ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025м. ДніпроСправа № 904/6243/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (м.Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" (м. Дніпро)

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 201 860 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" (далі - відповідач) безпідставно набуті грошові кошти у загальному розмірі 201 860 грн. 00 коп., з яких:

- 101 860 грн. 00 коп. - сума ймовірного завищення вартості товарів під час виконання зобов`язань за договором № 280 від 22.04.2025;

- 100 000 грн. 00 коп. - сума сплаченого ПДВ під час виконання зобов`язань за договором № 280 від 22.04.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- між позивачем та відповідачем, враховуючи надання відповідачем найбільш економічно вигідної пропозиції та встановленням твердої договірної ціни в 2025 року, було укладено договір № 280 вiд 22.04.2025. Претензій щодо якості та обсягу виконаних робіт і наданих послуг позивач не мав, у зв`язку з чим у повному обсязі оплатив відповідачу надані за договором послуги. При цьому позивач зазначає, що відповідач теоретично мав змогу закупити будівельні матеріали за іншою вартістю, яка б відповідала середньоринковим цінам, у зв`язку із чим вважає правильним та справедливим звернутися до суду з даним позовом;

- у договорі № 280 вiд 22.04.2025 була встановлена тверда договірна ціна. Відповідно до розділу "Ціна договору" вказаного договору, підрядник (відповідач) не має права змінювати ціну за надані послуги. Водночас у договорі відсутня будь-яка заборона на зміну ціни з боку замовника (позивача), у тому числі в бік її зменшення, навіть після фактичного виконання договору;

- з метою реалізації свого права на одностороннє зменшення ціни договорів, позивач оприлюднив на офіційному сайті "https://dnіprоrаdа.gоv.uа/uk/pаge/depаrtаment-zpіtаn-sаmооrgаnіzаcіі-nаselennyа-dnіprоvskоі-mіskоі-rаdі" письмову вимогу № 3/1-497 від 07.07.2025 про надання повного пакета документів, що підтверджують фактичні витрати відповідача при виконанні договорів (договори з контрагентами, накладні, рахунки-фактури, тощо) та інформації щодо застосування податкової пільги, передбаченої пунктом 197.15 Податкового кодексу України, та зазначив, що у разі відмови такого надання буде поданий відповідний позов до суду. Зазначена вимога була оприлюднена, з метою зменшення ціни укладеного та виконаного договору до 50% та повернення частини оплачених коштів, за виконаними договорами, які були оплачені позивачем, про що офіційно оприлюднено інформацію: "https://spending.gov.ua/new/disposers/44124263/ transactions/";

- відповідач вказану вимогу отримав та, на думку позивача, безпідставно відмовив у наданні зазначених документів, посилаючись на те, що така вимога є втручанням у його господарську діяльність та суперечить принципу конфіденційності комерційної інформації. Крім того, відповідач аргументував свою відмову тим, що в договорі встановлена тверда ціна за надані послуги, яка, на його думку, є остаточною та незмінною після їх виконання, і що право у позивача на одностороннє зменшення ціни після виконання договору відсутнє;

- враховуючи, що відповідач відмовив у наданні відповідних документів з метою перешкоджання реалізації позивачем права на одностороннє зменшення ціни договору до 50% та повернення частини коштів, сплачених за виконаним договором, який був повністю оплачений позивачем, така відмова, на думку позивача, є безпідставною і порушує законні права та інтереси позивача. Відповідач, отримавши від позивача грошові кошти за виконані роботи, відмовився надати всі документи, пов`язані з виконанням договору. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на одностороннє зменшення ціни договору (що відповідає положенням статті 651, 653 Цивільного кодексу України), у результаті чого виникла переплата частини грошових коштів, тому позивач, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, зазначає, що переплачені грошові кошти, які складаються з суми ймовірного завищення вартості товарів в розмірі 101 860 грн. 00 коп. та суми сплаченого ПДВ в розмірі 100 000 грн. 00 коп., підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті відповідачем.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 07.11.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі (які фактично є відзивом на позовну заяву) (вх. суду № 52916/25 від 01.12.2025), в яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- відповідач повністю та належним чином виконав усі укладені з позивачем договори. Послуги прийняті та оплачені позивачем без зауважень;

- позивач, заявляючи про необхідність отримання всієї первинної документації для перевірки цін на матеріали та намагаючись зменшити обсяг договорів, не надав жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, зокрема експертних висновків, порівняльних аналізів чи інших документів. Посилання позивача на інформацію, розміщену на сайтах в мережі Інтернет, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі. Такі відомості не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні вимог законодавства України, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, зокрема: підпису уповноваженої особи, печатки (у разі її наявності у суб`єкта господарювання), коду ЄДРПОУ, дати складання документа, а також інших передбачених законодавством елементів, які надають документу юридичну силу. Крім того, зазначена інформація не підтверджена жодним висновком експерта чи іншим доказом, що має належний процесуальний статус. Відтак, подібні посилання на відкриті джерела в Інтернеті можуть розглядатися виключно як припущення сторони позивача, які не підтверджені жодним належним і допустимим доказом у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України. Більше того, інформація про ймовірну ціну будівельних матеріалів, наведена на сайтах, без фактичного здійснення покупки таких матеріалів, не має жодного юридичного значення. Це зумовлено тим, що ціна, зазначена на веб-ресурсі, не гарантує наявності товару, його відповідності заявленим характеристикам, наявності необхідної кількості, можливості своєчасної поставки у строки, прийнятні для покупця, або інших істотних умов поставки. Усе це зумовлює недопустимість врахування такої інформації як обґрунтованого доказу реальної ринкової вартості матеріалів або понесених витрат. Отже, подібні доводи позивача є виключно припущеннями, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути взяті судом до уваги при вирішенні спору по суті;

- ціна договору була визначена як тверда та погоджена сторонами при укладенні договору;

- закупівлі здійснювалися за ринковими цінами на момент виконання робіт;

- позивач вимагає стягнення 100 000 грн. 00 коп., посилаючись на пункт 197.15 статті 197 Податкового кодексу України. В той же час, посилаючись на судову практику, відповідач наголошує на тому, що виконання робіт з капітального ремонту, зокрема, утеплення фасадів будівель, не може розцінюватися як будівництво доступного житла чи як будівництво, що здійснюється за рахунок державних коштів. Позивачу вже неодноразово судами було роз`яснено, що його посилання на вказану норму Податкового кодексу України є некоректним. Зокрема, у рішеннях Господарського суду Дніпропетровської області, які набрали законної сили та перебувають у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, де позивачем є замовник (Департамент), а відповідачем - виконавці договорів, судами прямо встановлено, що роботи з капітального та поточного ремонту не підпадають під визначення "будівництво доступного житла" чи "будівництво за державні кошти". Відповідно, такі операції підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за загальною ставкою 20% (рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2025 у справі № 904/5280/24, від 18.03.2025 у справі № 904/5281/24, від 20.05.2025 у справі № 904/1456/25, від 27.05.2025 у справі № 904/1306/25, від 19.08.2025 у справі №904/1923/25). Цей висновок має не лише характер судової практики, але й підтверджується загальновідомим підходом до тлумачення норм Податкового кодексу України, які неодноразово роз`яснювалися як податковими органами, так і судами різних інстанцій. Враховуючи те, що позивач був учасником зазначених проваджень та мав можливість ознайомитися з наведеними рішеннями, він не міг не знати про відсутність у його контрагентів права на застосування податкової пільги, передбаченої пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України. Таким чином, застосування пільги з ПДВ є юридично неможливим і не підтверджене доказами. Більш того позивач звернувся до податкової та отримав чітку відповідь, що відповідач не був звільнений від податку на додану вартість;

- позивач стверджує, що відповідач не надав запитуваних документів, проте, всі обов`язкові документи підписані сторонами без зауважень, розрахунки проведені; договір не містить обов`язку надавати первинну документацію щодо закупівлі матеріалів після виконання робіт; витребування документів, що стосуються відносин відповідача з іншими контрагентами, не передбачено ані договором, ані законом, і є прямим втручанням у господарську діяльність (статті 19, 320 Господарського кодексу України);

- позивач вимагає повернути сплачені грошові кошти, як безпідставно набуте майно, однак кошти отримані на підставі чинного та виконаного договору. При цьому, зауважує відповідач, що Верховний Суд (справи № 910/9072/17, № 922/3412/17) зазначив, що стаття 1212 Цивільного кодексу України не застосовується до належно виконаних договірних відносин;

- сума позову (201 860 грн. 00 коп.) відповідає критеріям малозначної справи (стаття 247 Господарського процесуального кодексу України), отже її розгляд повинен відбуватися у порядку спрощеного позовного провадження;

- всі документи, укладені підприємством (ТОВ "БК Будкомплект Дизайн") як підрядником із контрагентами, а також дані щодо кількості та вартості матеріалів, придбаних для виконання робіт і надання послуг за договорами з Департаментом, є комерційною таємницею;

- будь-які претензії щодо завищеної вартості матеріалів чи переплати, що ґрунтуються лише на припущеннях або інформації з відкритих джерел, є безпідставними, оскільки тверда договірна ціна закріплює фінансові умови договору як остаточні та обов`язкові для обох сторін;

- ТОВ "БК Будкомплект Дизайн" як підрядник не може надавати документи, що містять комерційну таємницю, стороні - Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради у зв`язку з тим, що надання такої інформації суперечить укладеним договорам та без належної правової підстави суперечить чинному законодавству України та може призвести до порушення прав суб`єктів господарювання;

- дані з Інтернет-ресурсів не підтверджують факту укладення договорів, здійснення розрахунків або постачання матеріалів, а отже мають виключно характер припущень. Використання таких даних як доказів у будь-якому офіційному або судовому процесі не відповідає принципам належного, допустимого та достовірного доказування, встановленим положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, а також принципам добросовісності сторін. Таким чином, будь-які посилання Департаменту на аналіз відкритих Інтернет-ресурсів не можуть розглядатися як належний або допустимий доказ і не впливають на встановлення фактичних обставин справи. Виходячи з цього, підрядник підтверджує законність та достовірність усіх офіційних документів, складених у процесі виконання договорів, та наголошує, що надання документів, що містять комерційну таємницю, неможливе без порушення чинного законодавства України. Такий підхід повністю відповідає вимогам цивільного, господарського та податкового законодавства, принципам добросовісності та захисту прав суб`єктів господарювання, і забезпечує баланс між законними інтересами Департаменту та правами підрядника щодо збереження конфіденційної інформації;

- з метою спростування правової позиції відповідача Департамент має право звернутися до податкової служби з вимогою надати вичерпний перелік осіб, які були звільнені або підлягають звільненню у 2025 році від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 197.15 статті 197 розділу V Податкового кодексу України;

- умови договору та/або характер послуг, які надавалися, не передбачали призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин. Держжитлокомунгосп України у листі від 26.01.2005 № 4/3-102 роз`яснює, що якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту. З огляду на викладене, відповідач просить суд застосовувати положення частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та врахувати наступні постанови: 1) Постанову Верховного Суду у справі № 520/10179/19 від 09.05.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/110772205), в якій зазначено про те, що згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 25.09.2018 у справі № 824/207/16-а, утеплення фасаду будівлі не підпадає під визначення капітального ремонту, тому не відносяться і до будівельних робіт, а отже і не потребує реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт; 2) Постанову Верховного Суду у справі № 824/207/16-а від 25.09.2018 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76696478), в якій зазначено наступне: "Так, Державний комітет України з будівництва та архітектури у своєму листі від 30.04.2003 № 7/7-401 зазначив, що капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). До капітального ремонту відносяться роботи, пов`язані зі зміною існуючого вигляду раніше експлуатованого приміщення з заміною конструктивних елементів споруди, а при поточному ремонті заміни конструктивних елементів споруди не відбуваються. Проте, як встановлено, було здійснено утеплення пінопластом, що не підпадає під визначення капітального ремонту. Крім того, експлуатація будівлі під час ремонту не припинялася."; 3) Постанову Верховного Суду у справі № 464/2254/17 від 26.09.2018 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74991926), в якій зазначено про те, що зі змісту наведених положень Переліку № 150 убачається, що поняття "капітальний ремонт" і "поточний ремонт" збігаються за назвою виконуваних робіт, проте при капітальному ремонті експлуатація будівлі за цільовим призначенням призупиняється, а при поточному ремонті - ні. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що міститься у постанові від 27.02.2012 у справі № 21-419а11;

- відповідач просить суд застосовувати положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України та враховувати судові рішення у справах № 904/5280/24, №904/5279/24, № 904/5281/24, № 904/1923/25, № 904/1456/25, № 904/1406/25, № 904/1306/25, №904/4761/25, які набрали законної сили, у зв`язку з тим, що, по-перше, правовідносини у цих справах ґрунтуються на однакових ситуаціях, різниця лише у різних договорах (різні номери та дати, адреса); по-друге, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України судова практика має обов`язкову силу при вирішенні конкретного спору, якщо сторони одні й ті самі;

- витребування документів та інформації, які не передбачені умовами укладеного між сторонами договору та не обумовлені жодними чинними нормативно-правовими актами, фактично є прямим втручанням у господарську діяльність суб`єкта підприємництва. Такі дії суперечать принципам автономії волі сторін, свободи договору та недопустимості необґрунтованого втручання у ведення господарської діяльності, що прямо заборонено законодавством.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли пояснення у справі (які фактично є відповіддю на відзив на позовну заяву) (вх. суду № 52446/25 від 27.11.2025), в яких він просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- позивач, з метою підтвердження своєї правової позиції у справі та отримання необхідної інформації за період з 01.01.2022 по 31.10.2025, звернувся до податкової служби з вимогою надати вичерпний перелік осіб, які були звільнені або підлягають звільненню у 2025 році від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 197.15 статті 197 розділу V Податкового кодексу України. На зазначений запит було отримано чітку, повну та детальну відповідь, яку позивач просить долучити до матеріалів справи та враховувати під час розгляду справи. Надати цю інформацію раніше не було можливим, оскільки відповідь податкового органу отримана лише 05.11.2025;

- умови договору та характер послуг, які надавалися відповідачем позивачеві, не передбачали призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин. Держжитлокомунгосп України у листі від 26.01.2005 № 4/3-102 роз`яснює, що якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту. Проте, відповідачем надавались позивачеві саме послуги з капітального ремонту, у зв`язку з чим Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради просить не застосовувати положення частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та не враховувати наступні постанови: постанову Верховного Суду у справі №520/10179/19 від 09.05.2023, постанову Верховного Суду у справі № 824/207/16-а від 25.09.2018, постанову Верховного Суду у справі № 464/2254/17 від 26.09.2018;

- позивач просить не застосовувати положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не враховувати судові рішення, які набрали законної сили, на які посилається відповідач, незважаючи на те, що сторони у відповідних справах є тими самими. По-перше, правовідносини у цих справах ґрунтуються на різних договорах (різні номери та дати). По-друге, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України судова практика не має обов`язкової сили при вирішенні конкретного спору. Наведені відповідачем судові рішення не можуть бути застосовані у межах даної справи, оскільки в зазначених справах суд, ймовірно, не врахував усіх істотних обставин, що мають значення для правильного та об`єктивного вирішення спору. Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач та судді, як приймали рішення не на користь позивача, - не праві. Та після задоволення даного позову позивач буде й надалі висувати законні вимоги щодо повернення сплачених грошових коштів за виконані роботи та послуги до відповідача.

Слід відзначити, що ухвалою суду від 07.11.2025, з урахуванням вимог частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 Господарського процесуального кодексу України.

Як убачається з матеріалів справи, пояснення у справі (які фактично є відповіддю на відзив на позовну заяву) (вх. суду № 52446/25 від 27.11.2025) були надіслані позивачем відповідачу в його Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, та доставлені до Електронного кабінету відповідача - 27.11.2025 о 16:05, що підтверджується наявною в матеріалах справи Квитанцією про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС № 5199620.

Частиною 6 статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Враховуючи вказане, граничним строком для подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву було 02.12.2025.

Судом також враховано, що відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відповіді на відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо висловлених позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву аргументів. У даному випадку додатково наданий строк в один тиждень господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.

Приймаючи до уваги Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, станом на 10.12.2025 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 08.12.2025, а строк розгляду даної справи закінчується 06.01.2026, отже у даному випадку судом було надано сторонам достатній строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частинами 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо наявності/відсутності у відповідача права на пільгу, визначену пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, наявності/відсутності факту завищення цін; обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, 22.04.2025 між Департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" (далі - підрядник, відповідач) укладено договір № 280 (далі - договір, а.с. 10-13), відповідно до умов пункту 1 якого замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проєктно-кошторисної документації, затвердженої наказом замовника від 20.03.2025 № 51кр, та умов договору виконання робіт з капітального ремонту.

Згідно з пунктом 1.1. договору об`єкт капітального ремонту ""Капітальний ремонт фасаду житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, б. 100-А" (здійснення заходів усунення аварій в житловому будинку після ракетної атаки). Коригування 5", код ДК 021:2015-45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація (далі - роботи).

У пункті 9.1 договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2025.

З матеріалів справи вбачається, що невід`ємною частиною договору є:

- додаток № 1 - Графік виконання робіт "Капітальний ремонт фасаду житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, б. 100-А" (здійснення заходів усунення аварій в житловому будинку після ракетної атаки). Коригування 5", код ДК 021:2015-45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація;

- додаток № 2 - Договірна ціна на "Капітальний ремонт фасаду житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, б. 100-А" (здійснення заходів усунення аварій в житловому будинку після ракетної атаки). Коригування 5", що здійснюється в 2025 році;

- додаток № 3 - План фінансування "Капітальний ремонт фасаду житлового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, б. 100-А" (здійснення заходів усунення аварій в житловому будинку після ракетної атаки). Коригування 5", код ДК 021:2015-45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація;

- додаток № 4 - Інформація про ціни на матеріальні ресурси (документ, що містить інформацію про ціни на матеріальні ресурси).

Вказаний договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений печатками обох сторін.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до частини 2 статті 875 Цивільного кодексу України договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Частинами 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України унормовано, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Так, у пункті 2.1. договору сторони погодили, що договірна ціна за цим договором складає 1 143 762 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ (20%) 190 627 грн. 09 коп.

Капітальні видатки на 2025 рік становлять: 1 143 762 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ (20%) 190 627 грн. 09 коп., у тому числі:

- кошти з місцевого бюджету - 1 143 762 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ (20%) 190 627 грн. 09 коп. (підпункт 2.1.1. пункту 2.1. договору).

Згідно з частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін (частина 4 статті 879 Цивільного кодексу України).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає про те, що спірний договір був виконаний сторонами в повному обсязі, претензій щодо якості та обсягу виконаних робіт позивач не має, позивачем сплачено вартість виконаних підрядних робіт у розмірі 1 143 762 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ у сумі 190 627 грн. 09 коп., що підтверджується залученою до матеріалів справи інформацією з офіційного сайту "https://spending.gov.ua/" (а.с. 17), з якої вбачається, що 30.05.2025 позивачем сплачено відповідачеві грошові кошти в сумі 1 143 762 грн. 55 коп. Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Позивач вважає, що у спірних правовідносинах відповідач імовірно є суб`єктом господарювання, який станом на 2025 рік має право на пільгу, передбачену пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України. З метою забезпечення принципу ефективного і раціонального використання бюджетних коштів та ініціювання переговорної процедури з метою перегляду вартості суми договору в бік зменшення позивач оприлюднив на офіційному сайті "https://dnіprоrаdа.gоv.uа/uk/pаge/depаrtаment-zpіtаn-sаmооrgаnіzаcіі-nаselennyа-dnіprоvskоі-mіskоі-rаdі" письмову вимогу № 3/1-497 від 07.07.2025 за № 3/1-497 про надання всієї інформації та всіх оригіналів та/або їх належним чином засвідчених копій зі всіма додатками, всіх документів, які були укладені для виконання договорів, та які містять також відомості про взаємовідносини підрядника з контрагентами, робітниками, тощо, за весь період взаємовідносин, а також всієї інформації щодо наявності пільги зі звільнення від оподаткування податком на додану вартість (ПДВ) згідно з пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України (а.с.18).

