ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3331/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Одеської міської ради та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025

по справі №916/3331/25

за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради

про стягнення 79 939,47 грн,

(суддя першої інстанції: Литвинова В.В., дата та місце ухвалення рішення: 25.09.2025 року, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

Одеська міська рада (далі Позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" (далі - Відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 79939,47 грн.

В обґрунтування позову Позивач посилався на неналежне виконання Відповідачем умов Договору оренди землі №1660 від 20.08.2024 в частині своєчасної оплати орендної плати, у зв`язку з чим, Позивачем на підставі п. 4.7. Договору нараховано Відповідачу штраф у розмірі 79939,47 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" штраф за Договором оренди землі №1660 від 20.08.2024 у розмірі 7993,95 грн на користь Одеської міської ради; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" на користь Одеської міської ради витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 2 422,40 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1514 грн; в решті позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу на 90%, оскільки таке зменшення, на переконання суду, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, таке зменшення узгоджується з нормами закону та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту Позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу Відповідача уникнути відповідальності.

Не погоджуючись з таким рішенням, Одеська міська рада та Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради звернулись до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

З огляду на оскарження Позивачем та Третьою особою одного й того самого процесуального документа у даній справі, колегією суддів вирішено розглянути сумісно апеляційні скарги Одеської міської ради та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради.

Так, Одеська міська рада не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у розмірі 90% від заявленої до стягнення суми штрафу, вважає його прийнятим в цій частині з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, та порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже таким, що підлягає скасуванню в цій частині, у той час як позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач вважає, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 626, 628, 629 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом статей 626, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, п. 4.7 розділу 4 Договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, у 10-денний строк, зокрема, сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором.

Разом з тим, зменшуючи розмір штрафних санкцій на 90%, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що Орендар не повідомляв Одеську міську раду завчасно, до визначеного у Договорі строку оплати, про наявність відповідних обставин, які унеможливлюють здійснення оплати за Договором у визначений строк.

На переконання Позивача, місцевий господарський суд не врахував, що Договором оренди землі від 20.08.2024 №1660 не передбачено обставин, які б звільняли Відповідача від сплати штрафу за несвоєчасне виконання умов вказаного Договору або впливали б на його зменшення.

Одеська міська рада також вважає, що місцевим господарським судом надано помилкову оцінку положенням п. 4.1 розділу 4 Договору, в якому зазначено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій безготівковій формі. Так, Позивач вважає, що судом взагалі не досліджувалось питання неможливості проведення Відповідачем відповідних банківських операцій шляхом безпосереднього відвідування банківської установи.

На переконання Позивача, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення вірно встановлено обставини щодо несвоєчасної сплати Відповідачем орендної плати та порушення умов Договору, і, як наслідок, наявність підстав для задоволення позовної заяви Одеської міської ради, при цьому, суд дійшов необґрунтованого висновку щодо зменшення заявленої до стягнення суми штрафу на 90%.

Одеська міська рада вважає, що судом першої інстанції в порушення приписів п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 2 та ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при винесенні спірного рішення та зменшені суми штрафу на 90% не зазначено в чому цей випадок є винятковим, чи відповідає він ступеню порушення орендарем свого обов`язку щодо своєчасної сплати орендної плати та не досліджено питання неможливості Відповідача виконання свого зобов`язання у строк, встановлений Договором, причин неналежного виконання орендарем умов останнього.

Позивач також вважає, що судом першої інстанції не було враховано висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 05.04.2023 у справі №910/18718/21, від 16.10.2024 у справі №911/952/22, з приводу реалізації дискреційних повноважень, передбачених ст. 551 Цивільного кодексу України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, відповідно до яких суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

На переконання Позивача, суд першої інстанції, зменшивши розмір штрафу на 90% від первісно заявленої до стягнення суми штрафу, не дотримався розумного балансу між інтересами кредитора та боржника, нівелювавши сутність штрафних санкцій, розмір яких законодавчо визначено.

З урахуванням наведеного, Одеська міська рада просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 у справі № 916/3331/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" на користь Одеської міської ради штрафу за Договором оренди землі від 20.08.2024 № 1660 у розмірі 71 945,52 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Відповідача штраф у розмірі 71 945,52 грн. В іншій частині просить рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради Третьою особою викладено подібну правову позицію.

Так, Третя особа вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради вважає, що судом першої інстанції не враховано, що до позовної заяви додано наступні докази понесення збитків: договір оренди, в якому встановлена сума орендної плати та граничні строки оплати, виписка по рахунку від 08.10.2024 із зазначенням дати надходження коштів, лист-вимогу Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради від 30.10.2024 №01-13/2062 щодо прострочення сплати орендної плати та розрахунок штрафу.

Третя особа вважає, що судом першої інстанції проігноровані твердження Департаменту та Одеської міської ради, що невиконання зобов`язань за договорами оренди землі комунальної форми власності, або їх несвоєчасне виконання, негативно впливає на наповнення бюджету територіальної громади Одеси, як наслідок ключові бюджетні напрямки отримують недофінансування.

Апелянт також звертає увагу суду, що до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів того, що саме кризова ситуація в країні, яка склалась внаслідок військової агресії, вплинула на господарську діяльність Відповідача, а отже, в основу судового рішення було покладено припущення суду, що такий факт можливий, що, на переконання Третьої особи, є порушенням ст. 73, 236 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 по справі №916/3331/25; відмовлено в задоволенні клопотання Одеської міської ради про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін; вирішено розглянути апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 по справі №916/3331/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3331/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 по справі №916/3331/25; відмовлено в задоволенні клопотання Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін; вирішено розглянути апеляційну скаргу Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 по справі №916/3331/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3331/25.

22.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3331/25.

28.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" надійшов відзив на апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 по справі №916/3331/25.

У своєму відзиві Відповідач зазначає, що посилання Позивача, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 626, 628, 629 Цивільного кодексу України є хибним, адже Цивільний кодекс України містить ч. 3 ст. 551, яка дозволяє суду зменшити розмір неустойки, у разі якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На переконання Відповідача, суть апеляційної скарги зводиться не до неправильного застосування норм матеріального права, а до незгоди Апелянта з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, які по факту надають можливість суду зменшити розмір штрафних санкцій.

Окрім того, Відповідач вважає, що Апелянт плутає поняття звільнення повністю від відповідальності за порушення зобов`язання з можливістю суду зменшити розмір штрафних санкцій у зв`язку з їх непомірністю та значним перевищенням розміру збитків.

Відповідач звертає увагу, що ТОВ "Фокус +" не посилався на те, що взагалі не було можливості здійснити вчасну оплату, однак посилався на деякі труднощі, які виникли у зв`язку із збройною агресією російської федерації та обстріл об`єктів енергопостачання у зв`язку із чим у місті було відсутнє світло, а також на перебиті кабелі інтернету.

Крім того, у відзиві Відповідач зазначає, що посилання Апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо порушення принципів змагальності сторін та законності і обґрунтованості рішення та посилання на неналежність оцінки доказів спростовується тим, що судом першої інстанції було оцінено всі докази, які були подані сторонами та було застосовано відповідно правову позицію Верховного Суду, що свідчить про законність і обґрунтованість рішення. Більш того, Одеська міська рада не наводить жодних мотивів щодо того, в чому саме судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, Апелянт лише вдається до загального декларування такого порушення, не зазначаючи конкретного порушення по кожній нормі процесуального права.

Щодо посилання Одеської міської ради на врахування доводів тільки Відповідача, останній зазначає, що це спростовується ухваленим рішенням, адже позовна заява Одеської міської ради була задоволена частково та всі судові витрати Одеської міської ради були покладені на ТОВ "Фокус +".

Стосовно доводів Одеської міської ради про відсутність у справі доказів, які б свідчили про неможливість виконання Відповідачем свого обов`язку з своєчасної оплати, ТОВ "Фокус +" зазначає, що у випадку якщо б у справі були наявні докази щодо об`єктивної неможливості здійснення вчасної оплати, то у позові було б відмовлено у повному обсязі, тому що у такому б випадку, у ТОВ "Фокус +" була б відсутня вина, що є обов`язковою умовою для притягнення Відповідача до відповідальності.

З огляду на зазначене, Відповідач просить апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 прийнято справу №916/3331/25 за апеляційною скаргою Одеської міської ради та апеляційною скаргою Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуюча суддя Принцевська Н.М., судді Діброва Г.І., Ярош А.І.

Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Одеської міської ради, а також Товариство з обмеженою відповідальністю "Фокус +" та Одеська міська рада правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради не скористались, що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги та відзив на апеляційну скаргу Одеської міської ради, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2024 між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фокус +" укладено Договір оренди землі №1660 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець на підставі Закону України «Про оренду землі» №161-XIVвід 06.10.1998 та рішення Одеської міської ради №2183-VIII від 24.04.2024 надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, площею 0,1056 га, кадастровий номер :50:004:0025, місце розташування якої: м. Одеса, вул. Ганса Германа (вулиця Миколи Гефта, провулок Петренка), 1/7, вид цільового призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно з п. 2.1 Договору в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,1056 га, у тому числі по угіддях землі під будівлями та спорудами промислових підприємств 0,1056 га.

Відповідно до п. 2.2 Договору на земельній ділянці розміщено об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля адміністративного корпусу, що належить ТОВ "Фокус +", право власності на яку зареєстровано 13.10.2008 р. Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі: 80неж-197, номер запису: 5978, реєстраційний номер: 21809973.

Договір укладено на 20 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (п. 3.1. Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору орендна плата за земельну ділянку площею 0,1056 га розрахована у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 79 939,47 грн на рік.

Відповідно до п. 4.3 Договору орендна плата вноситься Орендарем рівними частинами за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця на відповідний рахунок.

Згідно з п. 4.4 Договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-денний строк, зокрема, сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором.

Підпунктом 9.1.2 п. 9.1 Договору встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з п. 13.4 Договору сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що порушення сталося не з її вини.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20.08.2024 та зареєстрований в реєстрі за № 1660.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.02.2024 НВ-024 датою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки є 22.12.2014.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2025 № 412127777 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :50:004:0025 зареєстровано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради 20.08.2024 (РНОНМ: 101).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2025 № 439165051 право власності на нежитлову будівлю адміністративного корпусу загальною площею 363,7 кв.м зареєстровано за ТОВ "Фокус +" на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 07.08.2025 №01-18/369 Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради надав директору Юридичного департаменту Одеської міської ради інформацію стосовно внесених ТОВ "Фокус +" платежів з орендної плати:

- платіж від 07.10.2024 у розмірі 6 661,62 грн зараховано в рахунок сплати за серпень 2024 року (у сумі 2 578,69 грн) та за вересень 2024 року (у сумі 4 082,93 грн);

- платіж від 30.10.2024 у сумі 6 661,62 грн враховано в рахунок сплати за вересень 2024 року (у сумі 2 578,69 грн) та за жовтень 2024 року (у сумі 4 082,93 грн);

- платіж від 11.11.2024 у сумі 2 578,69 грн враховано в рахунок сплати за жовтень 2024 року.

Відповідно до розрахунку штрафу за Договором від 20.08.2024 наявного в матеріалах справи, Відповідачу нараховано орендну плату:

-за серпень 2024 року (з 20.08.2024) у сумі 2 578,69 грн, кінцевий термін сплати 30.09.2024.

-за вересень 2024 року у сумі 6 661,62 грн, кінцевий термін сплати - 30.10.2024.

Відповідно до виписок по рахунку № НОМЕР_1 від 08.10.2024 кошти у сумі 6 661,62 грн надійшли 07.10.2024, від 31.10.2024 кошти у сумі 6 661,62 грн надійшли 30.10.2024, від 12.11.2024 кошти у сумі 2 578,69 грн надійшли 11.11.2024, від 23.11.2024 кошти у сумі 6 661,62 грн надійшли 22.11.2024.

З огляду на те, що Відповідачем було порушено умови п. 4.3 розділу 4 Договору, а саме сплачено кошти у розмірі 6 661,62 грн лише 07.10.2024, тобто з порушенням строку, встановленого Договором (прострочення становить 7 днів), внаслідок чого Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради) на підставі п. 4.7 розділу 4 Договору нараховано штраф у сумі 79 939,47 грн.

30.10.2024 Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради на адресу Відповідача ТОВ "Фокус +" направлено претензію № 01-13/2062 щодо необхідності сплати штрафу у розмірі 79 939,47 грн за Договором.

16.01.2025 Відповідачем направлено Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради пояснювальну записку, у якій ТОВ "Фокус +" зазначає, що Відповідач не мав можливості виконати свої обов`язки зі сплати орендної плати за земельні ділянки за серпень 2024 у строки визначені у Договорі оренди землі, оскілки в період з 30.09.2024 по 05.10.2024 за адресою віддаленого сервера був відсутній інтернет зв`язок з причини відновлення магістральних кабельних ліній, пошкоджених внаслідок повітряних атак країною-агресором по інфраструктурі м. Одеса.

До означеного листа Відповідачем додано пояснювальний лист компанії-постачальника інтернет-послуг ТОВ Скайлайн Телеком від 27.11.2024 вих.№27112024/02.

У листі від 27.11.2024 № 27112024/02 ТОВ Скайлайн Телеком повідомив відповідача, що за адресою надання послуг м. Одеса вул. Ганса Германа 1/5 за договором № 010921/01 від 01.09.2021 був відсутній зв`язок з 30.09.2024 по 05.10.2024 з причин відновлення кабельних ліній, пошкоджених внаслідок повітряних атак країни-агресора по інфраструктурі Одеси.

18.08.2025 Відповідачем було направлено адвокатський запит до АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» з проханням повідомити чи були збої в роботі електромережі за адресою м. Одеса вул. Ганса Германа 1/5 у період з серпня 2024 по жовтень 2024, на який 25.08.2025 АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» надано відповідь №21/604 у якій зазначено, що останній надасть відповідь протягом 20-ти робочих днів.

Також, 18.08.2025 направлено адвокатський запит до ПАТ АБ «Південний» з проханням повідомити чи були збої в роботі дистанційного обслуговування банку у період з серпня 2024 по жовтень 2024. Відповідач надав суду договір з АБ «Південний» від 24.04.2008 на його обслуговування банком за допомогою програмно-технічного телекомунікаційного комплексу «БАНК-КЛІЄНТ».

Крім того, 18.08.2025 Відповідач направив адвокатський запит до ТОВ Скайлайн Телеком і отримав відповідь від 22.08.2025, в якій зазначено, що ТОВ Скайлайн Телеком «13 вересня 2024 року Одеса зазнала масованого удару від рф, що призвело до значних перебоїв електроживлення на майданчику ТОВ Скайлайн Телеком, розташованому за адресою провулок Газовий, 8. Зі свого боку це дало надвелике навантаження на генератор, який почав працювати 24/7 і вийшов з ладу 15 вересня 2024 р., що призвело до неможливості надання послуг доступу до мережі Інтернет з даного майданчики. Вже 16 вересня 2024 р. клієнтам було запропоновано перейти на ГПОН, але роботи по переходу на технологію ГПОН зайняли 10 днів та завершились 26 вересня 2024 року. Проведення цих робіт ускладнила також атака на припортову інфраструктуру Одеси 20 вересня 2024 р. (в результаті даної атаки був пошкоджений магістральний кабель по провулку Газовий). По другому питанню було повідомлено, що ТОВ Скайлайн Телеком здійснює діяльність у сфері електронних комунікацій з 2007 року. За весь час жодного разу наша компанія не отримувала відшкодування витрат на аварійні відновлення, а оформлення актів та взаємодія з відповідними органами займає час та потребує додаткових витрат на проведення експертиз. Тому, на жаль, у нас відсутні Акти фіксування аварій».

15.09.2025 Відповідач подав для залучення до матеріалів справи відповіді АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 04.09.2025 на адвокатський запит від 18.08.2025, яку суд першої інстанції прийняв до розгляду. У відповіді зазначено, що послуги АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» надає Відповідачу за адресою м. Одеса вул. Ганса Германа 1. Електроенергія була відсутня 19.08.2024, 20.08.2024, 27.08.2024, 27.08.2024, 29.08.2024, 02.09.2024 та 06.09.2024.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" штраф за Договором оренди землі №1660 від 20.08.2024 у розмірі 7993,95 грн на користь Одеської міської ради; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" на користь Одеської міської ради витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 2 422,40 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1514 грн; в решті позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу на 90%, оскільки таке зменшення, на переконання суду, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, таке зменшення узгоджується з нормами закону та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту Позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу Відповідача уникнути відповідальності.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Так, Договір, укладений між Одеською міською радою та ТОВ "Фокус +", відповідає Типовому договору оренди землі, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220.

При цьому, вищезазначений Типовий договір оренди землі передбачає наявність у договорі умови про сплату штрафу у розмірі 100 відсотків річної орендної плати у випадку несвоєчасної її оплати.

Як зазначалось раніше, згідно з п. 4.4 розділу 4 Договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.

Статтею 24 Закону України Про оренду землі визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема, право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Вказане також кореспондується з п.п. 9.1.2 п. 9.1 розділу 9 Договору, в якому встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

При цьому, п. 4.7 розділу 4 Договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-денний строк, зокрема, сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором.

Так, Позивачем нараховано ТОВ "Фокус +" орендну плату:

- за серпень 2024 року (з 20.08.2024) у сумі 2 578,69 грн, кінцевий термін сплати 30.09.2024;

- за вересень 2024 року у сумі 6 661,62 грн, кінцевий термін сплати 30.10.2024.

Відповідно до виписок по рахунку № UA 0015744 від 08.10.2024 кошти у сумі 6 661,62 грн надійшли 07.10.2024, від 31.10.2024 кошти у сумі 6 661,62 грн надійшли 30.10.2024, від 12.11.2024 кошти у сумі 2 578,69 грн надійшли 11.11.2024, від 23.11.2024 кошти у сумі 6 661,62 грн надійшли 22.11.2024.

Таким чином, ТОВ "Фокус +"порушило умови п. 4.3 розділу 4 Договору, а саме сплатило кошти у розмірі 6 661,62 грн лише 07.10.2024, тобто з порушенням строку, встановленого Договором (прострочення становить 7 днів), а тому Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради) цілком правомірно на підставі п. 4.7 розділу 4 Договору нараховано штраф у сумі 79 939,47 грн.

Згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 01.04.2024 № НВ-024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :50:004:0025 складає 1 598 789,46 грн.

Відповідно до п. 4.1 розділу 4 Договору орендна плата за земельну ділянку площею 0,1056 га розрахована у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 79 939,47 грн на рік.

Положеннями п. 4.3 розділу 4 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Крім того, п. 4.7 розділу 4 Договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором.

З урахуванням викладеного, за порушення ТОВ "Фокус +"умов Договору щодо строків оплати орендної плати, позивач обґрунтовано просив стягнути штраф у розмірі 79 939,47 грн, що відповідає вимогам п. 4.7 розділу 4 Договору.

Здійснивши перевірку нарахування штрафу встановлено, що його нарахування проведено арифметично вірно, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає обґрунтованим та правомірним висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 79 939,47 грн штрафу.

За частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених нормативних приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку. Тому, передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18 вказано, що суд з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки (пені) до розумного розміру, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості й пропорційності.

Судова колегія наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (аналлогічний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України).

Так, стаття 86 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

Разом з тим, у даній справі наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Доказів того, що порушення зобов`язання завдало збитків позивачу, матеріали справи не містять.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним критеріям, є обмеження розміру санкцій які присуджені до стягнення.

Така позиція суду відповідає висновку, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/471/18.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

У даному випадку, колегією суддів враховується наступне:

- прострочення оплати відповідачем орендної плати за договором оренди землі від 20.08.2024 мало місце незначний проміжок часу всього 7 календарних днів;

- розмір суми прострочення незначний і становить 2578,69 грн це сума орендної плати за серпень 2024 року (з 20.08.2024);

- в матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором від 20.08.2024;

- Позивачем подано п`ять позовів про стягнення з відповідача штрафу на суму понад 2000000 грн;

- суду не надано доказів понесення Позивачем збитків;

- розмір простроченої суми становив 2578,69 грн, в той час як Позивач просить стягнути суму штрафу 79939,47 грн, тобто значно більшу суму.

З огляду на викладене та на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання; враховуючи, що суду не надано доказів заборгованості відповідача, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії російської федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, суд, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу на 90 %, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. З огляду на зазначене, апеляційні скарги Одеської міської ради та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 по справі №916/3331/25 слід залишити без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг, судові витрати понесені заявниками апеляційних скарг, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Одеської міської ради та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 по справі №916/3331/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош