ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
09 грудня 2025 рокуСправа № 921/740/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.
розглянув заяву (вх.№841 від 05.12.2025) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 06.07.2017 та про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення у власність ПП "Тернеліт-1" нерухомого майна - часток
до осіб, які можуть отримати процесуальний статус відповідачів; осіб, щодо яких заявник просить вжити заходи до забезпечення позову:
Приватного підприємства "Тернеліт -1", вул. Чумацька, 1, м. Тернопіль; ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ; ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 ; ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 ; ОСОБА_6 , АДРЕСА_6 ; Решетухи Мар"яни Мар"янівни, вул. За Рудкою, 13/2, м. Тернопіль
ОСОБА_1 звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою (вх. №841 від 05.12.2025) про забезпечення позову до подання позову, шляхом накладення арешту на:
в порядку ст. ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025, для розгляду справи №921/740/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Представником заявника в даній заяві вказано, що ОСОБА_1 має намір звернутися до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: Приватного підприємства "Тернеліт -1", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 06.07.2017 та про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення у власність ПП "Тернеліт-1" нерухомого майна - часток.
Як зазначає заявник, що ОСОБА_1 з 1993 року являлась засновником Спільного малого підприємства фірми "Елегант", зареєстрованого 21.01.1993.
У 2006 році відбулась реорганізація СМП фірми "Елегант" шляхом перетворення у ПП "Елегант-Люкс", що підтверджується записом у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 03.12.2025, а також Статутом ПП "Елегант-Люкс" зареєстрованого 04.04.2006.
Згідно Додатку №1 до Статуту ПП "Елегант-Люкс" для забезпечення діяльності підприємства був створений Статутний фонд за рахунок грошових коштів засновників у розмірі 27 150,03 грн та розподілений між учасниками у відповідних частках.
Розмір частки ОСОБА_1 у статутному фонді ПП "Елегант-Люкс" склав 14,59%.
У 2017 році ОСОБА_1 подала заяву від 22.03.2017 про вихід із числа засновників ПП "Елегант-Люкс" та із вимогою виплатити їй вартість частини майна підприємства пропорційну частці позивача у статутному капіталі, частину прибутку, отриманого підприємством у даному році до моменту виходу.
Рішенням зборів Засновників ПП "Елегант-Люкс", оформленим протоколом №1/2017 від 27.03.2017, окрім іншого, задоволено заяву позивача про вихід із складу засновників з 25.03.2017 та виплатити позивачу частку в розмірі 14,59%, що станом на 31.12.2016 становило 10 012,01 грн.

На зборах Засновників ПП "Елегант-Люкс" 27.03.2017 були присутні громадяни України: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 .

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 листопада 2019 року у справі №921/124/18 залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023, яким позов задоволено частково. Стягнено з Приватного підприємства "Тернеліт-1" на користь ОСОБА_1 168 749 грн 40 коп. вартості частки учасника приватного підприємства при виході з приватного підприємства. В решті позову відмовлено.

При цьому рішенням встановлено, що на момент виходу ОСОБА_1 зі складу учасників ПП "Елегант-Люкс" у останнього іншого майна крім приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , не було.

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26 грудня 2019 року у справі №921/124/18 стягнено з Приватного підприємства "Тернеліт-1" в користь ОСОБА_1 : судовий збір у розмірі 5790 грн 00 коп.; судові витрати у розмірі 3900 грн 00 коп., сплачені за проведення аналізу ринку комерційної нерухомості м.Тернополя та вартості робіт за проведення оцінки об`єкта; 12000 грн 00 коп. витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги адвокатом; судові витрати у розмірі 8580 грн 00 коп., сплачені за проведення експертиз №777/18-22 та №776/18-22.

06 квітня 2023 року Господарським судом Тернопільської області на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.11.2019 та на виконання додаткового рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 у справі №921/124/18, на підставі статті 327 Господарського процесуального кодексу України, видано відповідні накази.

09.02.2024 приватним виконавцем Виконавчого округу Тернопільської області Кондратюком Р.В. відкрито виконавчі провадження №74118047, №74118757, №74118938, №74117574 та №74117802.

06.07.2017 між Приватним підприємством "Елегант-Люкс" (правонаступником якого є ПП "Тернеліт-1", як Продавцем, та ОСОБА_2 , як Покупцем, укладено договір купівлі-продажу приміщення, відповідно до умов якого Продавець передає у власність Покупцю (продає), а Покупець приймає у власність (купує) належне Продавцю нежитлове приміщення, загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим номером 840.

Згідно Договору від 06.07.2017 нежитлове приміщення відчужене за 411 000,00 грн.

Як зазначає заявник, що під час розгляду справи №921/124/18 судом встановлено, згідно Висновку дійсна (ринкова) вартість нежитлового приміщення загальною площею 53,2 кв.м по АДРЕСА_8 , станом на 22.03.2017, становила 1 147 780,00 грн. А дійсна (ринкова) вартість нежитлового приміщення загальною площею 53,2 кв.м по АДРЕСА_8 , станом на 25.03.2017, визначена порівняльним підходом, становила 1 156 610,00 грн. Тобто приміщення продане у 2,5 рази менше його вартості.

Заявник стверджує, що через сім днів після набуття права власності на приміщення, 13.07.2017 між ОСОБА_2 , як Дарувальник, та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , як Обдарованими, укладено Договір дарування приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_2 подарувала безоплатно, передано у власність Обдарованим по 1/6 частці кожному, а - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , прийняли у дар по 1/6 частці кожній належне Дарувальнику на праві власності нежитлове приміщення, загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим номером 864.

ОСОБА_2 станом на дату укладення, як договору купівлі-продажу приміщення від 06.07.2017, так і договору дарування приміщення від 13.07.2017 була пов`язана з Приватним підприємством "Елегант - Люкс", оскільки надавала підприємству послуги бухгалтера.

На дату укладення договору дарування від 13.07.2017 Обдаровані були учасниками ПП "Елегант-Люкс", що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 03.12.2025.

Також вказаний витяг також підтверджує виключення ОСОБА_1 з числа учасників ПП "Елегант-Люкс".

ОСОБА_1 вважає, що 06.07.2017 між Приватним підприємством "Елегант-Люкс" (правонаступником якого є ПП "Тернеліт-1") та ОСОБА_2 укладено фраудаторний правочин купівлі - продажу нежитлового приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим номером 840.

ОСОБА_2 через 7 (сім) днів після набуття права власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , подарувала його громадянкам ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 13.07.2017.

У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відчужили належні їм 1/6 часток у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , а саме відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , про що свідчать Договори купівлі продажу від 05.02.2020 .

Заявник вважає, що спірний договір купівлі-продажу приміщення від 06.07.2017 укладено з неправомірною метою, а саме з метою ухилення від виконання зобов`язань щодо виплати заявниці як колишній учасниці ПП "Тернеліт -1" вартості її частки.

При цьому продаж відбувся за заниженою вартістю.

Наведене свідчить про намір приховати майно з метою недопущення виплати заявнику вартості частки учасника Приватного підприємства "Тернеліт 1" при виході з підприємства, що у подальшому стягнено рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07 листопада 2019 року у справі №921/124/18.

На переконання заявника, невжиття заходів забезпечення позову з високою вірогідністю призведе до ускладнення ефективного виконання судового рішення через недобросовісну поведінку відповідачів чи вчинення недобросовісних дій із відповідним нежитловим приміщенням.

Зазначені обставини дають можливість заявнику вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається, зокрема і до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд встановив таке.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Правове регулювання порядку вжиття заходів забезпечення позову міститься у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, поряд із вказаним вище, при зверненні до суду з позовом кредитор має процесуальне право та можливість в якості гарантії забезпечення виконання майбутнього судового рішення на його користь, просити суд в якості забезпечення позову, тобто гарантії реального виконання судового рішення та реального стягнення коштів з боржника, в тому числі за рахунок його майна, просити суд накласти арешт на визначене майно боржника, у тому числі грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, на його рухоме майно у вигляді автомобілів, мотоциклів тощо, на його нерухоме майно у вигляді земельних ділянок, будинків, квартир, гаражів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і статті 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову має значення оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтування та необхідність забезпечення позову, полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Водночас, для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2024 у cправі №922/5184/23.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявник заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову обставинами неможливості вільного володіння і користування нерухомим майном.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як слідує з матеріалів заяви, що 06.07.2017 між Приватним підприємством "Елегант-Люкс" (правонаступником якого є ПП "Тернеліт-1", як Продавцем, та ОСОБА_2 , як Покупцем, укладено договір купівлі-продажу приміщення, відповідно до умов якого Продавець передає у власність Покупцю (продає), а Покупець приймає у власність (купує) належне Продавцю нежитлове приміщення, загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим номером 840.

13.07.2017 між ОСОБА_2 , як Дарувальник, та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , як Обдарованими, укладено Договір дарування приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_2 подарувала безоплатно, передано у власність Обдарованим по 1/6 частці кожному, а - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , прийняли у дар по 1/6 частці кожній належне Дарувальнику на праві власності нежитлове приміщення, загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстровим номером 864.

У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відчужили належні їм 1/6 часток у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , а саме відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , про що свідчать Договори купівлі продажу від 05.02.2020 .

Заявник вважає, що спірний договір купівлі-продажу приміщення від 06.07.2017 укладено з неправомірною метою, а саме з метою ухилення від виконання зобов`язань щодо виплати заявниці як колишній учасниці ПП "Тернеліт -1" вартості її частки, на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 07 листопада 2019 року у справі №921/124/18 залишеного без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023.

Суд вважає, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, предмету спору та обставин справи, існує вірогідність того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок незаконних дій відповідачів, спрямованих на відчуження нерухомого майна на користь інших осіб чи здійснення дій, пов`язаних із переоформленням права власності на таке майно.

При цьому можливість відповідачів в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у їх власності, є беззаперечною, що може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Враховуючи зазначене, на думку суду, існує реальна загроза того, що внаслідок здійснення відповідачами відповідних дій, можуть бути порушені права позивача відносно спірного майна, у разі встановлення судом їх наявності та задоволення позову, для відновлення яких потрібно буде додати значних зусиль, при цьому позивач не зможе захистити їх в межах одного судового провадження без подання нових позовів.

У постанові від 09.01.2025 у справі № 918/1045/24 Верховний Суд зазначив, що забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.02.2021 у справі № 643/12369/19 зазначив наступне.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову, який є однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Заходи забезпечення позову можуть бути застосовані господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. З цією метою, на особу, яка подала заяву про забезпечення позову, покладено обов`язок обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. При цьому, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись, а не тих, які, з настанням певних обставин, можуть бути порушені в майбутньому.

Захід забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги наявний зв`язок, доведено обставини щодо ймовірності істотного ускладнення чи унеможливлення ефективно захистити або поновити права або інтереси заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду, без вжиття такого заходу.

Судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що власники нежитлового приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Руська, 34 можуть у будь-який час здійснити відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, передати його в іпотеку та обтяжити будь-яким іншим чином, що призведе до неможливості виконання судового рішення.

Тобто існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки заявник не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, крім того вважає належним, відповідно до предмета спору, обрані заявником заходи забезпечення позову.

В свою чергу, відповідачі не позбавлені права звернутися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Отже, враховуючи те, що заходи забезпечення позову застосовуються судом, як гарантія реального виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Поряд із цим, суд зазначає, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору. Тобто вжиття таких заходів забезпечення позову спрямоване на запобігання імовірним порушенням прав позивача та забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Таким чином, у даному випадку забезпечення позову носить тимчасовий характер та має метою забезпечення існуючого становища до завершення розгляду справи за звичайною процедурою, оскільки у випадку, якщо до закінчення розгляду справи спірне майно буде відчужене, позивач у разі задоволення позову не зможе домогтися виконання рішення суду та, відповідно, захистити/поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду (зокрема, без звернення з позовом про витребування спірного майна у нових набувачів тощо).

При цьому забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Відповідно до вимог статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Щодо зустрічного забезпечення, суд зазначає таке.

Частинами 1 та 4 статті 141 ГПК України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення позову вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, частиною 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зважаючи на частину 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову. Зазначене відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому ст.13 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №904/661/19 , від 10.10.2019 у справ №916/1572/19.

З огляду на те, що звернення до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви обумовлене необхідністю попередження (недопущення) вчинення дій, які можуть призвести до позбавлення заявника права доступу спірним майном, та що на теперішній час у суду відсутня інформація з приводу можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, правові передумови для зустрічного забезпечення позову наразі не вбачаються.

Разом з тим, відповідачів не позбавлено права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду протягом строків, встановлених ст. 141 ГПК України.

Згідно статті 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись статтями 136-141, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву про забезпечення позову задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- частку ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у розмірі 1/6 у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101),

- частку ОСОБА_4 ( АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у розмірі 1/6 у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101),

- частку ОСОБА_5 ( АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) у розмірі 1/6 у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101),

- частку ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) у розмірі 1/6 у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101),

- частку ОСОБА_7 ( АДРЕСА_12 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) у розмірі 1/6 у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101),

- частку ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) у розмірі 1/12 у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101),

- частку ОСОБА_4 ( АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у розмірі 1/12 у праві власності на нежитлове приміщення загальною площею 53,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

3. Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає виконанню на підставі Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання "12" грудня 2025 року.

Строк пред"явлення ухвали до виконання протягом трьох років по "12" грудня 2028 року.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу надіслати рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення відповідно до вимог ч.2 ст. 144 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець