ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2565/25

Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.

за участю представників:

від позивача: адвокат Єфременко О.О.,

від відповідача: адвокат Прокопишин Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2565/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)

до відповідача: Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Клушина, № 5-А)

про стягнення 8 644 282,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

30.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 8 644 282,73 грн.

Позовні вимоги ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 5723-ТКЕ(23)-33 від 27.09.2023 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу.

Так, позивач зазначає, що на виконання умов договору протягом листопада 2023 березня 2024 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 62539243,38 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, проте останній оплату за переданий газ здійснив лише частково на суму 53894960,65 грн та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання.

За ствердженням позивача, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 8644282,73 грн.

Відповідач надав суду відзив на позов (вх. № 23444/25 від 24.07.2025), в якому зазначив, що не визнає позов та вважає, щл залишок боргу має бути оплачений державою, а не підлягає стягненню з КП «ТМ ІТКЕ», в силу вимог законодавства, яке було прийняте в період з 2022 року по даний час.

Відповідач зауважує, що має особливий статус для міста Ізмаїла, оскільки є основним і єдиним джерелом теплопостачання в місті та обслуговує споживачів чотирьох категорій: населення, бюджетні установи, інші споживачі та релігія. Згідно договору, за яким обліковується заборгованість, КП «ТМ ІТКЕ» закуповувало природний газ у позивача для виробництва теплової енергії категорії споживачів «населення», а свою діяльність, в тому числі і закупівлю природного газу для виробництва теплової енергії, підприємство здійснює за рахунок тарифів, які затверджуються у встановленому законом порядку.

При цьому, відповідач додає, що для всіх теплопостачальних підприємств, в тому числі і для КП «ТМ ІТКЕ», встановлений мораторій на підвищення тарифів, а згідно рішень виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 631 від 28.09.22, № 618 від 22.09.23, № 889 від 16.09.24 в силу встановлення Законом мораторію на підвищення тарифів у сфері теплопостачання, для потреб населення в місті Ізмаїлі застосовується тариф на послугу з постачання теплової енергії, який був затверджений ще рішенням від 26.11.18 № 1285.

Також відповідач, посилаючись на Закони України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII та «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-ІX від 29.07.2022, акцентує увагу на тому, що листом Міністерства розвитку громад та територій України від 17.01.2022 № 7/10.1/519-22 підтверджено включення КП «ТМ ІТКЕ» до реєстру учасників процедури врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону № 1730.

За ствердженням відповідача, всього за період з 01.01.2023-01.10.2024, тобто за період дії договору, обсяг різниці в тарифах склав 12210,99 тис. грн, що більше за суму боргу за спожитий природний газ і підтверджується відповідними протоколами засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах. Отже, на переконання відповідача, аналіз змісту зазначених законодавчих актів вказує на те, що саме держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат теплопостачальних підприємств, пов`язаних з теплопостачанням, а саме витрат на придбання природного газу за договорами, оскільки визначила суб`єкта постачання природного газу для теплопостачальних підприємств ТОВ «Нафтогаз Трейдинг», який має право використовувати суми різниці в тарифах для зарахування, як оплати за природний газ, використаний у договірних відносинах з покупцями газу для вироблення теплової енергії. Окрім того, встановила цільове призначення та використання коштів, визначених як відшкодування різниці в тарифах, виключно на погашення заборгованості за природний газ, заборонила підвищувати тарифи, чим позбавила можливості відповідача оплачувати природний газ в повному обсязі за договором через фактичну відсутність коштів підприємства, а також гарантувала, що різниця в тарифах буде компенсована за рахунок коштів бюджету в рахунок заборгованості за природний газ, який поставлений саме ТОВ «Нафтогаз Трейдинг».

