ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. Справа № 914/2073/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум"

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 (суддя Коссак С.М.)

у справі № 914/2073/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум", м. Київ

до відповідача Приватного підприємства "Хімпостачальник", м. Дрогобич, Львівська обл.

про стягнення заборгованості

За участю представників:

від позивача Іванченко А. В. в режимі відеоконференції

від відповідача Улинець О. М.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Хімпостачальник" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Приватним підприємством «Хімпостачальник» грошових зобов`язань за договором № 221/07/20 від 07.07.2020, укладеним із ТзОВ «ЛТК Електрум» щодо постачання електричної енергії. Відповідно до умов договору та комерційної пропозиції, споживач був зобов`язаний здійснювати оплату у встановлені строки та проводити кінцевий розрахунок протягом трьох банківських днів після отримання акта здачі-приймання.

Актом здачі-приймання електричної енергії від 28.02.2022 встановлено, що у лютому 2022 року відповідачу поставлено 41,053 тис. кВт·год електроенергії на суму 228 989,93 грн з ПДВ, з яких сплачено лише частину. Несплачена заборгованість становить 167 356,96 грн.

З огляду на часткове виконання зобов`язань та на підставі п. 6 додаткової угоди № 1 від 24.02.2021 позивач нарахував відповідачу 0,2% за несвоєчасний платіж за період з 16.03.2022 по 25.06.2025.

Внаслідок наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлену електроенергію у розмірі 167 356,96 грн та штрафні нарахування (0,2% за прострочення) в сумі 400 652,56 грн.

Господарський суд Львівської області 18.09.2025 ухвалив рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «ЛТК Електрум» задоволив частково: стягнув з Приватного підприємства "Хімпостачальник" 167 356,96 грн основного боргу, 31958,30 грн боргу за несвоєчасну оплату боргу та судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Судом першої інстанції задоволено вимогу про стягнення основного боргу у повному обсязі. Щодо заявлених 0,2% штрафних нарахувань, місцевий суд встановив, що такі є пенею, а договором не передбачено іншого строку її нарахування, відтак, застосовується шестимісячний період відповідно до ст. 232 ГК України. Перевіривши розрахунок позивача, суд першої інстанції визнав його помилковим і стягнув 31 958,30 грн, відмовивши у стягненні решті заявленої суми.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 0,2% за несвоєчасний платіж за кожен день прострочення, оскаржив його в апеляційному порядку, позаяк вважає, що таке було прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково кваліфікував 0,2% за кожен день прострочення як штрафні санкції (пеню) відповідно до ст. 549 ЦК України, замість застосування ч.2 ст.625 ЦК України, яка регулює компенсаційні проценти за прострочення грошового зобов`язання. На переконання апелянта, такі дії суду призвели до фактичної зміни змісту укладеного між сторонами договору, що суперечить принципу свободи договору та положенням Цивільного Кодексу України.

Вважає, що п. 5.7 договору та комерційна пропозиція (додаток 2) прямо передбачають застосування процентів відповідно до ст. 625 ЦК України в узгодженому сторонами розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що є еквівалентом 73% річних. Такі проценти мають виключно компенсаційний характер, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду і не є неустойкою у розумінні ст. 549 ЦК України. Отже, обмеження строку їх нарахування шестимісячним періодом (ст. 232 ГК України) є неправомірним і не може застосовуватися.

Крім того, позивач вказав, що суд першої інстанції неправильно витлумачив умови договору, дійшовши помилкового висновку про відсутність у ньому погодженого строку нарахування компенсаційних процентів, тоді як ст. 625 ЦК України передбачає їх нарахування за весь час прострочення. Таким чином, рішення суду в частині відмови у стягненні 0,2% за кожен день прострочення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив свої заперечення на доводи апелянта.

Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що повністю відповідає нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що нарахування 0,2% за кожен день прострочення є формою відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, яка регулюється ст. 625 ЦК України, але водночас підпадає під обмеження шестимісячного строку, передбаченого ст. 232 ГК України та законодавством про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Зазначив, що посилання скаржника на практику Верховного Суду є необґрунтованим, оскільки правові висновки, наведені позивачем стосуються відмежування компенсаційних нарахувань за ст. 625 ЦК України від відшкодування шкоди, а не підтверджують право кредитора на необмежене у часі нарахування процентів. Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не заявляв інфляційних втрат та не мав права нараховувати 0,2% за весь період з моменту прострочення, оскільки такі нарахування не можуть перевищувати меж, встановлених законодавством і строком у 6 місяців.

Відтак, з огляду на перевірений судом період прострочення та розмір подвійної облікової ставки НБУ, відповідач вважає правомірним стягнення 31 958,30 грн компенсаційних нарахувань. У зв`язку з наведеним, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання з`явились представники сторін, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія встановила таке:

На офіційному сайті ТзОВ «ЛТК Електрум» (позивач), розміщено публічний договір про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до п.2.1 якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору (п.3.1). Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п.5.1). Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника, яка є додатком 2 до цього договору (п.5.2).

07.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» та Приватним підприємством «Хімпостачальник» (відповідач) укладено додаток 1 заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу № 221/07/20, відповідно до якого, ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії на сайті електропостачальника Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛТК Електрум» (постачальник) в мережі Інтернет, ініціює приєднання до умов договору на умовах комерційної пропозиції № 221/07/20 від 07.07.2020 до договору споживача: ПП «Хімпостачальник», , початок постачання з 01.08.2020.

07.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум" та Приватним підприємством "Хімпостачальник" укладено договір № 221/07/20 про постачання електричної енергії споживачу з 01.08.2020.

07.07.2020 сторонами укладено додаток 2 комерційна пропозиція № 221/07/20 до договору про постачання електричної енергії споживачу, згідно якої передбачено графік оплати: І платіж - 15% від заявленого обсягу до 01 числа після місяця постачання; ІІ платіж - 85% від заявленого обсягу до 10 числа після місяця постачання.

Оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений згідно пункту «Графік оплати» комерційної пропозиції. Кінцевий розрахунок здійснюється продовж 3 (трьох) банківських днів після відправки постачальником акту здачі-приймання електричної енергії на електронну адресу споживача.

Листом № 108 від 10.07.2020 відповідачем було надано позивачу Інформацію про ПП «Хімпостачальник».

На виконання умов договору № 221/07/20 від 07.07.2020, щомісячні поставки електричної енергії оформлювались актами здачі-приймання електроенергії, які містили дані про обсяги поставленої електроенергії, її вартість, нарахований податок на додану вартість та фактичні платежі.

За період з серпня 2020 року по лютий 2022 року поставки та оплата електроенергії здійснювались наступним чином:

серпень 2020 року акт від 31.08.2020; поставлено 22,545 тис. кВт·год електроенергії; вартість без ПДВ 64 803,52 грн; ПДВ 12 960,70 грн; вартість з ПДВ 77 764,22 грн. Оплата 31 000,00 грн. Заборгованість 46 764,22 грн;

вересень 2020 року акт від 30.09.2020; поставлено 18,989 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 58 527,95 грн; ПДВ 11 705,59 грн; вартість з ПДВ 70 233,54 грн. Оплата 78 748,78 грн. Заборгованість 38 248,98 грн;

жовтень 2020 року акт від 31.10.2020; поставлено 26,466 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 76 405,21 грн; ПДВ 15 281,04 грн; вартість з ПДВ 91 686,25 грн. Оплата 70 571,54 грн. Заборгованість 59 363,69 грн;

листопад 2020 року акт від 30.11.2020; поставлено 34,011 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 106 779,56 грн; ПДВ 21 355,91 грн; вартість з ПДВ 128 135,47 грн. Оплата 75 344,72 грн. Заборгованість 112 154,44 грн;

грудень 2020 року акт від 31.12.2020; поставлено 50,347 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 161 642,62 грн; ПДВ 32 328,52 грн; вартість з ПДВ 193 971,14 грн. Оплата 219 342,69 грн. Заборгованість 86 782,89 грн;

січень 2021 року акт від 31.01.2021; поставлено 41,215 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 136 671,67 грн; ПДВ 27 334,33 грн; вартість з ПДВ 164 006,00 грн. Оплата 117 443,83 грн. Заборгованість 133 345,06 грн;

лютий 2021 року акт від 28.02.2021; поставлено 50,977 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 179 107,03 грн; ПДВ 35 821,41 грн; вартість з ПДВ 214 928,44 грн. Оплата 169 158,58 грн. Заборгованість 179 114,92 грн;

березень 2021 року акт від 31.03.2021; поставлено 55,924 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 179 530,11 грн; ПДВ 35 906,02 грн; вартість з ПДВ 215 436,13 грн. Оплата 204 268,02 грн. Заборгованість 190 283,03 грн;

квітень 2021 року акт від 30.04.2021ФФ; поставлено 21,844 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 71 695,29 грн; ПДВ 14 339,06 грн; вартість з ПДВ 86 034,35 грн. Оплата 204 729,16 грн. Заборгованість 71 588,22 грн;

травень 2021 року акт від 31.05.2021; поставлено 16,733 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 48 293,57 грн; ПДВ 9 658,71 грн; вартість з ПДВ 57 952,28 грн. Оплата 84 585,54 грн. Заборгованість 44 954,96 грн;

червень 2021 року акт від 30.06.2021; поставлено 18,591 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 61 697,47 грн; ПДВ 12 339,49 грн; вартість з ПДВ 74 036,96 грн. Оплата 62 098,56 грн. Заборгованість 56 893,36 грн;

липень 2021 року акт від 31.07.2021; поставлено 16,625 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 54 545,49 грн; ПДВ 10 909,10 грн; вартість з ПДВ 65 454,59 грн. Оплата 71 827,41 грн. Заборгованість 50 520,54 грн;

серпень 2021 року акт від 31.08.2021; поставлено 19,546 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 78 860,64 грн; ПДВ 15 772,13 грн; вартість з ПДВ 94 632,77 грн. Оплата 63 513,05 грн. Заборгованість 81 640,26 грн;

вересень 2021 року акт від 30.09.2021; поставлено 17,982 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 74 993,57 грн; ПДВ 14 998,71 грн; вартість з ПДВ 89 992,28 грн. Оплата 103 427,19 грн. Заборгованість 68 205,35 грн;

жовтень 2021 року акт від 31.10.2021; поставлено 22,643 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 104 543,85 грн; ПДВ 20 908,77 грн; вартість з ПДВ 125 452,62 грн. Оплата 94 479,39 грн. Заборгованість 99 178,58 грн;

листопад 2021 року акт від 30.11.2021; поставлено 29,593 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 148 738,32 грн; ПДВ 29 747,66 грн; вартість з ПДВ 178 485,98 грн. Оплата 137 903,97 грн. Заборгованість 139 760,59 грн;

грудень 2021 року акт від 31.12.2021; поставлено 34,748 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 171 164,75 грн; ПДВ 34 232,95 грн; вартість з ПДВ 205 397,70 грн. Оплата 164 226,24 грн. Заборгованість 180 932,05 грн;

січень 2022 року акт від 31.01.2022; поставлено 34,461 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 167 381,33 грн; ПДВ 33 476,27 грн; вартість з ПДВ 200 857,60 грн. Оплата 211 965,13 грн. Заборгованість 169 824,52 грн;

лютий 2022 року акт від 28.02.2022; поставлено 41,053 тис. кВт·год; вартість без ПДВ 190 824,94 грн; ПДВ 38 164,99 грн; вартість з ПДВ 228 989,93 грн. Оплата 231 457,49 грн. Заборгованість 167 356,96 грн.

Листом № 14/03-8 від 14.03.2022 ТзОВ «ЛТК Електрум» звернулося до ТзОВ «Луганське енергетичне об`єднання» із повідомленням про настання форс-мажорних обставин та тимчасове припинення постачання електричної енергії споживачу, що діє на підставі договору № 221/07/20 від 07.07.2020 з ПП «Хімпостачальник».

Згідно листів №100.40/0123-05/37 від 27.03.2025 АТ «ОЩАДБАНК», № 100.40/0123-05/37-1 від 27.03.2025, реєстрів банківських документів за 07.07.2020 - 26.03.2025, оплата заборгованості від ПП «Хімпостачальник» у розмірі 167 356,96 грн після 24.02.2022 не надходила, в матеріалах справи такі докази відсутні.

24.02.2021 між ТзОВ «ЛТК Електрум» та ПП «Хімпостачальник» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 221/07/20 від 07.07.2020, якою викладено у новій редакції додаток 2 до договору Комерційну пропозицію щодо постачання електроенергії. Зокрема, у пункті 6 встановлено: «Оплата здійснюється у строки, визначені у пункті Графік оплати даної комерційної пропозиції. Кінцевий розрахунок проводиться протягом трьох банківських днів після надсилання Постачальником Акту здачі-приймання електричної енергії на електронну адресу Споживача. У разі несвоєчасної оплати протягом трьох днів сума непогашеного платежу збільшується на 0,2% за кожен день прострочення».

Як встановлено судом першої інстанції, факт укладення договору № 221/07/20 від 07.07.2020, отримання електроенергії від постачальника, а також здійснення останнього платежу 24.02.2022 відповідач визнає.

10.03.2022 позивачем надіслано на електронну адресу ПП «Хімпостачальник» акт здачі-приймання електроенергії за лютий 2022 року.

15.03.2022 зазначений акт було підписано уповноваженою особою позивача електронним цифровим підписом та завантажено до системи «M.E.Doc» із гарантованою доставкою, після чого він надійшов до електронного кабінету споживача.

У зв`язку з тим, що оплата за постачання електричної енергії, спожиту відповідачем не була здійснена, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПП «Хімпостачальник» заборгованості в розмірі 167 356,96 грн. Крім того, на підставі п. 6 додатковї угоди № 1 від 24.02.2021 до договору № 221/07/20 від 07.07.2020 позивачем нараховано відповідачу 0,2% за несвоєчасний платіж за період з 16.03.2022 по 25.06.2025 в сумі 400 652,56 грн.

Оцінивши наявні у справі докази та перевіривши їх відповідність встановленим обставинам, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку, між сторонами виникло господарське зобов`язання на підставі договору договору № 221/07/20 від 07.07.2020.

У відповідності до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 56 ЗУ "Про ринок електричної енергії", умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

За змістом ст. 57 вказаного Закону, електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи матеріали справи та досліджені докази, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин. Зокрема, встановлено, що 07.07.2020 між ТзОВ «ЛТК Електрум» та ПП «Хімпостачальник» укладено договір № 221/07/20 про постачання електричної енергії з 01.08.2020 та додаток 2 Комерційну пропозицію, якою визначено строки та порядок оплати електроенергії. Позивач виконав свої зобов`язання щодо постачання електроенергії у період з 01.08.2020 по 14.03.2022, що підтверджується актами здачі-приймання електроенергії за договором.

28.02.2022 року підписано акт за лютий 2022 року, згідно з яким відповідачу поставлено 41,053 тис. кВт·год електроенергії на суму 228 989,93 грн з ПДВ, із яких сплачено 231 457,49 грн. Таким чином, заборгованість споживача станом на 28.02.2022 становила 167 356,96 грн.

10.03.2022 вказаний акт позивачем направлено на електронну адресу відповідача, а 15.03.2022 року акт було підписано ЕЦП та доставлено через систему M.E.Doc з гарантованою доставкою, що свідчить про належне виконання умов направлення документа. Докази звернення відповідача до позивача з заявою про складання графіка погашення заборгованості, як передбачено договором в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованістю висновків місцевого суду про те, що заборгованість ПП «Хімпостачальник» перед ТОВ «ЛТК Електрум» за договором № 221/07/20 у сумі 167 356,96 грн за постачання електроенергії є доведеною.

Щодо покликання апелянта на помилкову кваліфікацію судом першої інстанції 0,2% за кожен день прострочення як штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне:

На підставі п.6 додаткової угоди № 1 від 24.02.2021 до договору № 221/07/20 від 07.07.2020 позивач здійснив нарахування коштів у розмірі 0,2% за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 16.03.2022 по 25.06.2025 в сумі 400 652,56 грн, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України.

Пункт 6 Додаткової угоди передбачає, що оплата здійснюється у строки, визначені пунктом Графік оплати цієї комерційної пропозиції. Кінцевий розрахунок проводиться протягом трьох банківських днів після надсилання постачальником акту здачі-приймання електричної енергії на електронну адресу споживача. У разі невиконання оплати у встановлений строк протягом трьох днів сума заборгованості збільшується на 0,2% за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойка (штраф або пеня) є грошовою сумою або іншим майном, яке боржник зобов`язаний передати кредитору у разі порушення зобов`язання. Штраф визначається у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, тоді як пеня нараховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Тлумачення положень вказаної статті свідчить, що ключовою ознакою пені є її нарахування: 1) за кожен день прострочення виконання зобов`язання; 2) у відсотках від суми несвоєчасно виконаного платежу. Системний аналіз норм закону демонструє, що незалежно від конкретних правовідносин, пеня як вид неустойки має однаковий механізм нарахування за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Позивач 15.03.2022 надіслав на адресу ПП «Хімпостачальник» електронний акт здачі-приймання електроенергії за лютий 2022 року, за яким заборгованість становить 167 356,96 грн.

Відповідно до статті 232 ГК України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 5 ЦК України, цивільні акти регулюють відносини з моменту набрання ними чинності і не мають зворотної сили, за винятком випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність.

Суд першої інстанції відзначив, що якщо умовами договору встановлено строк нарахування пені, триваліший за передбачений ст. 232 ГК України, застосовується строк, визначений договором. У разі відсутності таких умов, нарахування пені здійснюється протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Формулювання договору «за кожен день прострочення» визначає лише механізм обчислення пені, а не змінює законодавчо встановлений строк її нарахування.

Загалом, договір є обов`язковим регулятором приватноправових відносин, відповідно до статті 629 ЦК України. Оскільки умова договору не встановлює конкретного строку нарахування пені, її нарахування здійснюється протягом шести місяців від дати, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, а якщо останній день припадає на неробочий день, кінцевим днем вважається перший наступний робочий день.

Відповідно до ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», пеня сплачується у розмірі, погодженому сторонами, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочки.

Таким чином, незалежно від способу визначення пені в договорі, її розмір не може перевищувати граничний, встановлений законом. Ця правова позиція є сталою та підтверджена численними постановами Верховного Суду, зокрема від 27.05.2019 у справі № 910/20107/17, від 24.10.2011 у справі № 25/187 та від 07.11.2011 у справі № 5002-2/5109-2010.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що розрахунок пені у розмірі 0,2% за несвоєчасний платіж за період з 16.03.2022 по 25.06.2025 у сумі 400652,56 грн проведено з порушенням положень чинного законодавства. Враховуючи положення договору та вимоги Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягає пеня у розмірі 31 958,30 грн, тоді як у задоволенні решти вимог позивача щодо стягнення 368 694,26 грн пені правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Що стосується доводів скаржника з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України, слід зазначити, що така передбачає сплату боржником суми боргу, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Тобто, норма цієї статті не передбачає нарахування трьох процентів за кожен день прострочення, а три проценти (або інший розмір) річних від простроченої суми. Тому, судом

першої інстанції правильно кваліфіковано штрафну санкцію, передбачену договором між сторонами.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вказане, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом було надано належну оцінку наявним у справі доказам, а також доводам позивача і відповідача, відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТК Електрум" відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2025 у справі № 914/2073/25 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя О.С. Скрипчук