ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4114/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/4114/25

За позовом: Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради (65006, м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, буд. 5-Г; )

До відповідача: Одеського національного медичного університету (65082, м. Одеса, Валіховський провулок, 2; )

Про визнання пунктів угод недійсними та стягнення 421211,88 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Каплун І.О., самопредставництво

Встановив: Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеського національного медичного університету, у якій просить суд:

-визнати пункт п.2.3. угоди від 09.04.2014 року, укладеної між Комунальною установою "Міська клінічна лікарня №11" та Одеським національним медичним університетом про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувально-діагностичного процесу проведення та впровадження в практику наукових досліджень в частині забезпечення Комунальною установою "Міська клінічна лікарня №11" фінансування витрат, пов`язаних з утриманням відповідних приміщень (опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, господарське обслуговування, вивіз сміття), недійсним;

-визнати пункт 3.3. угоди від 08.02.2019 року, укладеної між Комунальною установою "Міська клінічна лікарня №11" та Одеським національним медичним університетом про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувально-діагностичного процесу проведення та впровадження в практику наукових досліджень, а саме щодо здійснення фінансування Комунальною установою "Міська клінічна лікарня №11" витрат, пов`язаних з утриманням відповідних приміщень (опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, господарське обслуговування, вивіз сміття), недійсним;

-стягнути з Одеського національного медичного університету на розрахунковий рахунок Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня №11" Одеської міської ради експлуатаційні витрати у розмірі 421211,88 грн. на утримання приміщень, переданих у користування Одеському національному медичному університету в межах угоди від 09.04.2014 року та угоди від 08.02.2019 року про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувально-діагностичного процесу проведення та впровадження в практику наукових досліджень.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2025р. позовну заяву Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" від 09.10.2025р. вх. № ГСОО 4230/25 залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної, які визначено судом в ухвалі суду шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 3581,16 грн. та зазначення відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви. Повідомлено Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня № 11", що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

16.10.2025р. до Господарського суду Одеської області позивачем були надані докази, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 13.10.2025р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025р. прийнято позовну заяву Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4114/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "17" листопада 2025 р. о 10:40. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 17.11.2025р. об 10:40.

04.11.2025р. до суду відповідачем надано відзив.

14.11.2025р. до суду позивачем надано заяву про розгляд справи без участі представників Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради.

14.11.2025р. до суду позивачем надано відповідь на відзив.

17.11.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 грудня 2025р. о 14:30, із викликом учасників справи у судове засідання.

02.12.2025р. позивачем надано клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти позову.

У судовому засіданні 03.12.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 08.12.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив.

Позивачем в обґрунтування поданого позову було зазначено суду, що Угодою від 09.04.2014 року між Комунальною установою «Міська клінічна лікарня №11» та Одеським національним медичним університетом була укладена угода про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувальнодіагностичного процесу проведення та впровадження в практику наукових досліджень.

Як було зазначено позивачем, в межах виконання угоди від 09.04.2014 року позивачем передано відповідачу у використання: кафедрі анестезіології, інтенсивної терапії, з післядипломної підготовкою, приміщення загальної площею 164,0 кв.м; кафедрі нейрохірургії та неврології - загальною площею 128,00 кв. м; кафедрі оториноларингології - загальною площею 231,00 кв.м; кафедрі хірургії №3 - загальною площею 68,00 кв.м; кафедрі травматології, ортопедії - загальною площею 603,00 кв.м: кафедрі онкології, з курсом променевої діагностики, терапії та радіаційної медицини - загальною площею 269,2 кв.м; кафедрі загальної стоматології - загальною площею 62,00 кв.м.

Пунктом 3.1 Угоди від 09.04.2014 року було визначено, що угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами та діє впродовж 5 років. При відсутності протиріч дія угоди продовжується автоматично.

08.02.2019 року між сторонами була укладена угода про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувально-діагностичного процесу, проведення та впровадження в практику наукових досліджень».

Як зазначає позивач, умовами зазначеної угоди від 08.02.2019 року позивачем було надано приміщення площею 21 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса вул. Академіка Воробйова 5-Г (наразі Віталія Нестеренка 5-Г), для проведення практичних занять та розміщення кафедри акушерства та гінекології Одеського національного медичного університету.

За поясненнями позивача, в пункті 4.1 розділу IV Угоди від 08.02.2019 року зазначено, що дана угода набирає чинності з моменту її підписання її сторонами і діє впродовж 5 років. При відсутності протиріч дія угоди автоматично пролонгується на аналогічний термін.

Рішенням Одеської міської ради № 4247-VII від 30.01.2019 року було реорганізовано КУ «Міська клінічна лікарня № 11» шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради та згідно Статуту, затвердженого Рішенням Одеської міської ради № 4247-VII від 30.01.2019 року Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №11» було визначено є правонаступником Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №11».

Рішенням Одеської міської ради № 585-VIII від 15.09.2021 року було надано дозвіл закладам охорони здоров`я комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у тому числі, позивачу на укладання договорів про співпрацю з Одеським національним медичним університетом.

Пунктом 3 Рішенням Одеської міської ради № 585-VIII від 15.09.2021 року було визначено, що розміщення клінічних кафедр Одеського національного медичного університету на базі закладів охорони здоров`я здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна», у межах площ, передбачених додатком 2 до цього рішення, та за умови відшкодування університетом витрат на утримання приміщень, в яких розміщуються клінічні кафедри.

Про нові умови співпраці закладом охорони здоров`я позивачем, на базі якого розташовується клінічна кафедра, повідомлено відповідача листом від 20.10.2021 року №01-83/20171, однак, як вказує позивач, відповідач станом на 11.11.2022 року звільнив займані приміщені та припинив співробітництво з позивачем за вказаними вище угодами.

За поясненнями позивача, станом на день проведення інвентаризації розташування кафедр відповідача від 18.03.2021 року, займала таку площу: кафедра анестезіології, інтенсивної терапії, с післядипломною підготовкою, займає приміщення загальною площею 198, 8 кв.м, у тому числі сумісне використання - 94,4 кв.м., кафедра отоларинології 235,5 кв.м у тому числі сумісне використання 100, 1 кв.м, кафедра нейрохірургії та неврології - 211,6 кв.м, у тому числі сумісне використання -95,3 кв. м, - кафедра хірургії №3 -58,3 кв.м, - кафедра травматології, ортопедії - 599, 5 кв.м, у тому числі сумісне використання - 224, 9 кв.м кафедра онкології, з курсом променевої діагностики терапії та радіаційної медицини -278 кв.м, - кафедра загальної стоматології - 50,5 кв.м, - кафедра акушерства та гінекології №1 - 20.9 кв.м.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що 29.05.2024 року Південний офіс Держаудитслужби провів ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради та виявив, що відповідачем не було сплачено медичному закладу експлуатаційних витрат на суму 421211, 88 грн., чим завдано втрат підприємству на відповідну суму.

За поясненнями позивача, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з позовом про стягнення з відповідача експлуатаційних витрат на утримання приміщень, займаних під розміщення кафедр та проведення освітнього, лікувально-діагностичного процесу площею 1069,5 кв.м у розмірі 421211,88 грн.

За посиланням позивача, Актом ревізії від 29.05.2024 року Південний офіс Держаудитслужби вказав, що відповідно до пункту 2 Постанови КМУ від 11.09.2013 року № 679 «Про здійснення протягом бюджетного періоду видатків на утримання деяких бюджетних установ одночасно з різних бюджетів» витрати на оплату послуг з теплопостачання, водопостачання і водовідведення, електроенергії, інших енергоносіїв, інших послуг, які компенсуються медичному закладу за рахунок коштів місцевого бюджету не підлягають відшкодуванню ОНМедУ.

Проте, експлуатаційні витрати на утримання приміщень, що займали кафедри ОНМедУ понесені КНП «МКЛ №11» ОМР за рахунок власних коштів та підлягають відшкодуванню з боку університету.

Склад експлуатаційних витрат наведено у розрахунку вартості експлуатаційних витрат на 1 кв.м площі. Розрахунок експлуатаційних витрат КНП «МКЛ №11» ОМР на утримання площі, що займалася ОНМедУ під розміщення кафедр за період з 01.01.2020 року по 01.10.2022 року склали 421211,88 грн., які було сплачено за власний рахунок КНП «МКЛ №11» ОМР.

Станом на момент укладання угод від 09.04.2014 року та від 08.02.2019 року, такі угоди укладалися від імені Комунальної установи "Міська клінічна лікарня № 11", що, як бюджетна установа повністю фінансувалася за рахунок державного бюджету у вигляді медичної субвенції. Тому при укладанні угод від 09.04.2014 року та від 08.02.2019 року, враховуючи вимоги Постанови КМУ від 11.09.2013 року № 679 «Про здійснення протягом бюджетного періоду видатків на утримання деяких бюджетних установ одночасно з різних бюджетів», КУ «МКЛ №11» вказала про сплату таких витрат, але визначила, що такі витрати сплачуються зв власний рахунок, що суперечило умовам бюджетного фінансування за рахунок медичної субвенції.

За поясненнями позивача, така ситуація існувала до прийняття рішення Одеською міською радою № 585-VIII від 15.09.2021 року про надання дозволу закладам охорони здоров`я комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у тому числі, позивачу на укладання договорів про співпрацю з Одеським національним медичним університетом виключно на умовах передачі приміщень для організації освітнього та лікувально-діагностичного процесу на умовах оренди (п.3 рішення) та за умов відшкодування університетом витрат на утримання приміщень, в яких розміщуються клінічні кафедри.

Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що умовами укладених Угод від 09.04.2014 та від 08.02.2019 узгоджено сукупність умов, що визначають дії сторін для досягнення відповідної цілі, зокрема, зобов`язання позивача забезпечити фінансування витрат, пов`язаних з утриманням відповідних приміщень (опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, господарське обслуговування, вивіз сміття) відповідно до Постани № 679 за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Відповідачем було зазначено суду, що умовами Угод від 09.04.2014 та від 08.02.2019 не передбачено відшкодування відповідачем витрат позивачу на утримання приміщень, що займають кафедри університету.

Також відповідачем було зазначено суду, що між сторонами не було укладено інших договорів, угод, умовами яких було б передбачено порядок, розмір та вид витрат, які повинен відшкодовувати відповідач у зв`язку із виконанням умов Угод від 09.04.2014 та від 08.02.2019.

За посиланням відповідача, зазначене також підтверджується Південним офісом Держаудитслужби в акті від 29.05.2024 № 151504-11/29 під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2023 встановлено, що: «Кафедри були розташовані в приміщеннях Лікарні відповідно до укладених між КНП «МКЛ № 11» ОМР та ОНМедУ договорів про співпрацю від 09.04.2014 та від 08.02.2019, але без укладання договору про відшкодування експлуатаційних витрат». Окрім того, в ході перевірки Південним офісом Держаудитслужби була також встановлено, що протягом періоду, що ревізувався, КНП «МКЛ № 11» ОМР рахунки Університету не виставлялися.

В акті ревізії від 29.05.2024 № 151505/29 Південний офіс Держаудитслужби посилається на те, що в порушення п.17 Положення № 1337, п. 2 Постанови № 679, ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкової території» протягом періоду з 01.01.2020 по 01.10.2022, внаслідок не нарахування КНП «МКЛ № 11» ОМР та несплати ОНМедУ експлуатаційних витрат, Лікарнею за рахунок власних коштів покрито видатки університету на утримання приміщень кафедр на загальну суму 421 211,88 грн., чим завдано втрат на відповідну суму.

Посилання Південним офісом Держаудитслужби на порушення п.17 Положення № 1337, п. 2 Постанови № 679, ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкової території» є безпідставним, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок ОНМедУ відшкодовувати витрати КНП «МКЛ № 11» ОМР на утримання приміщень, що займають кафедри ОНМедУ.

Також, відповідачем було зазначено суду, що позивач посилається на акт ревізії Південного офісу Держаудитслужби від 29.05.2024 в якому зазначено про те, що, ОНМедУ не було сплачено КНП «МКЛ № 11» ОМР експлуатаційних витрат на суму 421 211,88 грн., чим завдано втрат підприємству на відповідну суму. Проте, сам акт ревізії Південного офісу Держаудитслужби не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки він є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, який містить лише думку органу, який його склав.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що як вбачається з умов угоди від 09.04.2014 року та угоди від 08.02.2019 року медичний заклад сплачував експлуатаційні витрати на утримання приміщень, що займали кафедри ОНМедУ, за рахунок власних коштів, що було встановлено актом ревізії від 29.05.2024 року Південного офісу Держаудитслужби. Тобто, при укладанні угоди від 09.04.2014 року та угоди від 08.02.2019 року сторонами таких угод не було дотримано вимог законодавства щодо витрат на утримання приміщень, що передавалися у межах вказаних угод, а саме, не було визначено, що витрати на утримання приміщень здійснюються у межах відповідного бюджетного фінансування.

За поясненнями позивача, відповідач свідомо ігнорує те, що акт ревізії є доказом у справі, який підтверджує фактичні обставини справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представника відповідача, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом, та визнано сторонами за час розгляду справи, Угодою від 09.04.2014 року між Комунальною установою «Міська клінічна лікарня №11» та Одеським національним медичним університетом була укладена угода про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувально-діагностичного процесу проведення та впровадження в практику наукових досліджень та в межах виконання угоди від 09.04.2014 року позивачем передано відповідачу у використання приміщення, відповідно до узгодженого переліку.

За матеріалами справи вбачається, що 08.02.2019 року між сторонами була укладена угода про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувально-діагностичного процесу, проведення та впровадження в практику наукових досліджень.

Як встановлено судом, Південним офісом Держаудитслужби Державної аудиторської служби України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради за період з 01.01.2020р. по 31.12.2023р., за результатами якої складено Акт від 29.05.2024р. №151504-11/29.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що Південним офісом Держаудитслужби проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради та виявлено, що не було сплачено експлуатаційні витрати на суму 421211, 88 грн., чим, як вважає позивач, завдано втрат йому на відповідну суму, у зв`язку чим позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення та визнання недійсним визначених ним пунктів угод.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ч.1 ст.526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.632 Цивільного Кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Cуд зазначає, що укладаючи Угоди від 09.04.2014 та від 08.02.2019 сторонами було узгоджено сукупність умов, що визначають дії сторін та визначено забезпечення фінансування витрат, пов`язаних з утриманням відповідних приміщень (опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, господарське обслуговування, вивіз сміття).

Щодо наявного в матеріалах справи витягу з Акту від 29.05.2024р. №151504-11/29 Південного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України, господарський суд зазначає, що такий акт не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором. Таким чином, вказаний вище Акт не може розглядатись і як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Суд зазначає, що Акт ревізії лише фіксує факт завищення вартості робіт, які прийняті та оплачені замовником, відтак, кошти отримані за наявної правової підстави - Договору та інших документів (актів, довідок тощо). Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками Акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 916/1906/18, від 17.03.2020 у справі № 911/1102/19, від 07.12.2021 у справі №922/3816/19.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16, акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Наявний у справі Акт від 29.05.2024р. №151504-11/29 Південного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України, не приймається до уваги судом, як єдиний доказів, в підтвердження заявлених позивачем вимог, також суд зазначає, що матеріалах справи відсутності інші докази на підтвердження доводів та підстав, що були визначено позивачем у заявлених ним позовних вимогах, розгляд яких, є предметом даного спору.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Аналізуючи зміст пунктів 2.3. Угоди від 09.04.2014 та п. 3.3. Угоди від 08.02.2019, визнання недійсних яких предметом розгляду даної справи, суд зазначає, так такі пункти зазначених угод не суперечать нормам законодавства, тому у суду відсутні правові підстав задля визнання вказаних пунктів недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання пункту п.2.3. угоди від 09.04.2014 року та пункту 3.3. угоди від 08.02.2019 року, а також стягнення експлуатаційних витрат у розмірі 421211,88 грн. на утримання приміщень, переданих у користування Одеському національному медичному університету в межах угоди від 09.04.2014 року та угоди від 08.02.2019 року про співробітництво з підготовки, підвищення кваліфікації медичних кадрів, забезпечення лікувально-діагностичного процесу проведення та впровадження в практику наукових досліджень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 9899,34 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня № 11" Одеської міської ради до Одеського національного медичного університету про визнання пунктів угод недійсними та стягнення 421211,88 грн. - відмовити.

2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 9899,34 грн. покладаються на позивача.

Повне рішення складено 08 грудня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко