ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"09" грудня 2025 р. Справа № 916/4476/25

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

дослідивши матеріали заяви ПП «РЕНІЛІС» від 05.12.2025 за вх.№2-1907/25 про забезпечення зустрічного позову по справі 916/4476/25 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048,м.Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, ) до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕНІЛІС» (68800, Одеська обл., Ренійський р-н., м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188г, ) про стягнення 3 383 207,81 грн,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2025 за вх.№ 4602/25 до Господарського суду Одеської області надійшов позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕНІЛІС» про стягнення до Державного бюджету України 2 149 950,96 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковим №6 від 23.08.2006 (в редакції договору про внесення змін №1 від 15.05.2025) до Державного бюджету України та про стягнення 1 233 256, 85 грн заборгованості з орендної плати, за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковим №7 від 23.08.2006 (в редакції договору про внесення змін №1 від 15.05.2025).

Ухвалою суду від 11.11.2025 відкрито провадження у справі №916/4476/25, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання суду.

04.12.2025 за вх.№4997/25 до суду від ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕНІЛІС» надійшла зустрічна позовна заява до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про зобов`язання здійснити певні дії.

Ухвалою суду від 09.12.2025 залишено без руху позовну заяву від 04.12.2025 за вх.№4997/25 ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕНІЛІС» (68800, Одеська обл., Ренійський р-н., м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188г, ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048,м.Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, ) про зобов`язання здійснити певні дії, встановлено позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви.

05.12.2025 за вх.№2-1907/25 до Господарського суду Одеської області надійшла заява ПП «РЕНІЛІС» про забезпечення зустрічного позову, в якій останній просить суд забезпечити зустрічний позов, шляхом заборони відповідачу - Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях вчиняти будь-які дії направлені на дострокове припинення, розірвання або скасування договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковим №6 від 23.08.2006 та договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковим №7 від 23.08.2006, до набрання рішенням у даній справі законної сили.

Так, в обґрунтування необхідності забезпечення зустрічного позову заявник зазначає про те, що предметом первісної позовної заяви РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях є стягнення заборгованості за договорами оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковими №№6, 7 від 23.08.2006. Предметом зустрічного позову ПП РЕНІЛІС є зобов`язання РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях вчинити певні дії, що стосуються нарахування орендної плати за договорами оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковими №№6, 7 від 23.08.2006 у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану. 22.10.2025 РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях було направлено на адресу ПП РЕНІЛІС повідомлення про зобов`язання сплати орендну плату у розмірі 2 353 792,53 грн та додатково повідомлено про те, що у випадку не усунення порушення щодо погашення заборгованості протягом встановленого строку, РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях у відповідності до умов п.п. 12.6, 12.7, 12.8 договорів оренди №№6, 7 від 23.08.2006 буде змушено направити підприємству повідомлення про дострокове припинення договорів оренди №№6, 7 від 23.08.2006 на вимогу орендодавця. На підставі викладеного, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у справі №916/4476/25 за зустрічним позовом ПП РЕНІЛІС до РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях про зобов`язання вчинити певні дії може призвести до істотного ускладнення або навіть унеможливлення виконання майбутнього судового рішення.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1) ч. 1, ч. 3 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Частинами 1, 2 ст. 139 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, що не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

За приписами ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5, 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Як встановлено судом, предмет розгляду зустрічного позову є зобов`язання РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях вчинити певні дії, що стосуються нарахування орендної плати за договорами оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковими №№6, 7 від 23.08.2006 у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлені законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальні в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1,2 та 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Так, судом встановлено, що в матеріалах справи наявні повідомлення РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях №№10-951-06-1549, 10-951-06-1550 від 22.10.2025, в яких викладена вимога до ПП РЕНІЛІС про усунення порушень договорів, а саме погашення заборгованості з орендної плати більше трьох місяців на загальну суму у розмірі 3 704 650,95 грн та пені на загальну суму у розмірі 520 284,65 грн відповідно у строк 5 робочих днів та додатково повідомлено про те, що у випадку не усунення порушення протягом встановленого строку, РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях у відповідності до умов п.п. 12.6, 12.7, 12.8 договорів №№10-951-06-1549, 10-951-06-1550 від 22.10.2025 буде змушено направити підприємству повідомлення про дострокове припинення договорів на вимогу орендодавця.

Враховуючи викладене, так як предметом зустрічного позову у справі є зобов`язання РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях вчинити певні дії, що стосуються нарахування орендної плати за договорами оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за обліковими №№6, 7 від 23.08.2006 у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану та те, що 22.10.2025 РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях було направлено на адресу ПП РЕНІЛІС повідомлення про усунення порушень протягом встановленого строку, у випадку не виконання якого РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях у відповідності до умов п.п. 12.6, 12.7, 12.8 договорів оренди №№6, 7 від 23.08.2006 буде змушено направити підприємству повідомлення про дострокове припинення договорів оренди №№6, 7 від 23.08.2006 на вимогу орендодавця, суд доходить висновку про те, що наразі відсутні підстави для вжиття відповідного заходу забезпечення позову, адже направлені РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях повідомлення №№10-951-06-1549, 10-951-06-1550 від 22.10.2025 на адресу ПП РЕНІЛІС стосуються необхідності сплати заборгованості по орендній платі, що і стало підставою звернення позивача до суду з відповідним позовом. Дані повідомлення містять фактично посилання на можливе направлення додаткових повідомлень в порядку п.п. 12.6, 12.7, 12.8 договорів оренди №№6, 7 від 23.08.2006 щодо дострокового припинення договорів, однак, такими за своїм змістом не являються. Отже, лише у разі не сплати ПП РЕНІЛІС заборгованості, може мати місце направлення РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях повідомлень про дострокове припинення договорів оренди №№6, 7 від 23.08.2006, які в матеріалах справи відсутні, а тому, наразі, суд не вбачає підстав, що можуть призвести до того, що ПП «РЕНІЛІС» не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених прав або інтересів.

З огляду на викладене, судом не підлягає задоволенню заява ПП «РЕНІЛІС» від 05.12.2025 за вх.№2-1907/25 про забезпечення зустрічного позову по справі 916/4476/25.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви ПП «РЕНІЛІС» від 05.12.2025 за вх.№2-1907/25 про забезпечення зустрічного позову по справі 916/4476/25.

2. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 09.12.2025 та згідно ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.А. Малярчук