АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1431/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Принцевської Н.М.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

Прокурор - Клюкін К.І.

від АТ Укртелеком - адвокат Родіонова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 (складено та підписано 08.10.2024, суддя Малярчук І.А.)

у справі №916/1431/24

за позовом Роздільнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до 1) Акціонерного товариства Укртелеком

2) Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності та повернення захисної споруди цивільного захисту

ВСТАНОВИВ

Роздільнянська окружна прокуратура (далі - Прокурор) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - ФДМУ, Позивач) до Акціонерного товариства Укртелеком (далі АТ Укртелеком, Відповідач-1) та Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (далі - Рада, Відповідач 2), в якій просив:

- усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області від 09.03.2004 № 55 «Про визнання права колективної власності на нерухоме майно за ВАТ «Укртелеком», що розташоване за адресою: смт Фрунзівка (нині - Захарівка), вул. Комсомольська (нині - Одеська), 62 Фрунзівського (нині - Роздільнянського району) Одеської області;

- усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності серії та номер САА № 899954 від 30.03.2004 видане ВАТ «Укртелеком» на об`єкт нерухомого майна комплекс будівель та споруд цеху № 14, що розташоване за адресою: смт Фрунзівка (нині - Захарівка), вул. Комсомольська (нині - Одеська), 62 Фрунзівського (нині - Роздільнянського району) Одеської області;

- усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання Акціонерне товариство «Укртелеком» повернути державі в особі Фонду державного майна України приміщення протирадіаційного укриття № 57761 площею 32 кв.м, що розташоване за адресою: смт Захарівка, вул. Одеська, 62 Роздільнянського району Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю набуття АТ Укртелеком права приватної власності на спірне державне майно захисну споруду цивільного захисту.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 по цій справі у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що заявлені прокурором вимоги про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом, зокрема визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету та визнання недійсним свідоцтва про право власності не є ефективним способом захисту порушеного права та задоволення таких вимог не призведе до їх відновлення.

В свою чергу, як зазначено місцевим господарським судом, так як спірне нерухомого майно зареєстроване за АТ Укртелеком, то належному способу захисту відповідає вимога про витребування від останнього майна. При цьому, не залежно від того, що прокурором викладено дану вимогу у вигляді усунення перешкод у розпорядженні та користуванні державним майном, шляхом зобов`язання АТ Укртелеком повернути державі захисної споруди, та відзначення характеру правовідносин як неготорних, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога прокурора щодо зобов`язання відповідача-1 повернути на користь позивача захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття, за своєю правовою природою є віндикаційним позовом і до неї застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

На переконання місцевого господарського суду, з огляду на встановлені обставини по справі, прокурор звернувся в інтересах держави в особі позивача до суду з пропуском строку позовної давності, на застосуванні якої наполягав АТ Укртелеком, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся прокурор з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, за твердженням апелянта:

- повністю відмовляючи у задоволенні позову прокурора, судом першої інстанції не взято до уваги те, що захисна споруда цивільного захисту - приміщення протирадіаційне відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, тому приватизації не підлягала і не могла передаватись у власність відповідача АТ «Укртелеком»;

- відмовляючи в задоволенні позову прокурора, дійшов помилкового висновку про обрання прокурором неефективного способу захисту;

- у даному випадку, як вважає апелянт, рішення Виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області є незаконним, прийнятим у порушення вимог чинного законодавства, а має бути визнаним незаконним та скасоване судом. В свою чергу, вимога прокурора про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування рішень Виконавчого комітету, на підставі яких воно видано. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, як правовстановлюючий документ підтверджує юридичний факт виникнення права власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим його наявність порушує права позивача, обмежуючи його права як власника;

- задоволення зазначених позовних вимог слугує меті дотримання принципу правової визначеності та недопущення породження нових спорів, запобігає можливим порушенням інтересів держави;

- ураховуючи, що спірна захисна споруда цивільного захисту приватизації не підлягала і не могла передаватись у власність відповідача АТ «Укртелеком», вимоги прокурора про визнання недійсним свідоцтва про право власності та рішень виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області, яке стало підставою для його видачі, у даному випадку є належним способом захисту;

- діюче законодавство містить пряму заборону на відчуження на користь приватних осіб споруд цивільного захисту. Незважаючи на наявну реєстрацію права власності на споруди цивільного захисту за АТ «Укртелеком» (фактичний володілець), держава і надалі є законним володільцем спірного майна, проте не в змозі використовувати його за призначенням, у зв`язку із створенням зазначеною юридичною особою перешкод;

- заволодіння захисними спорудами цивільного захисту з порушенням норм діючого законодавства треба розглядати як не пов`язане з позбавленням законного володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути майно слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невірно обраний прокурором спосіб захисту порушеного права, в свою чергу, єдиним вірним способом захисту порушеного права у вказаних правовідносинах є подання саме негаторного позову;

- враховуючи вимоги закону про те, що споруди цивільної оборони не можуть відчужуватися у приватну власність, відчуження спірного майна та оформлення права приватної власності АТ «Укртелеком» є незаконним, а тому держава має право на повернення вказаного майна (захисної споруди цивільного захисту) з володіння особи, за якою на даний час зареєстроване спірне майно. За таких обставин повернення протирадіаційного укриття Державі не порушуватиме принцип законності та пропорційності втручання у право власності АТ «Укртелеком» та є виправданим.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 відкрито апеляційне провадження по цій справі та призначено справу до розгляду на 18.12.2024.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Укртелеком» в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що місцевий господарський суд, з урахування обставин даної справи та висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, дійшов вірного висновку щодо обрання прокурором неефективного способу захисту порушених права, а також звернення із вимогою про витребування майна з порушенням строків позовної давності.

У зв`язку з надходженням повідомлення про замінування адміністративної будівлі Південно-західного апеляційного господарського суду, судове засідання по справі №916/1431/24 призначене на 18.12.2024 не відбулось.

Ухвалою суду від 20.12.2025 повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання по справі №916/1431/24 за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024, відбудеться 27.01.2025.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 по справі №916/1431/24 оголошено перерву до 05.03.2025.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 по справі №916/1431/24 оголошено перерву до 02.04.2025.

Ухвалою суду від 02.04.2025 задоволено клопотання Акціонерного товариства Укртелеком про зупинення провадження по справі та зупинено провадження у справі №916/1431/24 до перегляду судового рішення по справі №918/938/23 у подібних правовідносинах у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Також, ухвалою суду від 02.04.2025, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 19.05.2025, відмовлено у задоволенні заяви Роздільнянської окружної прокуратури про забезпечення позову у справі №916/1431/24.

Ухвалою суду від 04.11.2025 поновлено апеляційне провадження у справі №916/1431/24 та призначено справу №916/1431/24 за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 до розгляду на 03.12.2025.

Під час судового засідання від 03.12.2025 прокурор підтримав вимоги та доводи за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник АТ Укртелеком надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 Про корпоратизацію підприємств Державним комітетом зв`язку та інформатизації України видано наказ від 27.12.1999 № 155, яким на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку Укртелеком створено ВАТ Укртелеком та затверджено його статут.

Наказом від 25.11.2003 № 230 Державним комітетом зв`язку та інформатизації ВАТ Укртелеком передано нерухоме майно, що знаходилось на балансі Українського державного підприємства електрозв`язку Укртелеком.

Рішенням виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (наразі Захарівська селищна рада) від 09.03.2004 за № 55, прийнятого за результатами розгляду клопотання і представлених документів ЦЕЗ №5, вирішено оформити право колективної власності на 60/100 за ВАТ Укртелеком на комплекс будівель та споруд цеху № 14, який розташований за адресою: смт Фрунзівка, вул. Комсомольська, 62 (наразі - вулиця Одеська, 62 смт Захарівка Роздільнянського району).

За рішенням виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області від 09.03.2004 за № 55 вирішено оформити право власності на об`єкти нерухомості за відкритим акціонерним товариством Укртелеком та 30.03.2004 видано свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна (серія та номер САА № 899954) 60/100 частин цілісного майнового комплексу за адресою: смт Фрунзівка, вул. Комсомольська, 62, що складається з частини будівель та споруд цеху № 14, а саме: поштове відділення, А, 450,4 кв.м.; навіс, а, 13,7 кв.м.; тех. будівля, Б, 269,0 кв.м.; погріб, б, 32,0 кв.м.; ганок, 61, 9,4 кв.м.; адмін. будівля, В, 285,8 кв.м., навіс, в, 14,2 кв.м.; навіс, в 1, 19,2 кв.м.; сарай, Г, 46,3, кв.м.; монтерська, Д, 57,0 кв.м.; дизельна, Ж, 60,0 кв.м.; гараж, 3, 90,4 кв.м.; навіс, 31, 8,0 кв.м., котельня, К, 61,0 кв.м.; гараж, Л, 75,6 кв.м.; вбиральня, М, 5,7 кв.м.; хвіртка, 1; ворота , 2, 6,8 кв.м.; ворота, 3, 6,8 кв.м.; хвіртка, 4; огорожа, 5, 248,9 кв.м.; замощення, I, 1583,0 кв.м. у складі яких передано, в тому числі погріб, позначений на плані літ. б, площею забудови 32,0 кв. м., який фактично є об`єктом цивільного захисту протирадіаційним укриттям № 57761.

Рішенням виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області від 27.06.2008 № 88 вирішено оформити право державної власності на нежитлову будівлю - Будинок ВЗ, яка знаходиться в користуванні ЦПЗ № 4 Одеської дирекції УДППЗ Укрпошта і розташована в смт Фрунзівка по вул. Комсомольській, 62. Виконавчим комітетом Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області 01.12.2008 видано УДППЗ Укрпошта свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна (серія та номер САВ № 560396), а саме 40/100 частин цілісного майнового комплексу за адресою: смт Фрунзівка, вул. Комсомольська, 62, загальною площею 1470,8 кв.м.

Відповідно до рішення Державного Комунального підприємства Фрунзівське БТІ від 01.12.2008 за УДППЗ Укрпошта зареєстровано права власності на 40/100 частин цілісного майнового комплексу за адресою: смт Фрунзівка, вул. Комсомольська, 62, загальною площею 1470,8 кв.м.

Згідно з акту фактичного користування приміщеннями та будівлями цеху № 14 ЦЕЗ №5 Одеської філії ВАТ Укртелеком та Ширяївським ЦПЗ №4 Одеської дирекції УДППЗ Укрпошта (написаний від руки та без зазначення дати його складання) комплекс будівель та споруд за адресою: смт Фрунзівка, вул. Комсомольська, 62 поділений на частки між ВАТ Укртелеком та ПАТ Укрпошта.

Із змісту листа ФДМ України від 23.10.2023 за № 10-24-27532 вбачається, що на виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ Укртелеком було складено перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ Укртелеком, але перебуває на його балансі, оформлений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011, де інформація про нерухоме майно, у тому числі захисні споруди цивільного захисту, розташоване за адресою вул. Одеська, 62, смт Захарівка Роздільнянського району Одеської області була відсутня. У зв`язку з зазначеним, територіальна комісія по Одеській області, утворена відповідно до спільного наказу Фонду Державного майна України та Адміністрації Держспецзв`язку від 18.10.2011 № 1497/283 Про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ Укртелеком, але перебуває на його балансі та яка безпосередньо проводила роботу щодо встановлення наявності державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ Укртелеком, але перебуває на його балансі, не надала до Фонду відомості про нерухоме майно, в тому числі захисні споруди цивільного захисту, яке розташоване за адресою вул. Одеська, 62, смт Захарівка Роздільнянського району.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.08.2023 №3/100 частки нежитлової будівлі за адресою: смт Захарівка, вул. Одеська, 62, Роздільнянського району Одеської області належить на праві власності ПАТ Укртелеком.

У листі № 492-вих-OД-51Е300-2022 від 07.10.2022 адресованому Фонду Державного майна України Одеська філія АТ Укртелеком заперечує наявність у власності об`єкту цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 57761, розташованого за адресою: смт Захарівка, вул. Одеська, 62, Роздільнянського району Одеської області одночасно зазначаючи те, що згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно САА № 899954 від 30.03.2004, виданого на підставі рішення Фрунзівського виконавчого комітету № 55 від 09.03.2004 серед опису об`єктів, які були передані ВАТ Укртелеком і ВАТ Укрпошті на умовах спільної часткової власності (60/100), за адресою смт Захарівка (Фрунзівка) вул. Одеська (Комсомольська), 62, протирадіаційне укриття не значиться. Також, АТ Укртелеком посилається на довідку № 86, видану 10.10.2012 Фрунзівським БТІ про те, що на території немайнового комплексу, розташованого за адресою смт Захарівка (Фрунзівка) вул. Одеська (Комсомольська), 62, протирадіаційне укриття відсутнє.

Листом від 15.11.2023 № 38 КП Захарівське бюро технічної інвентаризації зазначило, що на момент первинної інвентаризації від 20.10.2003 літ. б була позначена технічна двоповерхова будівля з підвалом з технічними характеристиками площа під забудовою 269.0 кв.м. висота 8.1 м., об`єм 2178 куб.м., підвал літ. б з технічними характеристиками площі під забудовою 5,1 (269,0) кв.м. об`єм 629 куб.м., кількість приміщень 19, площа за журналом внутрішніх обмірів 211,4 кв.м (основна площа 65,5 кв.м., допоміжна площа 145,9 кв.м.), фундамент копка котловану, стіни залізобетонні блоки, перекриття залізобетонні плити, підлога цементна стяжка, наявний один вхід. Довідка № 86 від 10.10.2012, видана Фрунзівським БТІ, на яку посилається АТ Укртелеком, видана на підставі даних інвентаризації та акту фактичного користування приміщеннями та будівлями цеху № 14 ЦЕЗ № 5, а також листа № 274/1 від 17.02.2004 підписаного начальником ЦЕЗ № 5 Коваль О.О. щодо реєстрації права власності на будівлю № 14, прибудови до будівлі цеху № 14 гаражу, будівлі котельні, складу, приміщення дизельної, гаражу та сховища для дизельного палива. На дату останньої технічної інвентаризації за заявою УДППЗ Укрпошта 23.10.2008 вказана будівля підвалу літ. б з технічними характеристиками: площа під забудовою 5,1 (269,0) кв.м., об`єм 629 куб.м.

Відповідно до інформації ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 22.11.2023 за даними загальнодержавного електронного обліку захисних споруд Одеської області (який ведеться з 2007 року), заснованого на даних паперового обліку (книги обліку захисних споруд) захисних споруд Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної (військової) адміністрації за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, смт Захарівка, вул. Одеська, 62 обліковується захисна споруда ПРУ № 57761 приватної форми власності, балансоутримувач за обліком ОФ АТ Укртелеком, стан готовності не готове.

В матеріалах справи також міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 від 26.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а саме щодо можливої службової недбалості з боку посадових осіб підприємств та організацій, які є балансоутримувачами приміщень захисних споруд та на яких покладені відповідні обов`язки з її укомплектування технічного стану допустимого до використання за призначенням.

На підставі кримінального провадження № 0000484 слідчим слідчого відділення поліції № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області 27.07.2023 за участі спеціаліста Харченко О.М. та власника Жентичка С.С. проведено огляд місця події за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, смт Захарівка, вул. Одеська, 62, результати якого зафіксовано в протоколі від 27.07.2023. Так, під час огляду встановлено наступне: по вул. Одеська, 62 смт Захарівка Роздільнянського району розміщено приміщення, в якому знаходиться обладнання АТ Укртелеком та бомбосховище. Вхід здійснюється через металеві двері до бомбосховища. Через коридор в кінці приміщення з правої сторони розташовані сходи, котрі ведуть вниз до підвального приміщення. Спустившись по сходам виявлено коридор без освітлення, з правої сторони через дерев`яні двері здійснюється вхід до нежитлового приміщення, яке складається з двох кімнат. Вказане бомбосховище розташоване згідно технічного паспорту під літерою б та частково під літерою а.

Згідно з актом оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту № 57761 від 08.09.2023, складеного начальником ВОНПР та ЗЦЗ Роздільнянського РУ ГУ ДСНС України в Одеській області Юріним В.М., начальником чергової частини ВП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Манжул В.М., начальником відділу архітектури та містобудування селищної ради Бондарчук С.В., начальником відділу з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Кукушкіним О.В., підписаним уповноваженою особою ПАТ Укртелеком Жентичко С.С., укриття № 57761 оцінюється, як не готове, належать Одеській філії ПАТ Укртелеком, балансоутримувачем є АТ Укртелеком.

За рішенням Загальних зборів акціонерів від 14.06.2011 № 8, ВАТ Укртелеком змінило своє найменування на ПАТ Укртелеком.

Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ Укртелеком, які відбулися 22.04.2021 змінено повне найменування Товариства українською мовою з Публічного акціонерного товариства Укртелеком на акціонерне товариство Укртелеком та скорочене найменування українською мовою з ПАТ Укртелеком на АТ Укртелеком. Водночас АТ Укртелеком є правонаступником ПАТ Укртелеком та ВАТ Укртелеком.

В порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру Роздільнянська окружна прокуратура 25.09.2023 за № 62-2803вих-23 та 07.02.2024 за № 62-462вих-24 звернулась до Фонду державного майна України з листами про встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, на які Фондом державного майна України надано відповідь у листах від 23.10.2023 за № 10-24-27532 та від 26.02.2024 за № 10-24-5277 стосовно невживання заходів щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом про повернення у власність державної захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 57761 та викладено прохання про необхідність приведення вказаних правовідносин у відповідність вимогам чинного законодавства, що покладає на прокуратуру безпосередній обов`язок на здійснення заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у визначений законодавством спосіб.

28.03.2024 Роздільнянська окружна прокуратура в порядку п. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру направила до Фонду державного майна України повідомлення за №62-1254ВИХ-24 про звернення до суду з даним позовом.

Звертаючись із позовом до суду, прокурор наголошував на тому, що у відповідності до вимог законодавства, яке діяло станом на час набуття відповідачем права власності на спірне майно, так й на теперішні час, споруди цивільної оборони не можуть відчужуватися у приватну власність, відчуження спірного майна та оформлення права приватної власності АТ «Укртелеком» є незаконним, а тому держава має право на повернення вказаного майна (захисної споруди цивільного захисту) з володіння особи, за якою на даний час зареєстроване спірне майно.

В свою чергу, приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд повинен встановити на що саме спрямований позов та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту в обраний позивачем спосіб.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/7631/18).

Дослідивши підстави позову у даній справі, мету та спрямованість останнього через призму доводів Прокурора, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги фактично спрямовані на повернення у державну власність нерухомого майна у вигляді комплексу будівель та споруд цеху № 14, що розташоване за адресою: смт Фрунзівка (нині - Захарівка), вул. Комсомольська (нині - Одеська), 62 Фрунзівського (нині - Роздільнянського району) Одеської області, до якого в тому числі належить приміщення протирадіаційного укриття № 57761 площею 32 кв.м, і яке, за твердженням Прокурора, протиправно було відчужене на користь Акціонерного товариства Укртелеком.

Так, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів захисту.

Виходячи з викладеного особа, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, який при цьому є захисною спорудою, за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта; натомість держава або територіальна громада, за якими не зареєстроване право власності на такий об`єкт, не є його володільцем. Тому в цьому разі права держави або територіальної громади, які вважають себе власниками такого об`єкта, не можуть захищатися негаторним позовом, оскільки це є позов володіючого власника до неволодіючого невласника. Отже, належному способу захисту у таких випадках відповідає позовна вимога про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого володіння в порядку віндикації.

При цьому рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за Позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за Відповідачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11. 2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 146)) незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 (провадження № 12-25гс21, пункт 38)).

Саме такий правовий висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду стосовно способів захисту у спорах про повернення об`єктів нерухомого майна, які є захисними спорудами цивільного захисту міститься в постанові від 29.05.2025 у справі №918/938/23, до розгляду якої судом було зупинено розгляд справи №916/1431/24.

У вказаній постанові викладено висновки щодо віндикаційного позову, як належного способу захисту права власності держави або територіальної громади на захисну споруду (протирадіаціне укриття), володільцем якої за принципом реєстраційного підтвердження володіння є приватна особа.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даному випадку, АТ Укртелеком є особою, за якою зареєстроване право власності на спірне майно, та за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта. Натомість держава, за якою не зареєстроване право власності на спірний об`єкт, не є його володільцем. Договірні відносини між державою та АТ Укртелеком щодо спірного майна відсутні.

За таких обставин, виходячи з обставин цієї конкретної справи, єдиним належним способом захисту прав у спірних правовідносинах є позовна вимога про витребування нерухомого майна від АТ Укртелеком, за яким зареєстроване право власності на спірне майно.

З матеріалів справи вбачається, що Прокурор у даній справі звернувся з негаторним позовом про усунення перешкод державі у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зобов`язання АТ Укртелеком повернути державі захисну споруду цивільного захисту. В суді апеляційної інстанції Прокурор також наполягає на тому, що звернення до суду саме з негаторним позовом у даній справі є ефективним способом захисту.

Разом з тим, за обставинами цієї справи, в якій подано апеляційну скаргу, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, належному способу захисту прав у спірних правовідносинах відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна від товариства Відповідача (віндикаційний позов), з якою Прокурор у даній справі не звертався.

Обрання Позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18 та від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц). Вказане логічно вичерпує потребу дослідження інших обставин (подібний висновок міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.10.2025 у справі №910/6200/24).

Так, відмовляючи у позові через неналежний спосіб захисту суд має утриматися від встановлення фактів та надання правових оцінок, які створять преюдицію для сторін конфлікту у разі звернення з іншим позовом (постанови Верховного Суду від 11.09.2025 у справі №916/4532/24, від 13.06.2024 у справі №924/620/23 та від 07.02.2024 у справі №925/1368/22).

З огляду на те, що обрання Прокурором неналежного способу захисту прав є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, то висновки суду першої інстанцій та, відповідно, аргументи Прокурора, які стосуються суті спору, зокрема й пропуску строку позовної давності, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Крім того, Прокурором не враховано, що вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області та визнання недійсним свідоцтва про право власності є неефективним способом захисту прав, оскільки означене рішення та свідоцтво вичерпали свою дію виконанням, а можливість їх скасування не дозволить ефективно усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні спірним майном.

Аналогічний правовий висновок суду касаційної інстанції відображений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що заявлені Прокурором у цій справі позовні вимоги не є належними та ефективними способами захисту, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 по справі №916/1431/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Принцевська Н.М.