Відтак, відповідач вважає, що заборгованість, яка є предметом спору, дорівнює сумі різниці в тарифах, що підтверджується відповідними протоколами, має бути оплачена за рахунок компенсації різниці в тарифах, а не шляхом примусового стягнення такої заборгованості в судовому порядку.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 23752/25 від 28.07.2025) вважає доводи відповідача необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що врегулювання заборгованості в рамках Закону 1730 для учасників процедури врегулювання заборгованості, тобто для відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків а реструктуризації заборгованості, згідно договорів проведення взаєморозрахунків та договорів реструктуризації заборгованості. Договір про організацію взаєморозрахунків визначає як наявність заборгованості, так і її обсяг, що відповідає заборгованості, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

При цьому, позивач наголошує, що сторонами не заперечується, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором). Так, відповідач, як учасник процедури врегулювання заборгованості, частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості (його включено до Реєстру, затверджено суму різниці в тарифах), однак це не означає, що заборгованість вже врегульована (погашена), або належним чином відповідачем виконані умови договору, або зникнення предмета спору, оскільки договору про організацію взаєморозрахунків або договору про реструктуризацію заборгованості за договором не було укладено.

На думку позивача, положення зазначених актів не містять заборони на прийняття рішення щодо стягнення з відповідача заборгованості, оскільки до такої заборгованості включається заборгованість щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення.

Отже, за висновком позивача, для врегулювання заборгованості за договором повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, або зміни зобов`язання за договором на інше зобов`язання, встановлене договором про проведення взаєморозрахунків згідно з ст. 4 Закону 1730 та договором про реструктуризації заборгованості згідно з ст. 5 Закону 1730. Натомість саме лише включення відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом 1730, та затвердження суми різниці в тарифах не призводить до автоматичного врегулювання такої заборгованості, і, як наслідок, до відсутності заборгованості за договором.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 позовна заява вх.№ 2629/25 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

08.07.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 2629/25 від 30.0.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2565/25. Постановлено справу № 916/2565/25 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "31" липня 2025 року о 12:20 год.

23.07.2025 за вх.№ 23286/25 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, яке судом було задоволено відповідною ухвалою від 28.07.2025.

24.07.2025 від Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до суду надійшов відзив (вх. № 23444/25) на позовну заяву, який судом був прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього документами.

Окрім того, відповідач подав до суду клопотання (вх. № 23911/25 від 29.07.2025), згідно якого просив суд залучити Державу в особі Кабінету Міністрів України до участі у справі № 916/2565/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача оскільки виконання зобов`язання по оплаті заборгованості за спожитий газ, що є предметом спору, дорівнює різниці в тарифах, за договором постачання природного газу № 5723-ТКЕ(23)-23 від27.09.2023, а отже і виконання рішення суду, безпосередньо впливає на виконання свого обов`язку Державою в особі Кабінету Міністрів України, як учасника цивільних відносин, щодо забезпечення згідно ст. 116 Конституції України виконання законів України в частині проведення всіх необхідних заходів та процедур щодо відшкодування різниці в тарифах.

Також, до суду від представника Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» надійшла заява (вх. № 23913/25 від 29.07.2025) про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, яка судом була задоволена відповідною ухвалою від 30.07.2025.

28.07.2025 позивач подав до суду відповідь (вх. № 23752/25 від 28.07.2025) на відзив, який також судом був прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи разом із доданими до нього доказами.

31.07.2025 від позивача надійшли до суду заперечення (вх. № 24071/25) на клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, оскільки Кабінет Міністрів України не є учасником спірних правових відносин, переданих на вирішення суду, його дії/бездіяльність не є предметом дослідження у даній справи, у зв`язку з чим, як вважає позивач, відповідачем не зазначено жодної обставини, яка прямо вказує на те, що рішенням суду у справі № 916/2565/25 буде вирішено питання про право, інтерес, обов`язок Кабінету Міністрів України.

Підготовче засідання, призначене ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.07.2025 у справі № 916/2565/25 на 31.07.2025 о 12:20 год., не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (лікарняний) судді Цісельського О.В. у період з 31.07.2025 по 07.08.2025 включно.

08.08.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі № 916/2565/25 призначено на "26" серпня 2025 року об 11:40 год.

22.08.2025 відповідачем подано до суду клопотання (вх. № 26272/25) про долучення до матеріалів справи доказів направлення Кабінету Міністрів України примірника клопотання про залучення третьої особи з додатками.

25.08.2025 відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх. № 26379/25), яким просив визнати причини неявки у підготовче засідання у справі № 916/2565/25 поважними, відкласти підготовче засідання, призначене на 26.08.2025 об 11:40 год, та продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів. Тотожне за змістом клопотання (вх. № 26403/25 від 25.08.2025) від відповідача надійшло також на офіційну електронну адресу суду.

26.08.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2565/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "09" вересня 2025 року о 10:20 год., про що учасників справи було повідомлено відповідною ухвалою суду від 27.08.2025, постановленою відповідно до вимог ст. 120 ГПК України.

05.09.2025 за вх.№ 27574/25 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, яка була задоволена відповідною ухвалою суду від 08.09.2025.

09.09.2025 на офіційну електронну адресу суду та через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли клопотання (вх. № 27815/25, № 27867/25), аналогічні за змістом, про зупинення провадження у справі № 916/2565/25 до набрання законної сили рішенням у справі № 910/10173/25 за позовом КП «ТМ ІТКЕ» до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про визнання пунктів 5.1. та 5.4. договору № 5723-ТКЕ(23)-23 недійсними та внесення до договору змін.

Підготовче засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.08.2025 у справі № 916/2565/25 на 09.09.2025 о 10:20 год., не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги, що унеможливило проведення судових засідань.

10.10.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі № 916/2565/25 призначено на "14" жовтня 2025 року о 15:00 год.

14.10.2025 позивач надав до суду заперечення (вх. № 32179/25) на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки, на думку позивача, такі дії відповідача є недобросовісними і метою подання позову про визнання договору недійсним було саме ціллю відповідача зупинити провадження у справі, при цьому відповідач не скористався правом на подання зустрічного позову щоб всі спори розглядались в одному провадженні, а свідомо подав позов в окремому провадженні.

У підготовчому засіданні 14.10.2025 суд, розглянувши клопотання відповідача щодо залучення до участі у справі Держави в особі Кабінету Міністрів України, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заслухавши усні пояснення представників сторін щодо вказаного клопотання відповідача, дослідивши зміст клопотання та заперечень, наданих позивачем, суд протокольною ухвалою відмовив в його задоволенні з огляду на те, що відповідачем не наведено обґрунтувань, яким чином прийняття рішення у справі № 916/2565/25/25 може вплинути на права чи обов`язки Держави в особі Кабінету Міністрів України, тому суд не встановив підстав для залучення останньої до участі у справі, як третьої особи.

Окрім того, у підготовчому засіданні 14.10.2025 суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 916/2565/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/10173/25, а також врахувавши заперечення позивача, протокольно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю об`єктивної неможливості розгляду справи № 916/2565/25 без отримання результатів розгляду справи № 910/10173/25, а клопотання, подане відповідачем через електронну пошту, залишено було судом без розгляду, про що були постановлені ухвали, занесені до протоколу підготовчого засідання, без оформлення окремого документа.

Додатково суд наголошує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18.

Того ж дня, у підготовчому засіданні по справі № 916/2565/25, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/2565/25 до судового розгляду по суті на "23" жовтня 2025 року о 10:00 год. Окрім того, призначено резервну дату судового засідання з розгляду справи № 916/2565/25 по суті на 20 листопада 2025 року об 11:20 год.

20.10.2025 представником позивача подано до суду повідомлення (вх. №32922/25) про заміну представника, що братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

23.10.2025 у судовому засіданні по справі № 916/2565/25, у зв`язку з об`єктивною неможливістю завершити розгляд справи у даному судовому засіданні, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "20" листопада 2025 року об 11:20 год.

Під час розгляду справи по суті учасники справи виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

Представник позивача (ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг») у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у заявах по суті, та наданими суду доказами.

Представник відповідача (КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго») у своїй вступній промові та судових дебатах проти позовних вимог заперечував, просив суд у задоволені позову відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію доводами та аргументами, викладеними у відзиві та усних поясненнях, наданими суду доказами.

В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, були б достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судових засідань тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо належного повідомлення всіх учасників справи, а також всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися під час судового розгляду як на підставу своїх вимог і заперечень, а також судом були безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні, 20.11.2025 господарським судом був завершений розгляд справи по суті, відповідно до ч.1 ст.219 ГПК України оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення 01.12.2025 об 11:30 год.

В судовому засіданні, 01.12.2025 господарським судом, відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, в присутності представників учасників справи було проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

27.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі постачальник, позивач, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») та Комунальним підприємством «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі споживач, відповідач, КП «ТМ ІТКЕ») укладено договір постачання природного газу № 5723-ТКЕ(23) - 23 (далі договір), за змістом п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1) пункту 4 Положення, природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу. За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 вересня 2023 року по 15 квітня 2024 року (включно) в кількості 8550,000 тис.куб.м.

За положеннями підпункту 2.2.1. пункту 2.1. договору обсяг І (фіксований) природного газу використовується споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб. Обсяг ІІІ (фіксований) природного газу використовується споживачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої вводи бюджетним установам/організаціям та релігійним організаціям, закладам охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладам охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), підприємствам, установам та організаціям, що перебувають в управлінні Державного управління справами, та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб. Обсяг ІІ природного газу використовується споживачем для потреб, відмінних від тих, що покриваються за рахунок обсягів І (фіксований) та ІІІ (фіксований).

Пунктом 3.1 договору визначено, що постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

За положеннями п. 3.2 договору, постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на Інформаційній платформі оператора ГТС.

Відповідно до п. 3.5 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, по два примірника актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником споживача, а саме: акт на обсяг І (фіксований), акт на обсяг ІІІ (фіксований) та акт на обсяг ІІ. В актах зазначаються фактичні обсяги використання природного газу, які визначаються з урахуванням вимог п. 2.1, пп. 2.2.3 та пп. 3.5.2 цього договору, їх ціна (визначається відповідно до розділу 4 цього договору) та вартість (підп. 3.5.1 п. 3.5 договору).

Постачальник протягом 3-х робочих днів з дати одержання актів зобов`язується повернути споживачу по одному примірнику оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником постачальника або надає обґрунтовану відмову від підписання акту. Після підписання сторонами актів приймання-передачі, замовлені обсяги природного газу за договором вважаються скоригованими (під. 3.5.4 п. 3.5 договору).

Розділом 4 договору визначено, що ціна на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином:

Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ 6 183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ 7 420,00 грн; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576 грн, крім того ПДВ 20% 27,315 грн, всього з ПДВ 163,89 грн за 1000 куб. м. Всього ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7 583,89 грн (пп 4.1.1.).

Ціна природного газу для обсягу ІІ визначається щомісяця для виробника теплової енергії за такою формулою:

Р = Pueex x k1 x k2,

де Р - ціна природного газу для виробника теплової енергії;

Pueex - середньозважена ціна, що склалася на ресурс місяця, що передує місяцю постачання природного газу та склалася за результатами електронних біржових торгів на товарній біржі «Українська енергетична біржа» за всіма договорами, умовами оплати та базисами (в газотранспортній системі, газосховищах), та за всіма стандартизованими продуктами за напрямком «Природний газ», за період з 1 по 20 (включно) числа місяця за всі торгові дні місяця, з урахуванням податку на додану вартість, у гривнях за 1000 куб. метрів газу;

k1 - коригуючий коефіцієнт, що враховує вартість грошей у часі за обліковою ставкою Національного банку та середнім очікуванням прострочення оплати виробників теплової на рівні 80 календарних днів, за лінійними розрахунками, що становить 1,055;

k2 - коригуючий коефіцієнт, націнка постачальника природного газу, що становить 1,050.

Якщо протягом поточного місяця постачання природного газу не здійснювались електронні біржові торги на товарній біржі «Українська енергетична біржа» за всіма договорами, умовами оплати та базисами (в газотранспортній системі, газосховищах), ціна залишається на рівні попереднього місяця, розрахована наведеною формулою. Крім того податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коєфіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м.

Постачальник щомісячно розміщує інформацію щодо зміни ціни газу за обсягом ІІ на офіційному сайті постачальника naftogaztrading.com.ua або відповідна інформація надсилається постачальником споживачу листом на електронну адресу споживача, вказану у розділі 14 «Адреси та реквізити Сторін» цього договору. Така ціна є обов`язковою для застосування сторонами з 1 числа місяця, на який вона розрахована та не потребує окремого оформлення додатковою угодою. Сторони домовились, що ціна природного газу обсягу ІІ буде вказана при документальному оформленні обсягу ІІ у відповідному акті приймання передачі газу.

