провадження

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 23.10.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 та ухвали Господарського суду Рівненської області від 24.06.2025, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18.11.2025 - 14:30. Крім того, витребувано з Господарського суду Рівненської області та/або Північно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 918/1117/23.

7.2. 03.11.2025 до Верховного Суду на запит з Господарського суду Рівненської області надійшли матеріали справи № 918/1117/23.

7.3. В судове засідання 18.11.2025 учасники справи явку своїх представників не забезпечили, про причини нез`явлення не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до Суду не надходило.

7.4. Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників, що не забезпечили явку своїх представників у судове засідання.

8. Позиція Верховного Суду

8.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі пункту 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ.

8.2. Згідно зі статтею 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, визначених цією Книгою.

8.3. За змістом статті 116 КУзПБ лише боржник наділений правом ініціювати справу про його неплатоспроможність.

8.4. КУзПБ запроваджено "добровільне банкрутство" боржника фізичної особи, що не є обов`язком, а правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації його боргів, прощення (списання) вимог кредиторів та/або звільнення від боргів і відновлення його платоспроможності (подібний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20, від 13.08.2025 у справі № 918/905/23).

8.5. За змістом приписів Книги четвертої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.

8.6. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20, вказав, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

8.7. За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України, відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).

8.8. Тому до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

8.9. Також, КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, серед яких, зокрема, передбачає закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини сьомої статті 123 КУзПБ).

8.10. Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

8.11. Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

8.12. В силу пункту 11 частини третьої статті 116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, серед іншого, додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.

8.13. Відповідно до частини п`ятої статті 116 КУзПБ декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували року подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Боржник також подає декларацію про майновий стан за рік, в якому подається заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, станом на перше число місяця, що передує місяцю подання заяви до суду.

8.14. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 вказав, що інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів. Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи. Отже, надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.

8.15. Таким чином, декларація про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність є документом, що заповнюється та подається боржником для мети розкриття перед судом та кредиторами свого реального майнового стану та дослідження питання можливості реструктуризації боргів. Декларація про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність повинна відповідати принципам повноти та достовірності. Порушення цих принципів може свідчити про недобросовісність або необачність боржника. При цьому, встановлюючи обов`язковість надання суду декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, законодавець передбачив можливість подання виправленої декларації (зокрема, постанови Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 916/1482/21, від 03.08.2023 у справі № 926/2987-б/20).

8.16. В пункті 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ передбачено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї.

8.17. Конструкція цієї норми побудована як безумовний захід відповідальності боржника за дії на шкоду кредиторам, тому не передбачає альтернативного вирішення та необхідності з`ясування мотивів боржника - фізичної особи, за встановлення відповідних фактів господарським судом.

8.18. До того ж, розширене коло ініціаторів застосування частини сьомої статті 123 КУзПБ та відсутність процесуальних обмежень щодо її реалізації на всіх стадіях справи про неплатоспроможність фізичної особи забезпечують невідворотність такого наслідку очевидно недобросовісних дій боржника (аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20).

8.19. Господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ, тому з власної ініціативи зобов`язаний перевірити такі обставини справи та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні (близькі за змістом висновки наведені у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20 та від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20).

8.20. Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами:

- звертаючись до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник приховав обставини реєстрації у будинку, який був предметом забезпечення, неповнолітньої особи. Згодом, у в процесі розгляду справи, такі обставини використовувались боржником як обґрунтування неможливості звернення стягнення на заставне майно. Також боржник, стверджуючи про наявність права у неповнолітнього онука користування житловим будинком, що забезпечує вимоги одного з кредиторів, не відобразив цю особу у декларації;

- вказуючи у деклараціях про майновий стан боржника членів своєї сім`ї боржник не вказав відомості про доходи, майно та майнові права членів своєї сім`ї обмежившись формальним зазначенням про ненадання членами сім`ї такої інформації. Разом з тим, боржник підтримує зв`язок з такими членами сім`ї. З пояснень боржника видно, що дочка боржника має намір повернутися з-за кордону для спільного проживання разом з боржницею, тобто така особа повинна має бути зацікавлена у сприянні боржнику у реалізації її ініціативи очищення від боргів;

- посилання боржника на ненадання інформації членами сім`ї є ухиленням від виконання обов`язків добросовісного боржника;

- про недобросовісність боржника свідчить суперечлива позиція боржника в процесі розгляду справи, яка знайшла своє вираження у тому, що звертаючись з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник долучив до матеріалів справи план реструктуризації боргів, в якому вказано, що нерухоме та рухоме майно заявника яке перебуває під іпотекою та заставою може бути реалізоване в ході ліквідації боржника (очевидно йдеться про процедуру погашення боргів) для часткового погашення боргів, а непогашені борги будуть списані в ході відповідної процедури. Надалі суду надано проект плану реструктуризації боргів ,який передбачав реалізацію майна боржника протягом 12 місяців для задоволення вимог кредитора ОСОБА_1 , а погашення вимог ГУ ДПС у Рівненській області взагалі не передбачено;

- до визнання банкрутом та введення процедури погашення боргів, боржник не заперечував проти звернення стягнення на нерухоме майно задля задоволення вимог, в тому числі вимог забезпеченого кредитора. Проте, після визнання банкрутом та введення процедури погашення боргів боржник вчинив ряд процесуальних дій задля затягування та зупинення погашення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на заставне майно. Зокрема подані клопотання про зупинення реалізації майна, висловлені заперечення щодо надання згоди на продаж майна в порядку визначеному КУзПБ;

- вказана поведінка суперечить початковій позиції, яка була відображена у планах реструктуризації боргів та певною мірою утискає інтереси кредиторів, тобто є такою яка не може бути спрямована на отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності або погашення боргів.

8.21. З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про порушення боржником вимог, передбачених частиною п`ятою статті 116 КУзПБ, що в свою чергу позбавляє суд можливості вчинити дії, передбачені пунктами 9, 10 частини п`ятої статті 119 ГПК України, з метою отримання повної, достовірної та актуальної інформації про доходи боржника та членів його сім`ї, про майно, задеклароване такими особами при перетині кордону та зобов`язати орган державної прикордонної служби надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про перетинання боржником та членами його сім`ї державного кордону за останні три роки.

8.22. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать про недобросовісність боржника, що має наслідком закриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 123 та пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ.

8.23. За змістом наведеного у касаційній скарзі обґрунтування вбачається, що ОСОБА_1 не заперечуються встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, наведені вище.

8.24. Водночас, скаржник визначив підставою касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини сьомої статті 123 та пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ у взаємозв`язку із статтею 2 ГПК України у правовідносинах, де кредитор несе більше негативних наслідків від процесуального реагування на недобросовісну поведінку боржника, ніж сам боржник.

8.25. Щодо визначеної підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

8.26. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.27. Зміст наведеної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

8.28. Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України обов`язковому дослідженню підлягає наявність / відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.29. У супереч вказаному, у поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 не обґрунтовує неправильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення ними процесуальних норм при ухваленні оскаржуваних судових рішень, по суті не заперечуючи ані встановлених судами обставин, ані застосування відповідних норм права.

8.30. Наведене скаржником посилання на рішення Конституційного Суду України від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 стосується визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, а застосування статті 2 ГПК України щодо принципу ефективності судочинства у взаємозв`язку з пунктом 1 частини сьомої статті 123 та пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ скаржник вбачає як надання судом оцінки того, як вплине застосування наслідків недобросовісної поведінки боржника у вигляді закриття провадження у справі про неплатоспроможність на інших учасників провадження.

8.31. За своїм змістом наведені аргументи скаржника направлені не на питання застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, а по суті зводяться до незгоди з ухваленим рішенням про закриття провадження у справі, з огляду на яке вимоги кредиторів не будуть задоволені у даному конкретному провадженні, та спрямовані на встановлення обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.

8.32. Згідно з частиною другою статті 300 ГПК України наведене виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. До того ж сама по собі незгода сторони справи з ухваленим у ній судовим рішенням не може бути підставою для його зміни чи скасування при умові правильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права за встановлених обставин справи.

8.33. Враховуючи викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій з такої підстави.

8.34. Інші доводи скаржника не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій про закриття провадження у даній справі, та зводяться до спонукання здійснити переоцінку вже встановлених обставин у цій справі.

8.35. Однак суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (подібні висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, від 10.12.2019 у справі №925/698/16, постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

8.35. В свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (відповідний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

8.36. Отже Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, натомість зводяться до незгоди із прийнятим судовим рішенням.

8.37. Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

8.38. Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

9.3. Верховний Суд дійшов висновків про те, що оскаржувані судові рішення прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

9.4. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

9.5. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін ухвалені у цій справі судові рішення, витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги Суд покладає на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 24.06.2025 у справі №918/1117/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк