РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2025Справа № 910/14122/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/14122/24

за позовом Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва (Україна, 02224, м. Київ, вул. Каштанова, буд. 9; ідентифікаційний код: ) в інтересах держави в особі Київської міської ради (Україна, 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код: 22883141)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" (Україна, 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5; ідентифікаційний код: 33594414)

про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії

Представники учасників справи:

прокурор: Фединяк А.М.;

від позивача: Самелюк К.О., самопредставництво;

від відповідача: Кузьменко М.В., ордер АА №1609841.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" (далі - відповідач), в якій просить суд:

- розірвати Договір оренди земельної ділянки площею 4,5628 га, що розташована на масиві Чорторий у Деснянському районі міста Києва (кадастровий номер :62:206:0049), укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід", який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів 09.09.2005 за № 62-6-00258, з урахуванням редакції Договору про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. від 09.06.2016 за реєстровим № 169;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 4,5628 га, яка розташована на масиві Чорторий у Деснянському районі міста Києва (кадастровий номер :62:206:0049) у стані, придатному для її подальшого використання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено прокурору строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

22.11.2024 прокурором сформовано в системі "Електронний суд" заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками, яка 22.11.2024 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14122/24, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.12.2024.

У підготовче засідання 18.12.2024 з`явились прокурор та представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 18.12.2024 судом було оголошено перерву до 22.01.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2024, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/14122/24 призначено на 22.01.2025.

24.12.2024 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів.

06.01.2025 прокурором сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив, яка 07.01.2025 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

18.01.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, які 20.01.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

20.01.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, які 20.01.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 22.01.2025 з`явились учасники справи.

У підготовчому засіданні 22.01.2025 суд постановив ухвалу, якою задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" про витребування доказів , витребувано у Київської міської ради докази, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 19.02.2025.

30.01.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення на виконання ухвали про витребування доказів, які 30.01.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

12.02.2025 прокурором сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, які 12.02.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

18.02.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про стягнення штрафу з позивача та зобов`язання надати відповіді на поставлені у відзиві запитання.

18.02.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача.

18.02.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження.

19.02.2025 прокурором сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, які 19.02.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 19.02.2025 з`явились представники учасників справи.

У підготовчому засіданні 19.02.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження, зобов`язано позивача надати відповіді на поставлені у відзиві питання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2025.

06.03.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заяву, якою надано відповіді на поставлені відповідачем питання, яка 06.03.2025 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

11.03.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про зобов`язання надати відповідь на поставлене у відзиві запитання, яке 12.03.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У судове засідання 12.03.2025 з`явились представники учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 було залишено без розгляду позов Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 було задоволено апеляційну скаргу керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва, ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 у справі № 910/14122/24 скасовано. Матеріали справи № 910/14122/24 передано на розгляд Господарському суду міста Києва.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.09.2025 було залишено без задоволення касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід", а постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 у справі № 910/14122/24 залишено без змін.

16.09.2025 матеріали справи № 910/14122/24 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 було продовжено розгляд справи № 910/14122/24 та призначено судове засідання на 22.10.2025.

У судове засідання 22.10.2025 з`явились прокурор та представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників учасників справи обов`язковою судом не визнавалась, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 22.10.2025 судом оголошено перерву до 12.11.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/14122/24 призначено на 12.11.2025.

11.11.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

У судове засідання 12.11.2025 з`явились представники учасників справи.

У судовому засіданні 12.11.2025 судом оголошено перерву до 26.11.2025.

26.11.2025 прокурором сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання, які 26.11.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У судове засідання 26.11.2025 з`явились представники учасників справи.

Прокурор надала суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала.

Представник позивача надала суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 26.11.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 14.07.2005 № 764/3339 передано Товариству з обмежено відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід", за умови виконання пункту 2 цього рішення, у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 4,56 га для будівництва, експлуатації та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу на масиві Чорторий у Деснянському районі м. Києва за рахунок земель, відведених відповідно до п. 11 рішення Київської міської ради від 24.06.2004 № 339/1549, право користування якою посвідчено договором оренди земельної ділянки від 17.11.2004 № 62-6-00180 із Закритим акціонерним товариством "Київська виробнича компанія "Рапід".

На виконання рішення Київської міської ради від 14.07.2005 № 764/3339 між Київською міською радою (далі - орендодавець) та ТОВ "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" було укладено Договір оренди земельної ділянки від 06.09.2005 (далі - Договір), який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З., за реєстровим № 635.

Договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що 09.09.2005 зроблено запис за № 62-6-00258 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 Договору орендодавець за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку з наступними характеристиками: місце розташування - масив Чорторий у Деснянському районі м. Києва; розмір - 4,5628 га; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу; кадастровий номер - :62:206:0049.

Договір укладено на 25 років (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 6.1 та 6.2 Договору передача земельної ділянки здійснюється за Актом приймання-передачі об`єкта оренди в день державної реєстрації цього договору. Право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Пунктом 8.4 Договору передбачено обов`язок орендаря завершити забудову земельної ділянки у строки, встановлені проектною документацією, але не пізніше трьох років з моменту державної реєстрації договору.

Пунктом 11.5 Договору сторони погодили можливість дострокового розірвання Договору у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, визначених у пунктах 5.1 та 8.4 цього договору.

09.09.2005 сторонами було підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :62:206:0049 зареєстровано 31.07.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

09.06.2016 сторонами укладено Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 169, відповідно до якого до договору оренди внесено зміни, а саме: до підпункту 2.2 пункту 2 - щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 21 894 278, 54 грн, та підпункту 4.2 пункту 4, яким слова "2 (двох) відсотків" замінено на "3 (трьох) відсотків".

20.11.2018 Київською міською радою прийнято рішення № 206/6257 про розірвання Договору, з огляду на невиконання орендарем своїх зобов`язань, а саме пункту 8.4 - нездійснення будівництва об`єкта протягом трьох років з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, чим порушено строки завершення забудови земельної ділянки.

Не погодившись з вказаним рішенням, у травні 2019 року ТОВ "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, державного реєстратора Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Пилипчука В.А. про визнання недійсним та скасування рішення, визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування та поновлення записів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6668/19 в позові відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі №910/6668/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради VII сесії VIII скликання від 20.11.2018 № 206/6257 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки на масиві Чорторий у Деснянському районі м. Києва від 09.09.2005 № 62-6-00258", скасовано запис про припинення права оренди земельної ділянки та поновлено запис про право оренди земельної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід", розташованої на масиві Чорторий у Деснянському районі м. Києва розміром 4,5628 га, за кадастровим номером :62:206:0049.

Прокурор зазначає, що об`єкт будівництва можна було побудувати за 24 місяці з моменту початку виконання будівельних робіт, тобто щонайменше з 2010 року, коли отримано дозвільні документи на будівництво. Відповідач, маючи реальну можливість виконати свій обов`язок щодо забудови земельної ділянки упродовж 19 років, цього не зробив.

З огляду на порушення відповідачем інтересів територіальної громади міста Києва у зв`язку з порушенням умов Договору, а саме невиконання Договору в частині завершення будівництва об`єкта протягом трьох років з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, а також в частині внесення орендної плати, прокурор звернувся до суду з цим позовом та просить розірвати Договір, з урахуванням редакції Договору про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. від 09.06.2016 за реєстровим № 169 та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 4,5628 га, яка розташована на масиві Чорторий у Деснянському районі міста Києва (кадастровий номер :62:206:0049) у стані, придатному для її подальшого використання.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною першою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Прокурор, у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", листами від 18.07.2024 № 57-6233 вих-24 та від 24.10.2024 № 57-9408 вих-24 повідомив позивача про наявність порушеного відповідачем права та просив повідомити чи вживалися та чи планують вживатися ним будь-які заходи щодо відшкодування завданих збитків.

На виконання доручення Київського міського голови Кличка В.В. від 18.07.2024 №08/28024 та доручення заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Бондаренка В.В. від 24.10.2024 № 08/42456, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надано відповідь листами від 30.07.2024 №05716-10223 та від 30.10.2024 №057-16729, зі змісту яких вбачається, що Київською міською радою не вживались заходи цивільно-правового характеру щодо порушених у листах питань.

Підставою для звернення до суду з даним позовом прокурор зазначив те, що Київська міська рада, знаючи про порушення інтересів держави (територіальної громади), та маючи відповідні повноваження, не вчинила належних дій для їх захисту.

Суд вважає, що прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з положеннями ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так, укладаючи Договір, сторони погодили, що він може бути розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, визначених пунктами 5.1 та 8.4 Договору.

Прокурор зазначає, що відповідач порушив умови Договору в частині завершення забудови земельної ділянки у встановлений Договором строк - не пізніше трьох років з моменту державної реєстрації Договору.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Пунктом 12.3 Договору передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Судом встановлено, що для земельної ділянки, яка є предметом Договору, встановлено цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу.

При цьому, забудова земельної ділянки має бути здійснена у строки, встановлені проектною документацією, але не пізніше трьох років з моменту державної реєстрації договору.

Оскільки державна реєстрація Договору була проведена 09.06.2005, обов`язок відповідача з завершення забудови ділянки мав бути виконаний до 09.06.2008.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст. 19 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Верховний Суд у постанові від 14.07.2020 у справі № 916/1998/19 зазначив, що усі землі у межах України мають своє цільове використання, як це передбачено ст. 19 Земельного кодексу України, цільове використання земельних ділянок є одним із принципів земельного законодавства. Натомість, зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду.

Заперечуючи проти доводів прокурора, відповідач вказує на відсутність його вини в порушенні пункту 8.4 Договору, оскільки орендована ним земельна ділянка відноситься до зони зелених насаджень відповідно до Генплану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, що унеможливлює здійснення передбаченої Договором забудови.

Відтак, обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач закономірно поставив позивачу у відзиві на позовну заяву питання № 2: "Чи передбачено чинним Генеральним планом розвитку Києва та приміської зони можливість здійснювати будівництво капітальних будівель на орендованій Товариством Земельній ділянці?", очікуючи отримати на нього вичерпну відповідь, оскільки таким правом його наділяє стаття 90 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість, аналізуючи надану позивачем відповідь, суд дійшов висновку, що вона не є вичерпною та не дає змоги дійти однозначного висновку щодо пов`язаної з ним обставини. Так, позивач надає пояснення з посиланнями на нормативно-правові акти, які жодним чином не відповідають на запитання відповідача щодо можливості здійснення ним забудови на спірній ділянці відповідно до Генерального плану розвитку Києва та приміської зони.

Окрім того, суд враховує, що вказана обставина досліджувалась судами при розгляді справи № 910/6668/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" до Київської міської ради та Пилипчука Віталія Анатолійовича, державного реєстратора Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання недійсним та скасування рішення, визнання протиправними дій державного реєстратора.

Так, Північним апеляційним господарським судом в постанові від 20.11.2019 зазначено наступне:

"Крім того, в матеріалах справи міститься акт №419/03 від 05.07.2011, який складено Головним управлінням земельних ресурсів за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яким зафіксовано проведення будівельних робіт підрядною організацією (ТОВ «Будівельна компанія «Універсал»), при цьому не було виявлено порушень. Тобто, позивачем було розпочато на виконання умов Договору забудову спірної земельної ділянки.

Більше того, у відповідності до Договору спірна земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню та передана позивачу (ТОВ "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід") з цільовим призначенням - для будівництва, експлуатації та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу. В той же час, зазначена земельна ділянка відноситься до території зелених насаджень загального користування та частково до території водних об`єктів, що, зокрема, підтверджується листом Комунальної організації "Інститут Генерального плану м.Києва" №15-332 від 26.02.2016. Крім того, в зазначеному листі вказано, що функціональне призначення даної території набере чинності лише після затвердження проекту Генерального плану м.Києва відповідним рішенням відповідача 1 (Київська міська рада), яким змінено функціональне призначення спірної земельної ділянки з території зелених насаджень на рекреаційних закладів. Також, в останньому акцептовано, що подальша розробка проектної документації з освоєння зазначеної земельної ділянки без отримання містобудівних умов та обмежень її забудови при незатвердженому проекті Генерального плану м.Києва є ризиком позивача.

Однак, станом на момент прийняття відповідачем 1 рішення №206/6257 проект Генерального плану м.Києва не був затверджений і як наслідок не внесено зміни щодо функціонального призначення орендованої позивачем земельної ділянки.

З огляду на що, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що фактичне введення збудованого об`єкту в експлуатацію на цій території буде перебувати під загрозою, оскільки будівництво об`єкта передбачає зведення капітальних будівель і споруд.

До того ж, підставою для прийняття рішення про розірвання Договору оренди земельної ділянки стало невиконання позивачем зобов`язань за Договором, а саме умов пункту 8.4 Договору - не здійснення будівництва об`єкта протягом трьох років з моменту державної реєстрації Договору, тобто до 09.09.2008. При цьому, 09.06.2016 на підставі рішення Київської міської ради від 28.02.2013 №89/9146 між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір про внесення змін до Договору. За таких обставин, прийняте відповідачем 1 рішення не узгоджується з його фактичними діями.

Таким чином, із сукупного аналізу вищевикладеного, матеріалів справи та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність вини позивача у порушенні строків завершення забудови земельної ділянки та, як наслідок, відсутності підстав для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді розірвання договору, оскільки позивачем були вчинені всі необхідні та передбачені законодавством і Договором дії, спрямовані на забудову орендованої земельної, а недотримання визначених п.8.4 Договору строків завершення будівництва сталось не з вини позивача."

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Оскільки постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 у справі №910/6668/19 є чинною та обов`язковою до виконання і не може бути поставлена під сумнів, суд вважає встановлені в ній обставини доведеними та такими, що не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

Відтак суд дійшов висновку, що звернення з позовом у даній справі спрямоване, в тому числі, й на переоцінку встановлених в межах справи № 910/6668/19 обставин. Таким чином, суд вважає питання відповідача №2 закономірним та таким, що нерозривно пов`язане з обставинами, якими прокурор та позивач обґрунтовують необхідність розірвання Договору.

Оскільки позивачем поставлені йому відповідачем питання було проігноровано, відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просив зобов`язати позивача надати відповіді на питання у встановленому законом порядку.

У підготовчому засіданні 19.02.2025 суд зобов`язав позивача надати відповіді на поставлені у відзиві питання.

Відповідно до частини 10 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Позивачем було надано 06.03.2025 відповіді на поставлені відповідачем питання у формі простої заяви. При цьому зміст відповіді на запитання №2 не сприяє встановленню обставин, які є необхідними для розгляду справи судом.

Таким чином, суд констатує, що прокурор та позивач належним чином не довели відсутність перешкод у виконанні відповідачем зобов`язання, встановленого п. 8.4 Договору.

Суд також враховує, що такий обов`язок мав бути виконаний відповідачем до 09.09.2008, що підтверджує прокурор у позовній заяві. Водночас, 09.06.2016 на підставі рішення Київської міської ради від 28.02.2013 №89/9146 сторонами було укладено Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 169.

При цьому, позивач до 2018 року (20.11.2018 було прийнято рішення Київської міської ради VII сесії VIII скликання № 206/6257 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки на масиві Чорторий у Деснянському районі м. Києва від 09.09.2005 № 62-6-00258") не вживав дій, спрямованих на усунення порушень, про які зазначає прокурор.

Отже, протягом 5 років з моменту прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 у справі №910/6668/19, в якій суд прямо вказав на вчинення позивачем перешкод відповідачу у реалізації ним прав та обов`язків, передбачених Договором, зокрема в частині здійснення забудови, позивачем не вжито жодних заходів з метою усунення описаних порушень.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем п. 8.4 Договору зумовлене бездіяльністю позивача, а відтак не може бути підставою для розірвання Договору.

Окрім того, прокурор у своєму позові як на ще одну підставу для розірвання Договору посилається на порушення відповідачем умов Договору в частині внесення орендної плати.

Так, прокурор зазначає, що з відповідей Головного управління ДПС у м. Києві від 29.07.2024 та від 24.10.2024 вбачається, що податкові декларації по платі за землю (з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) ТОВ "Спортивно-оздоровчий комплекс "Рапід" за період 2023-2024 роки не подавались.

Згідно з обліковими даними інтегрованих карток платника податку по орендній платі з юридичних осіб наявна інформація щодо сплачених до бюджету сум востаннє: у 2023 році - 28898,63 грн. У 2024 році (станом на 18.10.2024) орендна плата відповідачем не сплачувалася.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Глава 15 Земельного кодексу України передбачає можливість користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, на підставі права постійного користування або на підставі права оренди.

За змістом статті 15 Закону України "Про орендну землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 24 Закону України "Про орендну землі" передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю, зокрема, є платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Згідно з підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: 1) на праві постійного користування; 2) на умовах оренди.

Об`єктами оподаткування платою за землю, зокрема, є об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди (підпункт 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (абзац перший пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються в договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Типовий договір оренди землі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 N 220.

Отже, аналізуючи зазначені вище норми законодавства в сукупності, можна дійти висновку, що орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, частиною першою статті 13, статтями 15 та 21 Закону про оренду землі, абзацом першим пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 4.1 Договору орендна плата за земельну ділянку - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Згідно з п. 4.2 Договору (в редакції Договору про внесення з змін від 09.06.2016) річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 відсотків від її нормативної грошової оцінки.

За умовами п. 4.5 Договору орендна плата вноситься орендарем рівними частинами за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У свою чергу, відповідачем надано докази сплати орендної плати за 2023 - 2024 роки, а саме копії квитанцій до платіжних інструкцій на переказ готівки №ПН1579 від 07.11.2025 на суму 395 000,00 грн, №24 від 07.11.2025 на суму 399 000,00 грн, №53-247К від 07.11.2025 на суму 399 000,00 грн, № від 10.11.2025 на суму 395 000,00 грн, №74667168 від 10.11.2025 на суму 360 688,00 грн.

Заперечень щодо неповного погашення заборгованості з орендної плати за Договором прокурором та позивачем не надано.

Відтак суд вважає недоведеним факт наявності у відповідача, станом на момент розгляду справи, заборгованості з орендної плати.

Наполягаючи на необхідності розірвання Договору з підстав систематичної несплати орендної плати, прокурор посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 22.10.2019 у справі № 923/826/18, від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 16.04.2024 у справі № 924/617/22, від 30.04.2024 у справі № 903/775/23, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 383/708/16-ц, про те, що сам лише факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи сплачена заборгованість після звернення позивача з позовом про розірвання договору.

Водночас, відповідач вказує на можливість його звільнення від внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно з п. 8.2 Договору орендодавець зобов`язаний передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам цього договору, а також не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватись земельною ділянкою.

Відповідно до п. 2.1 Договору спірна земельна ділянка була передана у користування відповідача саме з метою будівництва, експлуатації та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу.

Однак судом вже було встановлено, що позивач своєю бездіяльністю створює перешкоди у цільовому використанні відповідачем земельної ділянки.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 зазначено, що наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Крім того, обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 Цивільного кодексу України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Зважаючи на встановлені судом обставини, які унеможливлювали використання об`єкту оренди орендарем з незалежних від нього причин, суд вважає наведені прокурором висновки Верховного Суду нерелевантними та не вбачає підстав для їх застосування, з огляду на відмінність обставин конкретних справ.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 844,80 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на прокурора, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 4 844,80 грн покласти на прокурора.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.12.2025.

Суддя О.В. Нечай