ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року м. Дніпро Справа № 904/628/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.,

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Палун І.В.

від відповідача-1: Березнякова К.О.

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Злагода»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2025р.

(суддя Новікова Р.Г., м. Дніпро)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Солюшен» с. Богуслав Павлоградського району

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Злагода», с. Новохорошевське Синельниківського району

2. ОСОБА_1 , с. Новохорошевське Синельниківського району

про стягнення суми боргу в розмірі 297 570 грн. 57 коп., пені в розмірі 20 285 грн. 53 коп., 20% штрафу в розмірі 59 514 грн. 11 коп., 20% річних в розмірі 11 860 грн. 58 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Солюшен" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" та ОСОБА_1 суми боргу за поставлений товар, у розмірі 297 570 грн. 57коп., пені у розмірі 20 285 грн. 53 коп., 20% штрафу у розмірі 59 514 грн. 11 коп. , 20% річних у розмірі 11 860 грн. 58 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачами зобов`язань за договором №09-04/24 купівлі-продажу насіння соняшника та засобів захисту рослин на умовах розстрочення платежу від 09.04.2024, укладеним між ТОВ "Агро Солюшен та ТОВ "Агро-Злагода", та за договором поруки від 09.04.2024, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ "Агро Солюшен".

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2025р. у справі № 904/628/25 позовні вимоги задоволено частково. Зменшено розмір штрафу на 30% з 59 514 грн. 11коп. до 41 659 грн. 87 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Солюшен" суму боргу, в розмірі 297 570 грн. 57 коп., 20% річних у розмірі 10 872 грн. 11 коп., пеню у розмірі 19 334 грн. 18 коп., штраф у розмірі 41 659 грн. 87 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 647 грн. 49 коп. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 20% річних у розмірі 988 грн. 47 коп., пені у розмірі 951 грн. 35 коп., штрафу у розмірі 17 854 грн. 24 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2025р. у справі № 904/628/25 у частині стягнення штрафу у розмірі 41 659,87 грн., витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 16 000,00 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Солюшен" штраф у розмірі 17 854,23 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн..

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник послався на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до розгляду докази, долучені Відповідачем до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 03.04.2025. Нормами господарського процесуального права не передбачено подання такого клопотання з відповідними додатками лише у строк для подання відзиву на позовну заяву. З огляду на це, суд всебічно і повно не з`ясував всі фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом не було враховано, що Відповідач був позбавлений можливості отримати доходи від продажу вражаю від посіву у зв`язку із його загибеллю, а відповідно поніс збитки. З цих підстав ТОВ"Агро-Злагода" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ "Живена Агро" упущеної вигоди у сумі 3 060 606,02 грн., про що свідчить інформаційна довідка з вебпорталу "Судова влада України", єдиний електронний номер справи - 904/1300/25.

Також, за доводами Апелянта, матеріали справи не містять відомостей про понесені Позивачем збитки у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх договірних зобов`язань, що є додатковою підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених Позивачем.

Скаржник звертає увагу, що він є аграрним виробником, який, серед інших, покликаний забезпечити продовольчу безпеку в Україні, а також, що вторгнення Російської Федерації на територію України сформувало збої у роботі аграрних підприємств та ланцюжків постачання сировини, ресурсів і готової продукції. Тому, при реалізації навіть зібраного вражаю, Відповідач-1 стикається з проблемами, пов`язаними з реалізацією зернових культур, бо їх вартість значно знизилась порівняно із довоєнним часом.

Отже, на переконання Скаржника, враховуючи обставини, що пов`язані із введенням на території України воєнного стану, значним ускладненням у Відповідача здійснювати реалізацію зібраного вражаю, понесеними ним збитками у зв`язку із знищенням посівів, відсутністю збитків у Позивача, пов`язаними із неналежним виконанням Відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань, є всі підстави для зменшення штрафних санкцій з 59 514 грн. 11 коп. до 17 854,23 грн.

Крім того, Скаржник вважає необґрунтованим стягнення з нього 16000,00грн витрат на правничу допомогу та зазначає про неспівмірність розміру таких витрат з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт або надання послуг (написання позовної заяви), про їх недоведеність , посилаючись на те, що дана категорія справ є типовою, не потребує значних витрат у часі для підготовки позовної заяви, а з наданих доказів на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу не вдається за можливе витлумачити співмірність між наданими фактично послугами та їх вартістю, тому просить зменшити цю суму до 8000,00грн

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві заперечує проти твердження Відповідача про неповне з`ясування судом обставин справи, оскільки на його думку, суд першої інстанції розглянув відповідне клопотання Відповідача, надав обґрунтований висновок з врахуванням норм матеріального та процесуального права.

Позивач вказує, що правовідносини між Відповідачем та Третіми особами (ТОВ "Жинева агро") не мають правового зв`язку з договірними відносинами між Позивачем та Відповідачем і не можуть впливати на вирішення спору за даною справою. Посилання Відповідача на "упущену вигоду" у зазначеній у скарзі справі безпідставні, з огляду на відсутність судового рішення у вказаному спорі, а сам факт його ініціювання не гарантує позитивного результату для Відповідача. Крім цього, Відповідач не надав жодних документальних підтверджень понесених збитків або упущеної вигоди.

При цьому Позивач зауважує, що ним не було заявлено вимог по відшкодуванню збитків. Таким чином, посилання Відповідача на недоведення понесення збитків є необґрунтованими. Оскільки відшкодування збитків не входило до предмета позову, то й питання їх доведення не виникало. Стягнення збитків є окремою грошовою вимогою і може не заявлятися кредитором, оскільки це вимагає доведення їх складу та розміру з боку кредитора.

Позивач вважає безпідставними посилання Відповідача на збройну агресію російської федерації як на обставину, що виправдовує невиконання ним договірних зобов`язань з Позивачем, оскільки він обмежився лише загальними посиланнями на воєнну агресію, не навівши конкретних обставин того, яким чином ця агресія вплинула безпосередньо на нього та на його можливість добросовісно виконувати договірні зобов`язання перед Позивачем. Крім того, Позивач вказує, що загальні ускладнення функціонування підприємств внаслідок війни в рівній мірі стосуються обох сторін.

За доводами Позивача, поставлений ним товар не був оплачений Відповідачем навіть частково. Така поведінка свідчить про умисне ухилення від виконання договірних зобов`язань, зловживання довірою контрагента та порушення принципу добросовісності у договірних відносинах, що є додатковою підставою для повного стягнення штрафних санкцій без їх зменшення.

Також, на думку Позивача, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про часткове задоволення його заяви щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн, врахувавши належні докази фактичного понесення витрат Позивача та з огляду на часткове задоволення позовних вимог.

За наведених вище обставин, ТОВ "Агро Солюшен" вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Дармін М.О., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/628/25.

Матеріали справи №904/628/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.07.2025р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Злагода» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2025р. у справі №904/628/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 4542 грн. 00 коп.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2025р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судове засідання на 03.12.2025.

03.12.2025 представники Позивача та Відповідача-1 надали пояснення у справі.

Представник Відповідача-2 у судове засідання не з`явився.

Беручи до уваги, що неявка Відповідача-2, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 03.12.2025 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

09.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Солюшен" ( продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" ( покупцем) укладений договір від №09-04/24 купівлі-продажу насіння соняшника та засобів захисту рослин на умовах розстрочення платежу .

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язався передати у власність покупця засоби захисту рослин (далі товар), а покупець зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість (ціну) на умовах договору. Найменування, ціна (вартість) та кількість товару, строки і порядок оплати, а також умови і строк передання товару визначаються сторонами в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Пунктами 2.1 - 2.3 договору від 09.04.2024 передбачено, що сторони встановили ціну товару та розміри платежів в гривнях та визначають їх еквівалент у відповідній іноземній валюті (євро/долар США, далі еквівалент), відповідно до валютного курсу, що склався на Міжбанку (курс міжбанку курс продажу євро/долару США за гривні, опублікований в розділі «Валюта» в вікні «Курс валют на міжбанку» на сайті https://kurs.com.ua/mejbank), на день, що передує дню підписання договору (відповідної специфікації).

Розмір відповідного платежу на дату оплати визначаються виходячи з валютного еквівалента ціни за курсом Міжбанку, що встановлений на першу доступну дату, що передує дню сплати. Курс Міжбанку застосовується тільки тоді, коли на день оплати він є більшим курсу, що зазначений в специфікації на товар, якщо інше не визначено умовами відповідної Специфікації до договору.

Товар, що постачається на умовах відстрочення (розстрочення) платежу, постачається на умовах товарного кредиту на визначений строк під проценти (далі - товарний кредит). Товарний кредит надається на умовах сплати 20% річних від несплаченої частини вартості товару (з урахуванням збільшення вартості відповідно до п. 2.2 договору від 09.04.2024) за кожен день користування товарним кредитом, починаючи з 30.09.2024, до дати сплати покупцем повної скоригованої вартості товару. Продавець має право коригувати вартість товару в будь-який період користування товарним кредитом в межах періоду його використання та направляти акт збільшення (зменшення) вартості товару. Скоригована вартість включає в себе суму курсових різниць та вартість користування товарним кредитом.

Згідно з п. 3.1 договору покупець здійснює оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів в гривні України на поточний рахунок продавця, зазначений в договорі.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що з метою забезпечення бухгалтерського та податкового обліку господарських операцій сторони зобов`язані підписувати акт збільшення (зменшення) вартості товару на суму курсових різниць та/або акт наданих послуг та/або акт звірки (далі - акт). Відповідний акт вважається підписаним за відсутності письмово обґрунтованих заперечень від покупця впродовж 7-ми днів з дати його направлення продавцем.

Пунктами 4.1, 4.2 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW згідно з ІНКОТЕРМС (в редакції 2010р.) зі складу продавця за адресою: м. Павлоград, вул. Тернівська, 2/2, у строк, визначений у відповідній специфікації до договору.

Поставка оформлюється підписанням сторонами видаткової накладної. Право власності на товар, ризик випадкової загибелі, знищення, втрати, пошкодження товару переходить до покупця з дати поставки товару.

Пунктом 4.7 договору від 09.04.2024 узгоджено, якщо у специфікації не вказана дата (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від продавця. Ця умова також діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару по накладній, але на такий товар не була підписана специфікація.

Пунктом 8.1 договору від 09.04.2024 встановлено, що договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами, скріплення печатками сторін і діє до 30.09.20254, але в будь-якому разі до повного виконання договору. Сторони погодили, що скріплення договору печатками є обов`язковим.

Згідно зі специфікаціями, підписаними сторонами:

від 09.04.2024 №332: товар - інсектицид Легера; кількість - 90 літрів, ціна 1л 747грн50коп (без ПДВ); загальна вартість 67275грн (без ПДВ) та 80730грн (з ПДВ); податок на додану вартість 13455грн; графік платежів - 100% оплата до 30.09.2024;

від 10.04.2024 №423: товар - насіння гібриду кукурудзи Адевей (інсектицидна обробка); кількість - 52 мішки; ціна за 1 мішок - 2894грн 74коп (без ПДВ); загальна вартість 150526грн48коп (без ПДВ) та 171600грн19коп (з ПДВ); податок на додану вартість 21073грн71коп; графік платежів - 10% оплати (17160грн02коп) до 29.04.2024, 90% оплати (154440грн17коп) до 31.08.2024;

від 26.04.2024 №426: товар - гербіцид Гліфомакс; кількість - 180 літрів; ціна за 1 літр - 266грн67коп(без ПДВ); загальна вартість 48000грн60коп (без ПДВ) та 57600грн72коп (з ПДВ); податок на додану вартість 9600грн12коп; графік платежів - 20% оплати (11520грн14коп) до 30.04.2024, 80% оплати (46080грн58коп) до 30.09.2024;

від 24.06.2024 №658: товар - гербіцид Гліфомакс; кількість - 80 літрів; ціна за 1літр 263грн33коп (без ПДВ); загальна вартість 21066грн40коп (без ПДВ) та 25279грн68коп (з ПДВ); податок на додану вартість 4213грн28коп; графік платежів - 100% оплата на суму 24799грн68коп до 31.07.2024.

На підтвердження здійснення поставки Відповідачу 1 товару на суму 334730,59грн, у матеріалах справи містяться видаткові накладні: від 16.04.2024 №529 на суму 80730грн, від 16.04.2024 №527 на суму 171600грн19коп, від 29.04.2024 №528 на суму 57600грн72коп, від 02.09.2024 №1320 на суму 24799грн68коп, які підписані сторонами.

Також, у Єдиному державному реєстрі податкових накладних зареєстровані податкові накладні від 16.04.2024 №379, від 16.04.2024 №380, від 29.04.2024 №411, від 02.09.2024 №846.

Позивач, пославшись на банківську виписку з його особового рахунку станом на 26.04.2024 та лист Відповідача 1 від 19.06.2024 №19, вказав про часткову оплату останнім товару на суму 37160грн.02коп, поставленого відповідно до специфікації від 10.04.2024 №423.

За доводами Позивача, Відповідачем 1 порушено зобов`язання з оплати товару у сумі 297570грн.57коп, поставленого за специфікаціями:

№332 від 09.04.2024 згідно з видатковою накладною від 16.04.2024 №529 сума боргу у розмірі 80730грн зі строком оплати до 30.09.2024;

№423 від 10.04.2024 згідно з видатковою накладною від 16.04.2024 №527 сума боргу у розмірі 134440грн17коп зі строком оплати до 31.08.2024;

№426 від 26.04.2024 згідно з видатковою накладною від 29.04.2024 №528 сума боргу у розмірі 11520грн14коп зі строком оплати до 30.04.2024, сума боргу у розмірі 46080грн58коп зі строком оплати до 30.06.2024;

№658 від 24.06.2024 згідно з видатковою накладною від 02.09.2024 №1320 - сума боргу у розмірі 24799грн68коп зі строком оплати до 31.07.2024.

Також, у справі містяться специфікація від 24.06.2024 №658 до договору від 09.04.2024 та видаткова накладна від 02.09.2024 №1320 на суму 24799грн.68коп, які не підписані сторонами.

На підтвердження поставки Відповідачу товару на суму 24799грн68?коп Позивач долучив податкову накладну від 02.09.2024 №846, в якій відобразив господарську операцію з поставки Відповідачу 1 товару "гербіцид Гліфомакс" у кількості 80 літрів, ціна за 1літр 258грн33коп (без ПДВ), обсяг постачання (без урахування податку на додану вартість) 20666грн40коп, сума податку на додану вартість 4133грн28коп. Ця податкова накладна зареєстрована у Єдиному державному реєстрі податкових накладних та прийнята контрагентом (відповідачем 1).

Відповідач 1 існування суми боргу у розмірі 24799грн.68коп не заперечує.

Враховуючи строки оплати, встановлені у специфікаціях №332 від 09.04.2024, №423 від 10.04.2024, №426 від 26.04.2024 та пункт 4.7 договору від 09.04.2024, Відповідач 1 повинен був оплатити вартість отриманого товару:

- у розмірі 80730грн у строк до 30.09.2024 включно;

- у розмірі 134440грн17коп у строк до 31.08.2024 включно;

- у розмірі 11520грн14коп у строк до 30.04.2024 включно;

- у розмірі 46080грн58коп у строк до 30.06.2024 включно;

- у розмірі 24799грн68коп у строк до 02.09.2024 включно.

За доводами Позивача, Відповідач-1 взяті на себе зобов`язання за договором щодо оплати товару у повному обсязі не виконав, загальна заборгованість перед ТОВ Агро Солюшен складає 297570грн.57коп.

Крім того, за порушення строків оплати, на підставі п. 6.2 договору від 09.04.2024 Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 20285,53грн та 20% штраф у розмірі 59514грн11коп., а на підставі п. 2.3 договору - 20% річних у загальному розмірі 11860грн58коп за загальний період 30.09.2024 11.12.2024.

Неоплата Відповідачами вказаних вище сум стала підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За наслідками розгляду позову, місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі, яке обґрунтовано тим, що наявність боргу у вказаній вище сумі підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з цим наявні й підстави для нарахування пені, штрафу та річних. Разом з тим, суд зробив перерахунок сум пені та 20% річних, за результатами якого відмовив Позивачу у задоволенні 20% річних у розмірі 988грн47коп за специфікацією від 24.06.2024 та у стягненні з Відповідачів пені у розмірі 951грн35коп, з огляду на невірний розрахунок Позивача . Одночасно, суд не прийняв до розгляду докази, долучені Відповідачем до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 03.04.2025 та відмовив у задоволенні цього клопотання щодо зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення суми 20% річних та пені. При цьому врахувавши, що стягнення 20% річних та пені певною мірою компенсує негативні наслідки, викликані простроченням Відповідачем сплати суми боргу, вважав можливим зменшити розмір штрафу на 30% ( до 41659,87грн.). Також суд вважав наявними підстави для стягнення 16000,00грн на правничу допомогу.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Оскільки предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення суду у частині задоволення вимог Позивача про стягнення 23805,00грн штрафу (41659,87грн сума задоволена судом 17854,234грн сума з якою погоджується Апелянт) та 8000,00грн витрат на правничу допомогу, то відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язковими наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України).

За приписами ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договір, згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

У даній справі правовідносини сторін врегульовані договором , який за правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У даному випадку, місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов Договору № 09-04/24 від 09.04.2024 та специфікацій, за видатковими накладними підписаними сторонами без зауважень, Позивач поставив Відповідачу товар .

Обставини виконання Позивачем зобов`язань за договором з поставки товару підтверджуються матеріалами справи та не заперечується Відповідачем.

Відповідач заборгованість за поставлений товар у загальній сумі 297 570, 57 грн. не оплатив. Докази зворотного у справі відсутні.

Отже, з огляду на встановлені вище обставини справи, враховуючи підтвердження належними доказами факту поставки Позивачем товару на суму 297 570, 57 грн. та невиконання Відповідачем умов договору у частині оплати цього товару, місцевим господарським судом обґрунтовано задоволені вимоги Позивача у частині стягнення з Відповідача боргу у вказаній вище сумі.

Слід зазначити, що апеляційна скарга не містить заперечень Апелянта щодо наявності та розміру основного боргу у вказаній сумі.

Разом з тим, відповідно до ст.611 Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У даному випадку, згідно з п. 2.3 вказаного вище договору від 09.04.2024 товар, який постачається на умовах відстрочення платежу, постачається на умовах товарного кредиту на визначений строк під проценти. Товарний кредит надається на умовах сплати 20% річних від несплаченої частини вартості товару за кожний день користування товарним кредитом починаючи з 30.09.2024 до дати сплати покупцем повної скоригованої вартості товару.

За змістом п.6.2 договору за порушення строків оплати товару Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення. У випадку порушення строків оплати протягом більш ніж 30-ть календарних днів Покупець також сплачує Продавцю штраф у розмірі двадцять процентів від суми заборгованості.

Таким чином, з огляду на порушення Відповідачем основного зобов`язання, враховуючи умови договору та положення чинного законодавства України, є наявними підстави для нарахування пені та штрафу 20% від суми заборгованості на підставі п.6.2 договору та 20% річних (п.2.3 договору).

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок розміру пені та річних нарахованих Позивачем, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача пені у сумі 19334,18грн. та 20% річних у сумі 10872,11?грн.

При цьому апеляційний суд враховує, що заперечення стосовно такого перерахунку під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції сторонами не наведені. Рішення у частині стягнення пені та річних не оскаржується.

Одночасно, Позивачем також заявлено до стягнення з Відповідача штраф у розмірі 59514,11грн.. Судом першої інстанції розрахунок штрафу визнаний правильним та таким, що здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що Відповідач подав до суду першої інстанції клопотання про зменшення заявлених Позивачем до стягнення сум пені , річних і штрафу на 70%, яке судом першої інстанції задоволено частково.

Так, пославшись на те, що сукупна сума правомірних вимог Позивача про стягнення 20% річних, пені, штрафу дорівнює 89720грн40коп та становить 30% від суми боргу, при цьому стягнення 20% річних та пені певною мірою компенсує негативні наслідки, викликані простроченням Відповідачем сплати суми боргу, господарський суд вважав можливим зменшити розмір нарахованого Відповідачу штрафу на 30% до 41659,87грн. В іншій частині у задоволенні клопотання Відповідача відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Враховуючи вищенаведене слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) та процентів річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи, а також інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів наголошує, що зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Тобто, зменшення заявлених неустойки та процентів, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що неустойка має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Таким чином, господарський суд має об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані у разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Щодо досліджуваної справи, то суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення клопотання Відповідача про зменшення пені, річних та штрафу на 70%, між тим, з урахуванням необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, а також того, що сукупний розмір нарахованих пені, річних та штрафу є значним, дійшов правильного висновку про існування підстав для застування ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і зменшення розміру штрафу на 30% процентів.

При цьому посилання Скаржника на загибель врожаю та понесення ним збитків з вини іншого господарюючого суб`єкта не мають впливу на вирішення даного спору, оскільки у межах цієї справи такі обставини не є предметом розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Викладене означає, що за порушення договірних зобов`язань та інших правил здійснення господарської діяльності суб`єкт господарювання самостійно несе відповідальність, передбачену законодавством України.

У розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України випадкові обставини недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

З огляду на наведене вище, фінансове становище, що склалося у Відповідача, і яким, у тому числі, обґрунтована винятковість обставин, не може бути безумовною підставою для зменшення неустойки, враховуючи при цьому, що докази складного фінансового стану, у розумінні приписів ГПК України, Відповідачем не надані.

Посилання Скаржника як на підставу для зменшення розміру штрафу на воєнний стан у країні відхиляються колегією суддів, оскільки вплив таких обставин саме на виконання ним умов укладеного з Позивачем договору не доведено .

У даному випадку, договір укладений сторонами у квітні 2024 року, тобто під час дії воєнного стану, і у такому випадку Відповідач повинен був усвідомлювати перспективи та ризики, пов`язані з укладенням цього договору і його виконанням, у тому числі, у частині своєчасної оплати поставленого Позивачем товару.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

При цьому посилання Апелянта на те, що вторгнення Російської Федерації на територію України сформувало збої у роботі аграрних підприємств, у тому числі при реалізації навіть зібраного вражаю, та щодо наявності у нього проблем, пов`язаних з реалізацією зернових культур, то як вже було зазначено, сторони є вільними в укладенні договору. Договір №09-04/24 погоджений сторонами, у справі, що розглядається відсутні докази визнання його недійсним у судовому порядку. Жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Слід зазначити, що під час воєнного стану в Україні всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених ТОВ"Агро Солюшен" у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції слід зазначити таке.

Ст.123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.126 Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 8 ст.129 Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У даному випадку, на підтвердження витрат на правничу допомогу Позивач надав до суду копії: договору про надання правової допомоги від 05.12.2024; додаткової угоди №1 від 05.12.2024; платіжної інструкції №2289 від 19.03.2025 про сплату 20000грн; акту приймання-передачі наданих послуг №4 від 28.02.2025; ордер на надання правничої допомоги серія ВН№1474821 від 13.02.2025.

Матеріали справи свідчать про те, що між Адвокатським об`єднанням «Альбатраст» в особі керуючого партнера Палуна Івана Вікторовича та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Солюшен" (клієнтом) укладений договір про надання правової допомоги від 05.12.2024.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 договору від 05.12.2024 у порядку на умовах, визначених цим договором, Адвокатське об`єднання "Альбатраст" зобов`язалось надавати правову допомогу, а клієнт зобов`язався прийняти надану правову допомогу.

Під правовою допомогою у договорі від 05.12.2024 розуміється багатоаспектна, різна за змістом, обсягом та формами діяльність, що може включати, зокрема, але не виключно: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва в усіх без винятку державних, суспільних установах та організаціях, органах місцевого самоврядування незалежно від форм власності та підпорядкування. Вибір форми надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тобто клієнта.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору розмір гонорару врегульований додатковою угодою до договору. Сторонами погоджено, що оплата розміру гонорару відбувається шляхом його перерахування на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання "Альбатраст".

Фактичні витрати при наданні правової допомоги погашаються клієнтом.

Пунктом 6.2 договору від 05.12.2024 визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

Згідно з п. 1 додаткової угоди від 05.12.2024 №1 до договору від 05.12.2024 за надання правової допомоги, яка може включати, зокрема, але не виключно: консультації, роз`яснення, складення проектів договорів для забезпечення господарської діяльності, звернень, довідок, заяв, скарг, формування правової позиції відносно захисту порушених прав клієнта, здійснення представництва в усіх без винятку державних, суспільних установах та організаціях, органах місцевого самоврядування незалежно від форм власності та підпорядкування, клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірі 4000грн, кожен календарний місяць, незалежно від факту користування правовою допомогою.

Відповідно до п.2 додаткової угоди від 05.12.2024 №1 до договору об`єм послуг, що надаються адвокатом в рамках розрахункового місяця та визначається з урахуванням витраченого останнім часу. Калькуляційною одиницею часу є одна година. Мінімальний обсяг часу, який включається до акта виконаних робіт дорівнює 0,5 годин. Загальний обсяг витраченого часу, що підлягає оплаті за розрахунковий місяць визначається в акті виконаних робіт. Межею послуг, що надаються адвокатом протягом розрахункового місяця є 8 (вісім) годин.

Пунктом 4 додаткової угоди від 05.12.2024 №1 до договору встановлено, що клієнт, у випадку необхідності, може вийти за межі послуг та часу, що передбачені пунктами 1, 2 угоди. У такому випадку оплата за надані послуги становитиме додаткову суму, що буде визначена у відповідності до фактично витраченого часу для надання правової допомоги, та еквівалентну 1500грн за годину роботи адвоката.

У п. 7 додаткової угоди від 05.12.2024 №1 до договору від 05.12.2024 вказано, що адвокат по завершенню календарного місяця надає клієнту акт виконаних робіт, а замовник після підписання цього акту, впродовж 10 робочих днів здійснює оплату послуг у розмірі визначеному з урахуванням п. 1, 2, 4 додаткової угоди шляхом безготівкового переказу коштів.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2025 до договору від 05.12.2024 адвокат надав клієнту правові послуги у відповідності до договору про надання правової допомоги №2/12 від 05.12.2024, а клієнт прийняв надані адвокатом правові послуги, результатом яких є представництво інтересів замовника у Господарському суді Дніпропетровської області у справі №904/628/25 за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №09-04/24 купівлі продажу, а саме:

1) аналіз фактичних обставин справи, аналіз законодавства, формування правової позиції та обґрунтування основних тез позову. Написання позовної заяви, що включає детальний виклад обставин справи, правову оцінку цих обставин з посиланням на відповідні норми законодавства, формулювання позовних вимог та надання списку доказів, що додаються до позову за один документ 15000грн;

2) представництво в суді першої інстанції 5000грн.

Загальна вартість наданих правових послуг становить 20000грн, без ПДВ.

Платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 19.03.2025 ТОВ "Агро Солюшен" перерахувало на користь Адвокатського об`єднання "Альбатраст" 20000грн.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Солюшен" у суді першої інстанції здійснювалось адвокатом Палуном Іваном Вікторовичем на підставі відповідного ордеру.

За практикою Верховного Суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21, від 23.07.2024 у справі № 910/9544/23.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 .

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04 ).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, свобода сторін у визначенні розміру на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тобто, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.

При цьому вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правової допомоги, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи розумність цих витрат.

Крім того, у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням зазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У даному випадку, з урахуванням обставин справи, доводів викладених у клопотанні Позивача, наданих заявником документів в їх сукупності, прийнявши до уваги заперечення Відповідача щодо розміру витрат Позивача на професійну правничу допомогу, а також з огляду на загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності розумності та принцип співмірності судових витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 16 000, 00грн., яка є обґрунтованою та підлягає розподілу.

Стосовно доводів Скаржника щодо необґрунтованості та неспівмірності заявлених до стягнення з нього витрат на правничу допомогу, то вони були враховані судом першої інстанції під час ухвалення рішення у відповідній частині. Розмір таких витрат було зменшено судом.

При цьому розподіляючи витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував часткове задоволення позовних вимог, та розглядав питання щодо розподілу витрат Позивача на правничу допомогу в розмірі 19800грн. (20000грн. х 0,99%).

При цьому твердження щодо недоведення Позивачем розміру понесених ним витрат не мають під собою підґрунтя та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Разом з тим, Скаржником (ТОВ"Агро-Злагода") докази на підтвердження своєї позиції не надані, зокрема, власні розрахунки, сума 8000,00грн, з якою він погоджується, не обґрунтована.

Інші доводи Скаржника були розглянуті колегією суддів, між тим вони не підтвердились під час апеляційного перегляду справи.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення, в оскаржуваній частині, господарським судом були оцінені усі обставини справи та докази в їх сукупності. Доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2025р. у справі №904/628/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.12.2025

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Чус