РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2025Справа № 910/11552/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нова будівельна гільдія

до Приватного акціонерного товариства Холдингова компанія Київміськбуд

про стягнення 118 065,60 грн.,

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Нова будівельна гільдія (далі позивач, Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Холдингова компанія Київміськбуд (далі відповідач, Компанія) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 118 065,60 грн., з яких: 82 929,60 грн. основний борг за договором від 27.10.2021 року № 992/з (далі Договір), 7 273,00 грн. 3 % річних, 27 863,00 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою від 18.09.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/11552/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін.

06.10.2025 року через систему Електронний суд надійшов відзив відповідача від 03.10.2025 року на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи, зокрема на відсутність у матеріалах справи допустимих доказів на підтвердження факту поставки товару відповідно до пункту 5.4 Договору, надання позивачем видаткових накладних, що не відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а також відсутність у матеріалах справи заявок відповідача на замовлення товару.

Також, Компанія зазначала, що проставлені на видаткових накладних підписи від імені відповідача мають ознаки підробки, на доданій позивачем до позову довіреності представника відповідача від 01.02.2022 року № 8996 відсутній відбиток круглої печатки Компанії, що зазвичай використовується останньою при отриманні товарно-матеріальних цінностей, тоді як згідно з довіреністю від 01.02.2022 року № 8996 відповідний представник був уповноважений на отримання сухих сумішей будівельних, а відповідно до видаткових накладних останнім було отримано також інший товар.

Крім того, у вказаному відзиві відповідач просив суд перейти до розгляду справи № 910/11552/25 за правилами загального позовного провадження, а також витребувати у Товариства для огляду в судовому засіданні оригінали документів, копії яких були додані до позовної заяви.

14.10.2025 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Товариства від 08.10.2025 року № 3 на відзив, в якій останнє навело додаткові мотиви на підтвердження обґрунтованості пред`явлених позовних вимог.

У поданій відповіді на відзив Товариство також просило суд витребувати у відповідача інформацію щодо періоду віднесення Компанією до суми податкового кредиту за податковими накладними, сформованими та зареєстрованими відповідачем в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі спірних видаткових накладних, долучити до матеріалів справи податкові накладні та квитанції на підтвердження їх реєстрації та поновити строк на подання вказаних доказів.

Означені податкові накладні та квитанції суд долучив до матеріалів справи.

Інших заяв, зокрема по суті справи до суду не надійшло.

Ухвалою від 01.12.2025 року господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви Компанії про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; відмовив у задоволенні заяви Компанії про витребування для огляду у судовому засіданні оригіналів документів; повернув без розгляду клопотання Товариства про витребування у відповідача інформації щодо періоду віднесення до суми податкового кредиту за податковими накладними, сформованими та зареєстрованими відповідачем в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.10.2021 року між Товариством (постачальник) та Компанією (замовник) був укладений Договір, за умовами якого постачальник в порядку і на умовах, передбачених даним Договором, протягом 2021-2022 років зобов`язався поставити та передати у власність замовника сухі будівельні суміші та лакофарбові матеріали для об`єктів замовника (товар), а замовник прийняти та оплатити вартість товару, відповідно до умов даного Договору.

Вказаний правочин та Додаток до нього № 1 Специфікація на поставку Товару підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками означених суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 2.4 Договору постачальник зобов`язався при постачанні товару за Договором надати сертифікат відповідності, паспорт та супровідну документацію.

Загальна ціна цього Договору становить 25 000 000,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) 4 166 666,67 грн. Ціна за одиницю товару обумовлена у Специфікації на поставку Товару (Додаток № 1 до даного Договору) та відображається у видаткових накладних постачальника (пункти 3.1, 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору замовник здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника у строк не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів після дати поставки партії товару постачальником на умовах, передбачених пунктом 5.4 даного Договору.

Згідно з пунктом 5.4 Договору датою поставки товару вважається день, в який товар фактично переданий від постачальника до замовника на місце поставки, визначене замовником у заявці, в належній якості, кількості та з необхідним пакетом документів, до якого входять: товарно-транспортна накладна; сертифікат (паспорт) якості виробника; видаткова накладна; гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого.

Відповідно до пункту 6.1.1 Договору замовник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі відповідно розділу 4 цього Договору здійснювати оплату вартості товару.

У пункті 8.3.1 Договору сторони погодили, що у випадку виявлення будь-яких невідповідностей (в тому числі щодо якості) протягом строків, визначених у пункті 8.2 Договору, замовник повідомляє про це постачальника шляхом направлення на адресу місцезнаходження останнього відповідного листа.

Цей Договір набирає чинності з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2022 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе за цим Договором зобов`язань (пункт 11.1 означеного правочину).

У додатку № 1 до Договору його сторони погодили Специфікацію на поставку товару.

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2022 року Товариство виписало Компанії рахунки № 664 на суму 38 840,40 грн. та № 665 на суму 44 089,20 грн. на оплату замовлень.

На виконання умов Договору Товариство за видатковою накладною від 17.02.2022 року № 66401 на загальну суму 38 840,40 грн. поставило відповідачу товар: Ceresit CT 83 ОД Суміш д/кріплення ППС/МВ 25 кг. та Ceresit CT 325ТТ Армуюча сітка 160г/м.кв, 55 м.кв. а також за видатковою накладною від 18.02.2022 року № 66501 на загальну суму 44 089,20 грн. товар Ceresit CT 85 ОД Суміш д/кріплення ППС/МВ 25 кг. та Ceresit CT 325ТТ Армуюча сітка 160г/м.кв, 55 м.кв.

У позовній заяві Товариство вказувало, що Компанія вартість наведеного товару на час звернення позивача до суду з даним позовом не оплатила, заборгувавши таким чином позивачу 82 929,60 грн.

Листом від 07.04.2025 року № 506/0/2-25 за підписом голови правління-президента Компанії Василя Олійника відповідач визнав заборгованість перед Товариством на загальну суму 2 801 715,19 грн. та гарантував виконання своїх боргових зобов`язань.

Проте, на час звернення Товариства до суду з позовом у цій справі Компанія взяті на себе за Договором зобов`язання не виконала, поставлений позивачем товар на суму 82 929,60 грн. не оплатила, у зв`язку з чим за останньою утворилась заборгованість у наведеному розмірі та виникли підстави для нарахування 7 273,00 грн. 3 % річних та 27 863,00 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи вказані обставини, Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з означеним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час укладення Договору та виникнення спірних правовідносин у справі) та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Компанія посилалась на те, що в порушення положень Договору позивач не надав покупцю повного комплекту документів на товар, як це передбачено пунктом 5.4 Договору. За таких обставин, строк оплати вказаного товару, на переконання відповідача, не настав

Проте вказані заперечення не беруться судом до уваги з огляду на те, що умовами Договору не встановлено здійснення передачі від постачальника замовнику передбачених пунктом 5.4 Договору супровідних документів на товар за актом приймання-передачі, за описом, під розписку чи за іншим письмовим документом.

У той же час, в силу статті 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Матеріали справи не містять доказів реалізації Компанією свого права на встановлення позивачу строку на передання документів, що стосуються товару, доказів відмови від Договору та повернення поставленого за видатковими накладними від 17.02.2022 року № 66401 та від 18.02.2022 року № 66501 товару постачальнику.

Крім того, пунктом 5.6 Договору передбачено складання двостороннього акту щодо виявлених недоліків товару при його прийнятті. Однак відповідачем не було надано суду й доказів складання відповідного акту або пред`явлення до позивача претензій щодо неподання первинних документів при прийнятті товару.

Слід також зазначити, що у заявах по суті спору відповідач не посилався на не отримання ним товару, вказаного у долучених до матеріалів справи видаткових накладних, вартість якого просить стягнути позивач.

Більше того, згідно з частиною 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що надані Товариством на підтвердження факту поставки товару видаткові накладні від 17.02.2022 року № 66401 та від 18.02.2022 року № 66501 у повній мірі відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та містять усі обов`язкові реквізити, передбачені вказаним законом.

Крім того, на виконання вимог податкового законодавства за результатами вчинення вищевказаних господарських операцій позивач у встановленому законом порядку склав та зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 17.02.2022 року № 134 та від 18.02.2022 року № 144. Копії вищевказаних податкових накладних разом із квитанціями про їх прийняття до реєстрації контролюючим органом наявні в матеріалах справи.

Посилання Компанії на підробку підписів представника відповідача на товаророзпорядчих документах не знайшли доказового підтвердження під час розгляду справи.

За таких обставин, факт отримання відповідачем товару за Договором на підставі видаткових накладних від 17.02.2022 року № 66401 та від 18.02.2022 року № 66501 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями цих товаророзпорядчих документів, підписаних сторонами без будь-яких зауважень чи претензій.

При цьому, суд зауважує, що у пункті 8 Специфікації на поставку товару до Договору його сторони погодили поставку товару Ceresit CT 325 TT Армуюча сітка 160 г/м.кв. 55 м. кв., у зв`язку з чим довіреність від 01.02.2022 року № 8996, яка уповноважує інженера-консультанта Збітнєву О.М. отримати цінності від Товариства за Договором та містить підписи керівника та головного бухгалтера Компанії і відтиск печатки відділу комплектації будівництва Компанії, є належним доказом наявності у вказаної особи повноважень на отримання товару, погодженого у Специфікації до Договору.

Інші заперечення відповідача проти позову також не були підтверджені під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Оскільки сума заборгованості відповідача перед позивачем за Договором у розмірі 82 929,60 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав жодних документів, які свідчать про відсутність чи погашення наведеної заборгованості перед Товариством, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до Компанії про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому за Договором товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 7 273,00 грн., нарахованих у період 04.10.2022 року по 03.09.2025 року на відповідні суми основного боргу за кожною з видаткових накладних, а також 27 863,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за цими накладними протягом вересня 2022 року липня 2025 року.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Здійснивши перевірку наданого Товариством розрахунку компенсаційних виплат, господарський суд встановив, що наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат не є арифметично правильним та не у повній мірі відповідає положенням чинного законодавства, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок вказаних компенсаційних виплат.

За обрахунком суду, дійсна та арифметично правильна сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь Товариства за період прострочення виконання спірних зобов`язань за Договором, складає 7 259,18? грн., а інфляційних втрат 27 110,29? грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з Компанії 13,82 грн. 3 % річних та 752,71 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Компанія не надала належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і належних доказів на підтвердження вчасної сплати суми заборгованості за Договором чи відсутності прострочення нею виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати спірної суми боргу протягом визначеного Товариством у даній справі періоду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Холдингова компанія Київміськбуд (01010, місто Київ, вулиця Михайла Омеляновича-Павленка, будинок 4/6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Нова будівельна гільдія (03148, місто Київ, вулиця Жмеринська, будинок 11/1; ) 82 929 (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 60 коп. основного боргу, 7 259 (сім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 18 коп. 3 % річних, 27 110 (двадцять сім тисяч сто десять) грн. 29 коп. інфляційних втрат та 2 406 (дві тисячі чотириста шість) грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 12.12.2025 року.

Суддя В.С. Ломака