Сторони підтверджують, що цілком погоджуються з порядком визначення та зміни ціни обсягу IІ, зазначеним в даному пункті договору. При цьому, споживач вважається повідомленим про зміну ціни обсягу ІІ з моменту здійснення публікації відповідної інформації на офіційному сайті постачальника naftogaztrading.com.ua або з моменту відправлення відповідного повідомлення постачальником на електронну адресу споживача, зазначену у розділі 14 даного договору (пп.4.1.2 договору).

Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього договору як обсяг ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м. газу без ПДВ - 13 658,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 16 390,00 грн; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м. Всього ціна газу для Обсягу ІІІ (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн (пп.4.1.3 договору).

У разі зміни тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та/або коефіцієнту, який застосовується при замовлені потужності на добу наперед у відповідному періоді, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 4.3 договору, загальна фактична вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Розділом 5 договору сторони встановили порядок та умови розрахунків за природний газ.

Відповідно до п. 5.1 договору споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу обсягу - до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підп. 3.5.3 п. 3.5 цього договору.

Пунктом 5.2 договору для реєстрації (продовження реєстрації) споживача в реєстрі споживачів постачальника на платформі Оператора ГТС та постачання (продовження постачання) газу споживачу за цим договором з 01.01.2024 року, споживач зобов`язується у строк до 16:15 29.12.2023 року укласти договори або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі - договір про договірне списання) з рахунків споживача, на який надходять кошти в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ.

Договір про договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в оплату за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за теплову енергію та відповідні комунальні послуги, послуги (товари), для надання (передачі) яких використовується поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений договір про договірне списання.

У разі порушення споживачем умов розрахунків за поставлений природний газ оплата за природний газ за цим договором здійснюється шляхом щоденного договірного списання банками залишку грошових коштів з банківських рахунків споживача, на які надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, на банківський рахунок постачальника.

Договірне списання (перерахування) з поточного рахунку споживача на поточний рахунок постачальника здійснюється з дати отримання банком повідомлення постачальника про порушення строків розрахунків за цим договором на підставі відповідного договору про договірне списання до повного виконання зобов`язань споживача в частині розрахунків за поставлений природний газ за цим договором без застосування платіжних вимог від постачальника.

Відповідно до п. 5.3 договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

Згідно з п. 5.4 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим договором.

Підпунктом 4 п. 6.2. договору, зокрема, встановлено, що споживач зобов`язаний прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором та використовувати його відповідно до умов цього договору.

Постачальник має право отримати оплату за переданий цим договором природний газ в розмірі та в строки, визначені цим договором (пп.4 п. 6.3 договору).

Даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє до « 15» квітня 2024р. включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (п.13.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 30.01.2024 року до Договору постачання природного газу №5723- ТКЕ(23)-23 від 27.09.2023 року Сторони зупинили дію п.5.2 Договору.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 5723-ТКЕ(23)-33 від 27.09.2023 позивачем у період з листопада 2023 року по березень 2024 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 62539243,38 грн, на підтвердження чого сторонами були складені та підписані наступні акти приймання-передачі природного газу: від 30.11.2023 (з урахуванням обсягу споживання І: 612,730 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 4646875,20 грн з ПДВ; від 30.11.2023 (з урахуванням обсягу споживання ІІ: 13,149 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 261161,48 грн з ПДВ; від 30.11.2023 (з урахуванням обсягу споживання ІІІ: 132,524 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 2193787,34 грн з ПДВ; від 31.12.2023 (з урахуванням обсягу споживання І: 1228,563 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 9317283,20 грн з ПДВ; від 31.12.2023 (з урахуванням обсягу споживання ІІ: 33,126 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 603691,38 грн з ПДВ; від 31.12.2023 (з урахуванням обсягу споживання ІІІ: 279,660 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 4629460,09 грн з ПДВ; від 31.01.2024 (з урахуванням обсягу споживання І: 1434,434 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 10878585,66 грн з ПДВ; від 31.01.2024 (з урахуванням обсягу споживання ІІ: 38,475 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 670020,70 грн з ПДВ; від 31.01.2024 (з урахуванням обсягу споживання ІІІ: 319,047 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 5281468,04 грн з ПДВ; від 29.02.2024 (з урахуванням обсягу споживання І: 1070,484 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 8118429,90 грн з ПДВ; від 29.02.2024 (з урахуванням обсягу споживання ІІ: 29,514 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 491544,31 грн з ПДВ; від 29.02.2024 (з урахуванням обсягу споживання ІІІ: 223,929 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 3706895,41 грн з ПДВ; від 31.03.2024 (з урахуванням обсягу споживання І: 1044,19000 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 7919019,17 грн з ПДВ; від 31.03.2024 (з урахуванням обсягу споживання ІІ: 25,74000 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 409480,55 грн з ПДВ; від 31.03.2024 (з урахуванням обсягу споживання ІІІ: 206,08700 тис. куб.м. та тарифу на транспортування природного газу) на суму 3411540,95 грн з ПДВ.

Вказані акти підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані, зокрема, представником відповідача та скріплені відтиском печатки підприємства.

Судом встановлено, що відповідач поставлений позивачем природний газ оплатив частково, а саме в сумі 53894960,65 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок з рахунка позивача та розрахунком суми основного боргу, наданого позивачем.

Відповідачем також надано до матеріалів справи протоколи засідань територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах № 6 від 18.08.2023, № 7 від 17.11.2023, № 8 від 22.03.2024, № 9 від 29.05.2024, № 10 від 30.08.2024, № 11 від 08.01.2025.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині здійснення оплати в повному обсязі за поставлений природний газ за період з листопада 2023 року до березня 2024 року, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 8644282,73 грн основного боргу.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.699 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами

Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»: оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши описаний вище договір, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки природного газу, правове регулювання якого визначено, зокрема, приписами Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2496 від 30.09.2015.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно норм цивільного законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Вказаний договір є консенсуальними, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Отже, у розумінні Закону України «Про ринок природного газу» ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» є постачальником природного газу, а КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» - споживачем.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір № 5723-ТКЕ(23)-33 від 27.09.2023 за своєю правовою природою є договором постачання природного газу, який недійсними у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.

На виконання умов означеного договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 62539243,38 грн, з яких фактично сплачено 53894960,65 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу та не спростовано відповідачем.

Суд наголошує, що у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Отже, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» як постачальником доведено виконання належим чином взятих на себе за укладеним договором зобов`язань та постачання відповідачу протягом спірного періоду природного газу загальною вартістю 62539243,38 грн, що підтверджується дослідженими в описовій частинні рішення підписаними між сторонами без заперечень та/або зауважень актами приймання-передачі.

Матеріали справи не містять будь-яких заперечень щодо обсягів споживання відповідачем природного газу, факт постачання природного газу у визначених обсягах за спірний період відповідачем не спростовано. Відповідач не надає будь-яких доказів про те, що ним отримано природний газ за договором в іншому обсязі, ніж стверджує позивач, а відомості позивача є недостовірними. Відповідач також не звертався до суду щодо врегулювання розбіжностей обсягів спожитого ним природного газу.

Зважаючи на погоджені сторонами умови договору щодо порядку та строків проведення розрахунків, строк оплати постачання природного газу за актами приймання-передачі є таким, що настав.

В свою чергу, судом встановлено, що КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» як споживачем, в порушення приписів статей 525, 526, 610, 629, 692, 712, 714 ЦК України та умов договору, оплату за переданий газ здійснювало несвоєчасно та не виконало зобов`язання у строки, визначені договорами, не дивлячись на приписи частини 1 статті 530, частини 1 статті 692, частини 1 статті 712, частини 1 статті 714 ЦК України та погоджені пунктом 5.1 договору умови.

Відтак, за твердженнями позивача, не спростованими відповідачем, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» у повному обсязі виконані взяті на себе зобов`язання відповідно до договору; натомість, відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати за отриманий природний газ виконав не в повному обсязі, з порушенням термінів такої оплати.

Отже, суд встановив, що відповідач зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу виконав лише частково, сплативши на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» грошові кошти у розмірі 53894960,65 грн, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунка за періоди з 02.11.2023 по 31.10.2024.

Станом на дату розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання відповідачем зобов`язання за договором в частині здійснення оплати за поставлений природний газ за спірний період на загальну суму 8644282,73 грн, у зв`язку із чим у Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» перед позивачем виникла заборгованість в зазначеній сумі. Протилежного матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, враховуючи, що своєчасна оплата поставленого ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» природного газу є одним з основних обов`язків Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», належне виконання якого вимагається спірним договором та законом, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем всупереч вимог ст. 73, 74 ГПК України не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем за договором постачання природного газу № 5723-ТКЕ(23)-33 від 27.09.2023 за спожитий природний газ у спірний період, а також доказів, які б свідчили про сплату відповідачем вказаної заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 8644282,73 грн є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, тому суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Суд не покладає в основу висновків у справі доводи відповідача, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки свої зобов`язання з компенсації різниці в тарифах державою у встановленому порядку не виконано перед КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» відповідно до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», яким передбачено спеціальний порядок погашення заборгованості теплопостачальних підприємств за спожитий природний газ за умови наявності у бюджету заборгованості з компенсації різниці в тарифах на теплову енергію перед виробником теплової енергії, виходячи з такого.

29.07.2022 набув чинності Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» № 2479-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VIII (далі - Закон).

Закон визначає процедуру врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу як заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону:

- взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості;

- договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону;

- до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду.

Частиною 1 ст. 4 Закону визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.

Згідно з абз. 9 ст. 4 Закону взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Згідно з абз. 13 ст. 4 Закону 1730, обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 1 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Таким чином, врегулювання заборгованості для учасників процедури врегулювання заборгованості, тобто для відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, згідно договорів проведення взаєморозрахунків (ст. 4 Закону) та договорів реструктуризації заборгованості (ст. 5 Закону).

Договір про організацію взаєморозрахунків визначає як наявність заборгованості, так і її обсяг, що відповідає заборгованості, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Згідно з п. 5 постанови КМУ від 20.12.2022 №1403 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків) (пункт 5 Постанови КМУ 1403).

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, при цьому, припинення зобов`язання є останньою стадією його існування.

Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання, тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов`язанні дій, а боржник звільняється від обов`язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 07.05.2025 у справі №920/481/23 сформував правову позицію, щодо різниці в тарифах та зазначив зокрема наступне.

Щодо порядку відшкодування різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом 1730, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до ст.2 Закону 1730 в редакції Закону від 14.07.2021 № 1639-IX, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до ст.4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру (абз.2 ч.1 ст.3 Закону 1730 в редакції Закону від 14.07.2021 №1639-IX).

Абзаци 1 та 2 ст.4 Закону1730, в редакції Закону від 14.07.2021 №1639, встановлювали, що взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення: кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів або операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.

Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та/або Законом «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абз.7 ст.4 Закону 1730 в редакції Закону від 14.07.2021 №1639-IX з рахуванням змін, внесених Законом від 16.12.2021 №1974-IX).

Згідно із розд.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 2479 абз.1 ст.4 Закону 1730 після слова «Взаєморозрахунки» доповнено словами «або перерахування субвенції», а також доповнено абз.3 такого змісту: «кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника «останньої надії», за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу".

Отже, законодавець визначив, що проведення розрахунків може здійснюватися шляхом взаєморозрахунків або перерахування субвенції. До переліку заборгованості, яка підлягає врегулюванню, додав також заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» за спожитий природний газ з 01.06.2021.

Водночас визначив, що для цього сторони повинні укласти договір про організацію взаєморозрахунків.

Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абз.9 ст.4 Закону 1730).

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 №1403 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».

Згідно з п.5 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків).

Закон 2479 встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах - це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.

Згідно із ч.4 ст.14 Цивільного кодексу особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Ця норма надає можливість сторонам договору або законодавцю визначити обставини, за яких особа може бути звільнення від цивільного обов`язку або його виконання. Звільнення від виконання цивільного обов`язку означає повне припинення самого цивільного зобов`язання. Звільнення від виконання обов`язку має місце тоді, коли сам обов`язок зберігається (продовжує існувати), проте його не можна виконати примусово.

Ані договір постачання природного газу, ані Закон 2479 не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 01.06.2021, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.04.2024 у справі №925/636/23.

Верховний Суд зробив такий висновок щодо застосування норм ст.4 Закону 1730 в редакції Закону 2479:

1) стаття 4 Закону 1730 в редакції Закону 2479 має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 01.06.2021. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;

2) наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків. Умови та порядок проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції у 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 №1403;

3) Закон 1730 не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.

Суд відхиляє також доводи скаржника по те, що наявність заборгованості Держави перед відповідачем спричинила неврегулювання питання погашення заборгованості перед позивачем, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення його від виконання своїх договірних зобов`язань.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 у справі №910/11830/20.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18.04.2023 у справі № 911/3195/21 сформував наступну правову позицію: «Згідно з ст. 1 Закону України «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» взаєморозрахунки розрахунки з погашення заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, які проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості. Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, у межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням та в обсягах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та/або Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», та/або Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», із застосуванням рахунків, відкритих у Державному казначействі України, згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість (частина третя статті 4 вказаного Закону)».

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у даній справі суду для її правильного вирішення необхідно встановити обставини, що входять до предмета доказування, зокрема такі обставини як факт укладення договору про організацію взаєморозрахунків та факт його виконання.

Предметом спору у даній справі є майнова вимога про стягнення основної заборгованості за поставлений газ, така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків згідно ст. 4 Закону 1730 та реструктуризації залишків заборгованості згідно зі ст. 5 Закону 1730. Сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом 1730 без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у даній справі.

Згідно з нормами абз. 13 ст. 4 Закону № 1730, протоколи засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, на які посилається відповідач, підтверджують обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Проте, такі протоколи не є ані договором про організацію взаєморозрахунків, ані договором про реструктуризацію заборгованості в розумінні Закону № 1730.

Суд зазначає, що вказані протоколи свідчать про те, що відповідач як учасник процедури врегулювання заборгованості частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості згідно з Законом № 1730, однак вказані протоколи не свідчать про те, що заборгованість вже врегульована (погашена), оскільки договору про організацію взаєморозрахунків згідно з ст. 4 Закону № 1730, або договору про реструктуризацію заборгованості згідно з ст. 5 Закону № 1730 за договором укладено не було. Протилежного суду не доведено.

Отже, відповідач, як учасник процедури врегулювання заборгованості, частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості, однак це не означає, що заборгованість вже врегульована (погашена), або належним чином відповідачем виконані умови договору, або зникнення предмета спору, оскільки договору про організацію взаєморозрахунків згідно з ст. 4 Закону 1730, або договору про реструктуризацію заборгованості згідно з ст. 5 Закону 1730 за договором не було укладено (матеріали справи не містять), що у сукупності спростовує посилання відповідача на відсутність заборгованості за договором в силу закону.

Заборгованість відповідача не погашена, а лише підлягає погашенню (підлягає врегулюванню) за рахунок держави в межах видатків спеціального фонду державного бюджету, а це в свою чергу додатково свідчить про наявність непогашеної заборгованості за договором перед позивачем.

Відтак, сама лише наявність законодавчої можливості врегулювання заборгованості без фактичного вчинення дій учасників ринку шляхом проведення розрахунків та реструктуризації не може бути підставою для відмови в стягненні заборгованості, яка є предметом позову у даній справі.

Жодних інших доказів на підтвердження того, що відповідач звільнений від обов`язку оплатити спожитий ним природний газ, учасниками справи не надано та судом не встановлено.

Решта посилань відповідача також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Згідно із статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 Господарського процесуального кодексу України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (статті 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені докази, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених учасниками судового процесу, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, з огляду на те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, а також враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строки, визначені договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 8644282,73 грн основного боргу є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Відповідно до положень статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 103731,39 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Клушина, № 5-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) суму основної заборгованості в розмірі 8 644 282 (вісім мільйонів шістсот сорок чотири тисячі двісті вісімдесят дві) грн 73 коп та судовий збір в розмірі 103 731 (сто три тисячі сімсот тридцять одна) грн 39 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повне рішення складено 11 грудня 2025 р.

Суддя О.В. Цісельський