Листом вих. № 25/08-25 від 25.08.2025 ТОВ "БК Будкомплект Дизайн" повідомило позивача про те, що всі документи, укладені підприємством як підрядником із контрагентами, а також дані щодо кількості та вартості матеріалів, придбаних для виконання робіт і надання послуг за договорами з Департаментом, є комерційною таємницею. Згідно з чинним законодавством України розголошення такої інформації без згоди її власника заборонено та може мати наслідком застосування різних видів відповідальності - цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної - у разі порушення встановлених правил щодо збору, використання та поширення відомостей, що становлять комерційну таємницю. Також, ТОВ "БК Будкомплект Дизайн" звернуло увагу Департаменту на те, що в укладених із ним, як підрядником, договорах була закріплена тверда договірна ціна, яка є остаточною та не підлягає зміні протягом усього строку дії зобов`язань, жодна зі сторін не уповноважена самостійно змінювати розмір оплати за виконані роботи чи надані послуги, навіть у разі коливань ринкових цін на матеріали, роботи чи послуги, за винятком випадків, прямо визначених умовами договору або чинним законодавством України. Таким чином, будь-які претензії щодо нібито завищення вартості матеріалів чи переплати, що ґрунтуються лише на припущеннях або інформації з відкритих джерел, є безпідставними, оскільки тверда договірна ціна закріплює фінансові умови договору як остаточні та обов`язкові для обох сторін. З огляду на викладене, ТОВ "БК Будкомплект Дизайн" як підрядник не може надавати документи, що містять комерційну таємницю, стороні - Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради. Звернуло увагу ТОВ "БК Будкомплект Дизайн" і на те, що пільги, передбачені пунктом 197.5 статті 197 Податкового кодексу України, його підприємству не надавалися, і будь-які посилання на наявність таких пільг є безпідставними (а.с.19-20).

Так, Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради у позовній заяві зазначає про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо безпідставної відмови у наданні відповідних документів, позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на одностороннє зменшення ціни договору, у результаті чого виникла переплата частини грошових коштів, тому позивач, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, зазначає, що переплачені грошові кошти, які складаються з суми ймовірного завищення вартості товарів в розмірі 101 860 грн. 00 коп. та суми сплаченого ПДВ в розмірі 100 000 грн. 00 коп., підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті відповідачем.

Вказані обставини і стали причиною виникнення спору у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із засад цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Тож, враховуючи приписи частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України, що мають імперативний характер, зміна узгодженого сторонами в договорі твердого кошторису та ціни виконання робіт, має відбуватися у випадках, передбачених договором або законом, та у відповідності до визначеної ними процедури.

Аналогічного змісту висновки щодо застосування положень статей 632, 844 Цивільного кодексу України є сталими та послідовними і викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16.07.2024 у справі № 917/1300/23, від 14.05.2024 у справі №910/8652/23, від 15.02.2024 у справі № 911/2131/20, від 25.01.2024 у справі № 910/567/22.

Частинами 1, 3 статті 843 Цивільного кодексу України унормовано, що в договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Як було зазначено вище, у пункті 2.1. договору сторони погодили, що договірна ціна за цим договором складає 1 143 762 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ (20%) 190 627 грн. 09 коп.

В силу норм статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, укладаючи спірний договір сторони погодили його умови, зокрема ціну та спосіб її визначення. При укладенні договору сторони були вільні у визначенні його умов, на свій розсуд укладали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили всі його умови, в тому числі, і щодо вартості робіт.

Слід відзначити, що відповідно до частини 2 статті 845 Цивільного кодексу України, якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

В даному випадку вказаних обставин перед судом не доведено, як і не подано доказів коригування відповідних сум за участю підрядника.

Як зазначив позивач, та що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи судом, договір був виконаний у повному обсязі, а саме: відповідачем були виконані передбачені договором роботи, а позивачем зазначені роботи 30.05.2025 були оплачені в сумі 1 143 762 грн. 55 коп., у тому числі ПДВ у сумі 190 627 грн. 09 коп., яка відповідає договірній ціні, що підтверджується залученою до матеріалів справи інформацією з офіційного сайту "https://spending.gov.ua/" (а.с. 17), з якої вбачається, що 30.05.2025 позивачем сплачено відповідачеві грошові кошти в сумі 1 143 762 грн. 55 коп.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивач перевірив кількість, якість та ціну робіт, підписавши відповідні акти приймання виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт (встановленої форми) без зауважень та заперечень.

Таким чином, замовник (позивач) прийняв виконані роботи, не заявивши при цьому про допущення виконавцем робіт (підрядником, відповідачем) будь - яких відступів від умов договору чи про наявність інших недоліків.

Підтвердженням згоди замовника із повним та належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 280 від 22.04.2025 є здійснення ним оплати за договором в розмірі 1 143 762 грн. 55 коп.

Отже, враховуючи приписи зазначених вище норм права, а також те, що позивач оглянув, прийняв та повністю оплатив роботи за актами приймання виконаних робіт, які підписані без будь-яких зауважень і застережень, позивач погодився як з якістю таких робіт, так і з їх кількістю та вартістю.

Докази наявності мотивованої відмови від приймання виконаних робіт з боку позивача в матеріалах справи відсутні.

У подальшому, у листопаді 2025 року позивач звернувся із даним позовом до суду, посилаючись на те, що відповідач теоретично мав змогу закупити будівельні матеріали за іншою вартістю, що відповідала би середньоринковим цінам, у зв`язку із чим позивач вважає правильним та справедливим стягнути з відповідача суму ймовірного завищення вартості товарів у розмірі 101 860 грн. 00 коп.

У той же час, сам позивач зазначає, що договір було укладено сторонами із додержанням всіх норм чинного законодавства України, оскільки відповідачем було надано найбільш економічно вигідну пропозицію та тверду договірну ціну.

Вказаний вище договір був виконаний в повному обсязі, як замовником, так й виконавцем, на підставі чого замовником здійснено оплату по договору, яка включає вартість виконаних робіт, яка відповідає договірній ціні; позивачем не оскаржувались ані договір, ані акти, ані інші документи; будь-яких зауважень або претензій зі сторони позивача щодо виконання укладеного договору не надходило, отже відповідачем зобов`язання за договором були виконані в повному обсязі та належним чином.

Господарський суд зауважує, що жодних належних та достовірних доказів, які свідчать про те, що використані відповідачем будівельні матеріали не відповідали середньоринковим цінам, або їх вартість є завищеною, позивачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, твердження позивача стосовно того, що використані відповідачем будівельні матеріали не відповідали середньоринковим цінам є недоведеними, необґрунтованими та безпідставними.

Слід також відзначити, що відповідно до частин 2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

В тексті позовної заяви (аркуш 10 позовної заяви) заявлені до стягнення суми позивач називає збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Разом із тим, позивач не доводить наявність в діях відповідача повного складу господарського правопорушення для стягнення збитків, а також, не наводить умов договору, якими встановлено розмір штрафної санкції, або передбачено вид оперативно-господарської санкції за ненадання додаткових документів на вимогу сторони договору.

Позивачем не доведено суду завищення відповідачем вартості виконаних робіт за договором № 280 від 22.04.2025 на суму 101 860 грн. 00 коп.

Докази порушення відповідачем зобов`язань за вказаними договорами та наявності причинного зв`язку між діями відповідача та заявленою до стягнення позивачем сумою, в матеріалах справи також відсутні.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути спірні кошти як безпідставно набуті в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України, але положення наведеної норми не можуть бути застосовані як вид господарської санкції.

В силу положень статті 1212 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається як на правову підставу позову, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що взаємовідносини сторін з капітального ремонту фасаду житлового будинку відбувались в рамках укладеного договору № 280 від 22.04.2025, тобто, за наявності відповідних правових підстав, а отже, положення статті 1212 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 101 860 грн. 00 коп. суми ймовірного завищення вартості товарів під час виконання зобов`язань за договором № 280 від 22.04.2025 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача та наявність права відповідача застосувати пільгу, визначену в пункті 197.15 статті 197 Податкового кодексу України під час виконання робіт з капітального ремонту фасаду житлового будинку, суд зазначає таке.

Підпунктом 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України передбачено, що до загальнодержавних податків належать податок на додану вартість.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 1 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, яка провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Відповідно до підпункту "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Пунктом 194.1 статті 194 Податкового кодексу України встановлено, що операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною у підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків (основна ставка), 0 відсотків та 7 відсотків.

Відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом. Операції з першого постачання доступного житла та житла, що будується із залученням державних коштів, звільняються від оподаткування.

Згідно з пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства доходів і зборів від 17.12.2013 №17671/6/99-99-19-04-02-15 застосування податкової пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла залежить від виконання певних умов як то:

- суб`єкти підприємницької діяльності мають бути визначені як забудовники та виконавці регіональної цільової програми будівництва у паспорті такої програми;

- земельні ділянки, на яких здійснюються відповідне будівництво, мають бути включені до переліку регіональної цільової програми;

- будівництво має відповідати вимогам щодо фінансування та технічних умов будівництва, визначеним у спеціальному законодавстві.

Так, предметом договору № 280 від 22.04.2025, укладеного між позивачем та відповідачем, є капітальний ремонт фасаду житлового будинку, що становить складову частину житлового будинку. Капітальний ремонт не підпадає під визначення "будівництва доступного житла", або "будівництва за державні кошти", отже, вказані операції оподатковуються за загальною ставкою ПДВ (20%).

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач є виконавцем робіт з виконання капітального ремонту фасаду житлового будинку та не є суб`єктом господарювання - платником податку, який має право на застосування пільги, передбаченої пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України.

До того ж, як убачається із доданого позивачем до матеріалів справи листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 05.11.2025 № 51876/5/04-36-04-01-09, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн", у період з 01.01.2022 по 31.10.2025 не мав в діяльності операцій, звільнених від оподаткування відповідно пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України.

Отже, за результатами розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про відповідність відповідача всім умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з виконання капітального ремонту фасаду житлового будинку.

Оскільки відповідач не звільнений від оподаткування ПДВ, на підставі пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, правові підстави для стягнення з відповідача 100 000 грн. 00 коп. суми сплаченого ПДВ під час виконання зобов`язань за договором № 280 від 22.04.2025, - відсутні.

З приводу правової позиції позивача, наданих ним доказів, а також за результатами їх оцінки судом, слід зазначити також наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Крім того, слід відзначити, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вимог щодо стягнення 101 860 грн. 00 коп. суми ймовірного завищення вартості товарів під час виконання зобов`язань та про стягнення 100 000 грн. 00 коп. суми сплаченого ПДВ під час виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У той же час, згідно із частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовну заяву у даній справі було подано до суду через систему "Електронний суд", судовий збір, який підлягав сплаті позивачем, становить 2 422 грн. 40 коп. (позивачем було сплачено 3 028 грн. 00 коп. без застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд відзначає, що, у зв`язку з внесенням позивачем судового збору у більшому розмірі, частина судового збору (605 грн. 60 коп.) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (після надходження відповідного клопотання за ухвалою суду).

У відповідності до пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати в разі відмови в позові покладаються на позивача. В даному випадку, у зв`язку із прийняттям судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судом, у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК Будкомплект Дизайн" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 201 860 грн. 00 коп. - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача - Департамент з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене та підписане 10.12.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко