ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. Справа№ 920/129/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла»

на рішення Господарського суду Сумської області від 20.08.2025

у справі № 920/129/25 (суддя Є.А. Жерьобкіна)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла»

до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»

про стягнення 55 622,87 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» (далі також - Товариство) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (далі також - Банк) про стягнення заборгованості на загальну суму 55622,87 грн, у тому числі: 47366,73 грн боргу за послуги з постачання теплової енергії, 714,25 грн пені, 1921,43 грн 3% річних, 5620,45 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.08.2025 у справі №920/129/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» 11805,37 грн заборгованості, 107,51 грн пені, 457,40 грн 3% річних, 1568,62 грн інфляційних втрат, 2 422,40 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 11, 14, 251, 252, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 629 ЦК України, статей 231, 232 ГК України, статей 2, 5, 6, 7, 9, 12, 13, 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 1, 20, 24 Закону України «Про теплопостачання», пунктів 13, 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 та встановленими судом обставинами належності спірної квартири Банку, а також надання Товариством Банку послуг щодо забезпечення спірної квартири теплом у обсягах, визначених актами приймання-передачі послуг. Визначаючи тариф, за яким розраховується вартість наданих Товариством Банку послуг, суд першої інстанції виходив з того, що ця квартира використовувалась для постійного проживання фізичної особи.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Товариство вказує на те, що рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального права, а саме, ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Товариство зауважує, що судом першої інстанції неправильно визначено тариф, за яким має визначатись вартість наданих Банку послуг. Оскільки Банк є юридичною особою та не може використовувати спірну квартиру для постійного проживання, судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин сторін тариф «для населення», а не тариф для «інших споживачів».

Товариство наполягає, що відповідно до роз`яснень, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг у листі від 18.03.2015 №2450/15/61-15, Банк не може бути віднесено до категорії «населення».

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 20.08.2025 у справі № 920/129/25 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

01.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 20.08.2025 у справі № 920/129/25 та призначено розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Акціонерному товариству «СЕНС БАНК» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 24.10.2025. Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/129/25.

24.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Банку, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та визначено тариф, за яким має визначатись вартість наданих послуг.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надавши оцінку доводам апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла», відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради № 627 від 20.10.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 31.03.2021 №161 «Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення», №521 від 22.11.2022 «Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення» та Розпорядженням Сумської міської військової адміністрації №22-ВКВА від 05.12.2023 «Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з централізованого водовідведення, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води», ТОВ «Котельня північного промислового вузла» визначено виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії в межах території обслуговування, визначеної додатками до вказаних рішень, у тому числі, для будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Праці (Хворостянка), буд. 34.

30.12.2022 ТОВ «Котельня північного промислового вузла» отримало заяву Фізичної особи - підприємця Близнюк Тетяни Іванівни від 30.12.2022, якою вона повідомила про те, що з 12.02.2022 власником квартири № 74 у будинку № 34 по вул. Праці є АТ «Альфа-Банк» і надала відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких 12.02.2022 за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 46-48).

Частина 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Співвласники багатоквартирного будинку за адресою: м. Суми, вул. Хворостянки, 34 не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин у строк, встановлений законодавством, та відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, вважається укладеним з усіма співвласниками вказаного будинку.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії ТОВ «Котельня північного промислового вузла» опублікований 06 листопада 2021 року на офіційному сайті ТОВ «Котельня північного промислового вузла» (https://kppv.sumy.ua).

Відповідно до п. 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

Відповідно до п. 5 договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

У позовній заяві позивач зазначає, що для ведення діловодства на підприємстві, договір з відповідачем зареєстровано за внутрішнім номером № ПР422/001 і саме вказаний номер договору використовується позивачем в актах приймання-передачі теплової енергії, рахунках, вимогах про оплату, тощо.

Відповідно до п. 11 договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунковим способом відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика розподілу).

Багатоквартирний будинок за адресою: м. Суми, вул. Хворостянки, 34 обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, отже обсяг споживання послуги у будинку визначається згідно показань такого вузла обліку та Методики розподілу (копії акту комерційної готовності вузла обліку теплової енергії до експлуатації від 05.07.2021, звітів вузла обліку про споживання теплової енергії за листопад 2022 - березень 2024 року та звіти про коригування показників приладу обліку згідно пункту 4 розділу І Методики розподілу).

Згідно з п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі - Правила), розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги, здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Згідно з п. 10 Методики, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.

У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тариф на послуги постачання теплової енергії є регульованим.

Пункт 31 договору встановлює, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Пунктами 44, 45 договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору відповідно до цього договору або закону. У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

У період листопад 2021 року - квітень 2022 року, тариф на послуги з постачання теплової енергії ТОВ «КППВ» був встановлений рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 06.11.2022 № 636 «Про встановлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» тарифів на теплову енергію, її виробництво та постачання, тарифів на послуги з постачання теплової енергії», на рівні 7 689,34 грн за 1 Гкал (з ПДВ) для категорії «інші споживачі», на рівні 2 646,07 грн за 1 Гкал (з ПДВ) для категорії «населення», на рівні 4 210,26 грн за 1 Гкал (з ПДВ) для категорії «бюджетні установи» (а. с. 71-72).

У період листопад 2022 року - березень 2024 року, тариф на послуги з постачання теплової енергії ТОВ «КППВ» був встановлений рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради 27.10.2022 № 476 «Про застосування тарифів на теплову енергію, (її виробництво, транспортування, постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано», серед іншого, на рівні 1 622,96 грн за 1 Гкал (з ПДВ) для категорії споживачів «населення» (пункт 1.1.1.1. вказаного рішення), на рівні 7 689,34 грн за 1 Гкал (з ПДВ) для категорії споживачів «інші споживачі» (пункт 1.1.3.1. вказаного рішення) (а. с. 75-77).

За фактом надання послуг, позивачем було складено акти прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії за період грудень 2022 року - квітень 2023 року, жовтень 2023 року - березень 2024 року: від 31.12.2022 на суму 9820 грн 75 коп., від 31.01.2023 на суму 6201 грн 58 коп., від 28.02.2023 на суму 5166 грн 26 коп., від 31.03.2023 на суму 5796 грн 22 коп., від 30.04.2023 на суму 1120 грн 51 коп., від 31.10.2023 на суму 307 грн 07 коп., від 30.11.2023 на суму 4389 грн 06 коп., від 31.12.2023 на суму 5992 грн 78 коп., від 31.01.2024 на суму 6520 грн 60 коп., від 29.02.2024 на суму 5119 грн 07 коп., від 31.03.2024 на суму 5498 грн 02 коп., які разом з рахунками на оплату наданих послуг від 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 31.03.2023, 30.04.2023, 31.10.2023, 30.11.2023, 31.12.2023, 31.01.2024, 29.02.2024, 31.03.2024 передані відповідачу разом з вимогою про сплату заборгованості від 18.01.2024 № 71(а. с. 78-96).

18.04.2024 позивач повторно направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості № 516 від 17.04.2024(а. с. 97).

У відповіді на вимогу № 20806-56-3 від 29.04.2024 відповідач повідомив, що відносно квартири № 74 по вул. Хворостянка, буд. 34 триває судовий розгляд. Будь-якого правочину відносно обслуговування зазначеного об`єкту нерухомості банком не укладалось (а. с. 98).

Відповідачем акти прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії не підписані.

Вказана в акті та в рахунку сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії визначена позивачем згідно довідок про розподіл витрат будинкового приладу обліку теплової енергії (а. с. 65-70).

Предметом спору у справі, що переглядається, є вимога Товариства про стягнення з Банку вартість наданих належній Банку квартирі послуг з постачання теплової енергії, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» сфера теплопостачання - сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам.

Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основним обов`язком споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ст. 2 Закону).

До комунальних послуг належать, в тому числі послуги постачання теплової енергії (ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 12 Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно зі ст. 6 Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

За приписами ст. 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 5 статті 13 Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії ТОВ «Котельня північного промислового вузла» опублікований 06 листопада 2021 року на офіційному сайті ТОВ «Котельня північного промислового вузла» (https://kppv.sumy.ua).

У матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Хворостянки, 34 прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин у строк, встановлений законодавством, тому у відповідності до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд дійшов висновку, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, опублікований на веб-сайті ТОВ «Котельня північного промислового вузла», вважається укладеним з відповідачем у спірний період.

Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу та температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (п. 7 договору).

Згідно з п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика розподілу). Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Пунктом 30 договору встановлено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 31 договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Згідно з п. 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 33 договору встановлено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 договору).

Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору (п. 38 договору).

Відповідно до п. 41 договору споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 51, 52 договору).

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» є власником квартири, об`єкта житлової нерухомості, за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Праці (Хворостянки), буд. 34, кв. 74, загальною площею 43,65 кв. м. з 12.02.2022. Акціонерне товариство «СЕНС-БАНК» є новим найменуванням Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» з незмінним кодом , та є власником вищезазначеної квартири з 26.06.2026. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22.04.2025 (а. с.150-156).

За фактом надання послуг, позивачем було складено акти прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії за період грудень 2022 року - квітень 2023 року, жовтень 2023 - березень 2024 року, які разом з рахунками на оплату наданих послуг були передані відповідачу разом із вимогою про сплату заборгованості від 18.01.2024 № 71, однак, Банк акти прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії не підписав.

Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, суд першої інстанції мотивовано виходив з того, що Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» несе зобов`язання по утриманню приміщення за адресою: м. Суми, вул. Праці, буд. 34, кв. 74, у тому числі, і зобов`язання з оплати послуг з постачання теплової енергії, що надаються для його потреб, у період, коли відповідним приміщенням не користуються інші особи на підставі договорів оренди та інших правочинів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, квартира, в якій позивачем надаються послуги з постачання теплової енергії знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та є об`єктом житлового фонду, не використовується у комерційних цілях.

Докази переведення квартири, належної Банку із житлового у нежитловий фонд, у тому числі рішення органу місцевого самоврядування позивачем не надані до матеріалів справи.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що Банк набув у власність квартиру на підставі Закону України «Про іпотеку». Станом на 04.07.2024 у спірній квартирі зареєстрована та проживає фізична особа, що підтверджується Інформацією на запит про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а. с. 122). На розгляді Ковпаківського районного суду м. Суми перебувала справа №592/2058/25 за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про виселення з квартири загальною площею 43,65 кв. м., житловою площею 27,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку. За заявою АТ «Сенс Банк» позов залишено без розгляду.

Товариство просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період грудень 2022 року - березень 2024 року за послуги з постачання теплової енергії за тарифом для категорії споживачів «інші споживачі» - 76 899,34 грн (з ПДВ).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період листопад 2022 року - березень 2024 року, тариф на послуги з постачання теплової енергії ТОВ «КППВ» був встановлений рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради 27.10.2022 № 476 «Про застосування тарифів на теплову енергію, (її виробництво, транспортування, постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано», серед іншого, на рівні 1 622,96 грн за 1 Гкал (з ПДВ) для категорії споживачів «населення» (пункт 1.1.1.1. вказаного рішення), на рівні 7 689,34 грн за 1 Гкал (з ПДВ) для категорії споживачів «інші споживачі» (пункт 1.1.3.1. вказаного рішення) (а. с. 75-77).

Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що Банк не використовує отриману від Товариства теплову енергію для господарської (банківської) діяльності чи інших потреб, відмінних від предмета надання житлово-комунальних послуг, з огляду також на відсутність доказів набуття квартирою статусу нежитлової нерухомості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірний період підлягає застосуванню тариф на рівні 1 622,96 грн за 1 Гкал (з ПДВ), тобто такий, що встановлений рішенням ради для категорії споживачів «населення» (пункт 1.1.1.1. вказаного рішення), а не для категорії споживачів «інші споживачі» (пункт 1.1.3.1. вказаного рішення).

За таких обставин, враховуючи, що Банк не розрахувався за послуги з постачання теплової енергії у встановлений договором строк, чим порушив права та охоронювані законом інтереси Товариства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню частково, а саме, у розмірі 11 805,37 грн.

Щодо стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

За п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, установлений договором чи законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 ст. 231 ЦК України визначено, що розмір штрафних санкцій встановлюється законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договорі розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Пунктом 44, 45 договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору відповідно до цього договору або закону. У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, як правильно підкреслено судом першої інстанції, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №925/1386/19, приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно зі ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи положення ст. 251, 252 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пункт 45 договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначення «до дати фактичного виконання», тощо.

Згідно з поданим розрахунком, позивач нарахував відповідачу пеню за період з липня 2023 року до грудня 2024 року в сумі 714,25 грн.

Разом з цим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» припинено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для нарахування пені за період до 30.07.2023.

Крім цього, суд першої інстанції правильно зауважив на тому, що Товариством здійснено розрахунок пені на неправильно визначену ним суму основного боргу, без урахування тарифу «для населення», при здійсненні розрахунку ним не застосовано ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок пені, наданий Товариством, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він є арифметично неправильним. За перерахунком суду, сума пені, що підлягає стягненню становить 107,51 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з позовної заяви, Товариство просить стягнути з Банку 5 620,45 грн інфляційних втрат та 1 921,43 грн 3% річних.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції факт прострочення Банком грошового зобов`язання перед Товариством, перевіривши розрахунки Товариства щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 457,40 грн 3% річних та 1 568,62 грн інфляційних втрат.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, оскільки ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права.

Доводи Товариства про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не підтвердились під час апеляційного перегляду спору. Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції правильно визначено тариф, який має бути застосований при визначенні розміру вартості послуг, наданих Товариством Банку.

Колегія суддів звертає увагу Товариства на те, що відповідно до роз`яснень, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг у листі від 18.03.2015 №2450/15/61-15 оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не було спростовано Товариством, спірна квартира у період, за який Товариство стягує вартість послуги за теплопостачання, використовувалась для проживання фізичної особи - ОСОБА_1 .

За таких обставин, незалежно від того, що власником спірної квартири є Банк, остання використовувалась для постійного проживання. Відтак, тариф, який має застосовуватись при визначенні вартості послуг з теплопостачання є тариф «для населення».

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 20.08.2025, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Колегія суддів також враховує доводи відзиву на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками суду, зробленими за наслідками апеляційного провадження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 20.08.2025 у справі №920/129/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 20.08.2025 у справі №920/129/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/129/25 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко