РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2025Справа № 910/11824/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Дмитришена Олександра Володимировича

до Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир»

про стягнення 60.116,47 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

22.09.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця Дмитришена Олександра Володимировича до Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир» про стягнення 60.116,47 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом № 4/П4/Д1 від 02.01.2023 ним було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 317 та № 375 від 12.10.2023. Відповідачем були прийняті надані послуги на загальну суму 47.795,78 грн, що підтверджується підписаним актом здачі-приймання робіт № 12 від 30.10.2023. За умовами п. 4.2 договору розрахунок здійснюється протягом 10 банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі надання послуг. Проте, відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконав та кошти не сплатив. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 60.116,47 грн, з яких 47.795,78 грн основного боргу, 9.641,51 грн інфляційних втрат та 2.679,18 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 відкрито провадження у справі № 910/11824/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою відповідачу встановлено строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 29.09.2025 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 29.09.2025 о 15:48 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 14.10.2025 включно.

14.10.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що зобов`язання відповідача зі сплати наданих послуг виникають лише після отримання відповідачем рахунків на оплату, оскільки в них відповідно до умов п. 4.3 договору розраховується остаточна вартість послуг. Відсутність рахунку унеможливлює виникнення зобов`язання з оплати, а отже, і не може вважатися простроченням з боку замовника. Позивачем не додано до позову жодних рахунків, що передбачено умовами договору, та не надано інформації щодо направлення таких рахунків на адресу відповідача. Відсутність доказів надання замовнику рахунків, як це передбачено умовами договору та статтею 903 ЦК України (оплата послуг здійснюється у строки та в порядку, встановлені договором), свідчить про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості. У разі відсутності в договорі терміну оплати, кредитор має право вимагати оплати в будь-який час, а боржник зобов`язаний її здійснити протягом 7 днів з дня пред`явлення вимоги (ст. 530 ЦК України). Відсутність доказів пред`явлення такої вимоги також підтверджує передчасність позовних вимог. Позивачем не було пред`явлено відповідачу жодної вимоги про оплату заборгованості, також позивач не звертався до відповідача ні з листами, ні з претензіями про здійснення оплати. Відсутність доказів надіслання замовнику вимоги про оплату унеможливлює визначення моменту виникнення грошового зобов`язання. Відповідно, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як похідних від основного зобов`язання, не підлягають задоволенню. Відсутність доказів надіслання рахунку/рахунку-фактури відповідач підтверджує передчасність позовних вимог.

14.10.2025 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на те, що рахунок на оплату послуг за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги.

Натомість, пунктом 4.2 договору встановлено, що розрахунок здійснюється замовником перевізнику по факту за надані послуги, на підставі актів приймання-передачі надання послуг на виконання транспортних перевезень, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня їх підписання. Тобто, договором чітко визначено як строк оплати, так і початок його перебігу, який обраховується з дати підписання акта приймання-передачі наданих послуг. Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 12 від 30.10.2023 відповідачем підписано без будь-яких зауважень, при цьому з боку відповідача, як замовника, відсутні претензії щодо обсягу, якості та строків надання послуг перевезення.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дане рішення постановлено з перевищенням строку, встановленого наведеною нормою, проте у розумний строк, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2023 між Фізичною особою-підприємцем Дмитришеним Олександром Володимировичем (перевізник, позивач) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Мир» (замовник, відповідач) було укладено договір № 4/П4/Д1 про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (надалі іменується - вантажоодержувач), а замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажів, на умовах, встановлених даним договором.

Місце відправлення, пункт призначення та вантажоодержувач вказуються в товаротраспортних накладних.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань оплату за перевезення вантажу не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 47.795,78 грн та за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 9.641,51 грн інфляційних втрат та 2.679,18 грн 3% річних.

У свою чергу відповідач не визнає обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 7.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та закінчується 31.12.2023, а за невиконаними зобов`язаннями, до повного їх виконання. У випадку, якщо будуть відсутні заперечення з боку обох сторін, даний договір вважається пролонгованим на наступний рік.

Згідно з п. 2.2 договору перевізник зобов`язаний забезпечити своєчасне подання придатного для перевезення автотранспорту для навантаження вантажу, розпочати перевезення у час відправлення вантажу та дотримувати визначений цим договором строк доставки вантажу.

Відповідно до п. 2.4 договору перевізник зобов`язаний надавати замовнику акт наданих послуг.

Згідно з п. 3.1 договору замовник зобов`язаний до прибуття автомобіля для завантаження підготувати вантаж для перевезення (заповнити товаротранспортні накладні тощо).

Відповідно до п. 3.3 договору замовник зобов`язаний забезпечити завантаження та розвантаження вантажу за власний рахунок.

На виконання умов договору позивачем було здійснено перевезення вантажу (соняшника), що підтверджується товарно - транспортними накладними № 317 від 12.10.2023 та № 375 від 12.10.2023.

Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 12 від 30.10.2023 позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги перевезення на загальну суму 47.795,78 грн, який підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печатки відповідача.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки між перевізником та замовником здійснюються на підставі наданого перевізником замовнику рахунку шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника.

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунок здійснюється замовником перевізнику по факту за надані послуги, на підставі актів приймання-передачі надання послуг на виконання транспортних перевезень, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня їх підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до постанови Національного банку України № 514 від 03.12.2003 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами» (зі змінами) банківський день це - робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена УПДА або іншими міжнародними документами, затвердженими МТП.

З огляду на відсутність відомостей щодо робочих днів у тижні банківської установи відповідача суд приходить до висновку, що період прострочення оплати за послуги слід встановлювати з урахуванням здійснення оплати протягом 10 (десяти) не банківських, а робочих днів.

Отже, з огляду на викладене відповідач мав сплатити послуги позивачу у строк до 13.11.2023 включно.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов договору відповідачем не здійснено оплату наданих послуг перевезення, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 47.795,78 грн.

Посилання позивача на те, що позивачем не було виставлено йому рахунок на оплату, а тому строк виконання зобов`язання не виник не приймається судом до уваги, з огляду на наступне.

Обов`язок відповідача по сплаті за надані позивачем послуги виникає не в силу виставлення рахунку, а в силу факту надання позивачем послуг, які прийняті відповідачем за актом без будь-яких зауважень, в якому сторони, зокрема, визначили вартість наданих послуг. Більш того, за умовами договору строк виконання зобов`язання з оплати послуг починає відлік від дати підписання акту, а не отримання рахунку.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер.

Не надання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за послуги, прийняті без заперечень та зауважень.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 20.02.2020 у справі № 915/400/18.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті виконаних робіт та наданих послуг у повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 47.795,78 грн.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті виконаних будівельних робіт позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 9.641,51 грн інфляційних втрат (за період з листопада 2023 року по серпень 2025 року) та 2.679,18 грн 3% річних (нарахованих за період з 10.11.2023 по 22.09.2025).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично правильним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 9.641,51 грн підлягають задоволенню.

За розрахунком суду (знаходяться в матеріалах справи) 3% річних становлять 2.663,46 грн та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки позивачем неправильно визначено початок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Дмитришена Олександра Володимировича є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Мир» (04215, м. Київ, вул. Світлицького, 35, прим. 108/4, офіс 2; ) на користь Фізичної особи-підприємця Дмитришена Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 47.795 (сорок сім тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн 78 коп. основного боргу, 9.641 (дев`ять тисяч шістсот сорок одну) грн 51 коп. інфляційних втрат, 2.663 (дві тисячі шістсот шістдесят три) грн 46 коп. 3% річних та 2.421 (дві тисячі чотириста двадцять одну) грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова