ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокуСправа № 912/2336/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кузьміної Б.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Поступайло К.Ю., прокурора Радкевич С.В., представника відповідача адвоката Тимощука Є.С. за правилами загального позовного провадження господарську справу №912/2336/25

за позовом заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області

в інтересах держави в особі Гайворонської міської ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО"

про розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Гайворонської міської ради з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" такого змісту:

"1. Розірвати договір оренди землі №436/57-19-ДО від 04.11.2019, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" (), щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2053 площею 30,5610 га.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" () повернути Гайворонській міській територіальній громаді в особі Гайворонської міської ради () земельну ділянку площею 30,5610 га з кадастровим номером :02:000:2053.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" () на користь Кіровоградської обласної прокуратури (отримувач коштів: Кіровоградська обласна прокуратура, , банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA 0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 6056 гривні.

4. Про дату та час розгляду справи повідомити Голованівську окружну прокуратуру, Кіровоградську обласну прокуратуру та сторони у справі."

На обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що згідно з договором оренди землі позивач передав відповідачу у строкове платне користування спірну земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за складом угідь є пасовищем та може використовуватися виключно для випасання худоби. За результатами огляду земельної ділянки в межах кримінального провадження було виявлено, що на земельній ділянці здійснено обробіток, зокрема посіяна пшениця, яка на момент огляду перебувала в стадії колосіння. Зазначений факт, як стверджує прокурор, свідчить, що орендар без погодження з орендодавцем змінив цільове призначення орендованої земельної ділянки, яку використовує як ріллю для вирощування сільськогосподарських культур. Також прокурор зазначає, що відповідач не зареєстрований як суб`єкт господарювання з розведення та утримання тварин, що свідчить про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, зокрема, невикористання її для випасання худоби.

Ухвалою від 08.09.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/2336/25 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 07.10.2025, установив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

17.09.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки прокурор не довів факту використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, не додавши до позову належних та допустимих доказів. Посилаючись на статтю 39 КУпАП, відповідач вказує, що якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Відповідач вказує, що на момент подання позовної заяви до суду вважається особою, що не піддана адміністративному стягненню, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 55 КУпАП відбулося в 2020 році. Посилаючись на статтю 61 Конституції України, відповідач зазначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідач повідомляє, що за події 2020 року ним вже понесено відповідальність і немає доказів жодних порушень з 2020 року дотепер. На переконання відповідача, розірвання договору не буде відповідати інтересам жодної із сторін цього правочину.

У відзиві на позов відповідач заявив попередній орієнтовний розрахунок судових витрат у сумі 15 000,00 грн, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зазначив, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після винесення судом рішення по суті спору.

24.09.2025 від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор заперечує доводи відповідача щодо відсутності доказів нецільового використання земельної ділянки.

03.10.2025 від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог прокурора та розгляд справи за відсутності представника позивача.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді, підготовче засідання 07.10.2025 не відбулося.

Ухвалою від 13.10.2025 підготовче засідання призначено на 21.10.2025.

Ухвалою від 21.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження у справі №912/2336/25 та призначено справу до розгляду по суті на 11.11.2025, визначено резервну дату судового засідання - 20.11.2025.

Судове засідання 11.11.2025 не відбулося з технічних причин, що унеможливили технічну фіксацію судового процесу та проведення засідання за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку (ВКЗ) ЄСІТС.

Ухвалою від 11.11.2025 призначено розгляд справи на 20.11.2025, визначено резервну дату судового засідання - 26.11.2025.

Під час розгляду справи по суті прокурор позовні вимоги підтримувала і просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував і просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач у судові засідання не з`являвся, про дату, час і місце розгляду справи був належно повідомлений, заявою від 03.10.2025 просив судові засідання проводити за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 20.11.2025 суд за результатом розгляду усного клопотання прокурора протокольною ухвалою постановив, ураховуючи висловлені в засіданні представником відповідача сумніви щодо оригіналів електронних доказів, які містяться у справі в паперових копіях, оглянути оригінали електронних доказів на вебсайтах https://ukraine-cropmaps.com/ та https://kadastr.live/ (у порядку статті 96 ГПК України).

Протокольною ухвалою від 26.11.2025 за клопотанням представника відповідача, мотивованим необхідністю часу для підготовки клопотання про відвід судді, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву в судовому засіданні до 09.12.2025.

Відповідач 27.11.2025 подав до господарського суду заяву про відвід судді та зауваження (з приводу неповноти або неправильності технічного запису або відомостей, вміщених у протоколі судового засідання).

28.11.2025 суд у складі судді Кузьміної Б.М. визнав відвід необґрунтованим та передав заяву про відвід для повторного автоматизованого розподілу для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалою від 28.11.2025 Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Коваленко Н.М. відмовив у задоволенні заяви про відвід судді Кузьміної Б.М. від розгляду справи № 912/2336/25.

Ухвалою від 01.12.2025 суд відхилив письмові зауваження відповідача від 27.11.2025 на протокол судового засідання від 26.11.2025 у справі №912/2336/25.

У судовому засіданні 09.12.2025 суд оглянув оригінали електронних доказів на вебсайті https://ukraine-cropmaps.com; оглянути оригінали електронних доказів на вебсайті https://kadastr.live технічно не виявилося за можливе через відсутність доступу до даних вебсайту.

Протокольною ухвалою від 09.12.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування у прокурора оригіналів електронних доказів, паперові копії яких (роздруківки з вебсайтів) додані до позову. Суд урахував: здійснений судом у засіданні огляд оригіналів електронних доказів, розміщених на вебсайті https://ukraine-cropmaps.com; строк заявлення відповідного клопотання (ст. 81 ГПК України); факт розміщення оригіналів електронних доказів, паперові копії яких долучені до справи (а.с. 72-77), на вебсайті у мережі Інтернет, а тому неможливість їх доставлення до суду (в оригіналі).

У судовому засіданні 09.12.2025 суд, на підставі ст. 216 ГПК України, за клопотанням представника відповідача, мотивованим необхідністю підготовки до судових дебатів, оголосив, у межах строку розгляду справи, перерву в засіданні до 11.12.2025.

10.12.2025 відповідач подав до суду письмову промову в судових дебатах.

У судовому засіданні 11.12.2025 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення суду.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зокрема, дослідивши пояснення учасників справи, наведені в заявах по суті справи, заслухавши прокурора і представника відповідача в судових засіданнях, повно, безпосередньо і всебічно дослідивши наявні у справі докази, суд установив обставини, які є предметом доказування у справі.

04.11.2019 між Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" (Орендар) укладено договір оренди землі № 436/57-19-ДО (а.с. 29-36), за умовами пункту 1.1. якого Орендодавець, на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.01.2018 №65, від 27.09.2019 №942 та протоколу земельних торгів від 04.11.2019 надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту.

Згідно з пунктом 2.1. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 30,5610 га, в тому числі пасовища 30,5610 га, що не надана у власність та користування іншим особам. Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення (державної власності, запасу).

Кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:2053 (пункт 2.2. Договору).

Договір укладено на строк сім років (пункт 3.1. Договору).

Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 5.1. Договору).

Код цільового призначення земельної ділянки, згідно з класифікатором видів цільового призначення земель (КВЦПЗ): 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 5.2. Договору).

Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства (пункт 5.3. Договору).

Земельна ділянка повинна використовуватися Орендарем відповідно до умов, визначених у пунктах 5.1, 5.2. договору та чіткого дотримання чинного законодавства України, дотримання вимог екологічної безпеки та збереження родючості ґрунтів, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі (пункт 5.4. Договору).

Використовувати земельну ділянку не за цільовим призначенням, а також зміна цільового призначення на весь строк оренди забороняється (пункт 5.6. Договору).

Після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (пункт 6.1. Договору).

На орендовану земельну ділянку встановлені обмеження: зміна цільового призначення земельної ділянки на весь строк дії договору; заборона зміни виду угідь, розорювання; інші обмеження, що передбачені проектно-технічною документацією, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (пункт 7.1. Договору).

Пунктом 8.1. Договору Орендодавцю надано право вимагати від Орендаря використання земельної ділянки у відповідності із цільовим призначенням згідно з цим Договором, дотримання екологічної безпеки землекористування шляхом додержання вимог земельного і природоохоронного законодавства України, державних стандартів, норм і правил, вільного доступу до переданої в оренду земельної ділянки для здійснення контролю за додержанням орендодавцем умов договору та вимог законодавства.

Орендодавець має право здійснювати контроль за виконанням умов договору з боку Орендаря та не рідше ніж один раз на три роки перевіряти стан орендованої земельної ділянки на відповідність показникам агрохімічного паспорта земельної ділянки (пункти 8.1.2., 8.1.3. Договору).

Обов`язком Орендаря, з-поміж іншого, є: використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення та умов договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного, екологічного законодавства, законодавства про охорону довкілля, державних стандартів, норм і правил (пункт 8.4.3.); дотримуватися встановлених щодо об`єкта оренди обмежень в обсязі, передбаченому договором та законодавством (пункт 8.4.6.); дотримуватися режиму використання земель сільськогосподарського призначення та не допускати спалювання поживних рештків на сільськогосподарських угіддях (пункт 8.4.9.).

Дія договору припиняється шляхом розірвання, серед іншого, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (пункт 11.3. Договору).

За наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 04.12.2020 №14-ОТГ земельні ділянки державної власності передано в комунальну власність за актом прийому-передачі в розпорядження новоствореної об`єднаної територіальної громади - Гайворонської міської ради, в тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2053 (а.с. 27).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 435689036 від 16.07.2025 до Реєстру внесені відомості стосовно земельної ділянки площею 30,561 га з кадастровим номером :02:000:2053 (а.с. 27-28).

Зокрема, відповідно до запису № 34059865 в Державному реєстрі та за даними Поземельної книги земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" за договором оренди землі від 04.11.2019, строк дії договору - 7 років, власником земельної ділянки є Гайворонська міська рада.

Право комунальної власності Гайворонської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2053 площею 30,5610 га зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.02.2021 (номер запису 40628301) (а.с. 27).

Отже, відповідач використовує на правах оренди земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2053 площею 30,5610 га, що сторонами визнається.

Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 21.07.2025 №1586/290-25 у Національній кадастровій системі цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2053 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно з КВЦПЗ - 01.01), склад угідь - пасовище (а.с. 47-48).

Листом від 18.08.2025 № 01-1/3590/02.3 (а.с. 26) Головне управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області повідомило прокурора про відсутність у Єдиному державному реєстрі тварин інформації щодо наявності у відповідача тварин, а також що відповідач не зареєстрований як суб`єкт господарювання з розведення та утримання тварин.

Листом від 21.07.2025 № 10-11-0.42-2874/2-25 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на лист прокуратури повідомило, що Управлінням з контролю за використанням та охороною земель, на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 13.10.2020 №990-ДК "Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності", проведено перевірку стосовно земельної ділянки площею 30,561 га (кадастровий номер :02:000:2053), яка розташована на території Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, в ході якої встановлено факт використання земельної ділянки з відхиленням від затвердженого в установленому порядку проекту землеустрою (а.с. 49-50).

15.10.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області проведено обстеження земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:2053 площею 30,5610 на той час державної форми власності та встановлено факт використання відповідачем земельної ділянки з відхиленням від затвердженого в установленому порядку проекту землеустрою.

Обстеженням установлено, що на момент обстеження вищевказана площа земельної ділянки (30,561 га) розорана, на земельній ділянці знаходяться посіви кукурудзи.

За результатами перевірки складено акт обстеження земельної ділянки № 990-ДК/747/АО/10/01/-20 від 15.10.2020 (а.с. 54-56).

Також вказані порушення зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №990-ДК/750/АП/09/01/20 від 15.10.2020 (а.с. 57-59).

27.10.2020 відповідачу внесено припис № 990-ДК/0350Пр/03/01/-20 про усунення порушень земельного законодавства шляхом використання земельної ділянки відповідно до затвердженого в установленому порядку проекту землеустрою (а.с. 65-66).

27.10.2020 складено протокол про адміністративне правопорушення № 990-ДК/0271П/07/01/-20 від 27.10.2020 (а.с. 60-61) та постанову про накладення адміністративного стягнення № 990-ДК/0272По/08/01/-20 (а.с. 62-64).

Зокрема, постановою від 27.10.2025 № 990-ДК/0272По/08/01/-20 (а.с. 62-64) на керівника (директора) відповідача гр. ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення за статтею 55 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) у виді штрафу за порушення вимог статей 96, 211 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", зокрема за використання відповідачем земельної ділянки № :02:000:2053 з відхиленням від затвердженого в установленому порядку проекту землеустрою.

30.11.2020 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області склало акт № 1137-ДК/892/АП/09/01/-20 перевірки дотримання вимог законодавства щодо об`єкту земельної ділянки (а.с. 69-71), в якому зазначено про виконання керівником відповідача припису від 27.10.2020 № 990-ДК/0350Пр/03/01/-20 про усунення порушень земельного законодавства. Зазначено, що порушень земельного законодавства не встановлено.

Водночас зазначений акт від 30.11.2025 № 1137-ДК/892/АП/09/01/-20 не містить відомостей про приведення земельної ділянки площею 30,561 га з кадастровим номером :02:000:2053 у відповідність до затвердженого складу угідь (пасовище), натомість містить інформацію про наявність на земельній ділянці залишків після збирання кукурудзи.

26.06.2025 у межах кримінального провадження проведений огляд земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2053 площею 30,5610 га комунальної форми власності, яка розташована за межами с. Соломія Голованівського району Кіровоградської області, про що свідчить протокол огляду місця події від 26.06.2025 (а.с. 39-41).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.06.2025, складеного ст. дізнавачем СД ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області у присутності понятих, за участю спеціалістів (головного спеціаліста земельних відносин Гайворонської міської ради Касьяненка М.А. та спеціаліста земельних відносин Гайворонської міської ради Пастушенка Є.П.), об`єктом огляду була земельна ділянка, розташована за межами села Соломія Голованівського району Кіровоградської області, яка має кадастровий номер :02:000:2053, загальною площею 30,561 га.

У протоколі огляду від 26.06.2025 зазначено, що вказана земельна ділянка доглянута, здійснено обробіток, на земельній ділянці посіяна пшениця, яка на момент огляду знаходиться в стадії колосіння (а.с. 39-41).

У протоколі також вказано на наявність свіжих слідів від сільськогосподарської техніки, проведення постійного догляду за вказаною вище культурою.

До протоколу як додаток додана ілюстративна таблиця, на якій зображена сфотографована земельна ділянка з посівами (а.с. 42-45).

До протоколу як додаток додана схема щодо місця розташування оглянутої земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2053 (а.с. 46).

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Щодо підстав представництва інтересів держави в суді прокурором.

З позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" повернути Гайворонській міській раді земельну ділянку площею 30,5610 га з кадастровим номером :02:000:2053 в інтересах держави звернувся заступник керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності під час здійснення своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Приписи статті 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлюють, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом. Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Ураховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина четверта мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до абзаців 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

За пунктами 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно з пунктом 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначає, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

З контексту зазначеного вище рішення Конституційного Суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурор прояв порушення інтересів держави визначає самостійно з урахуванням публічного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не становити публічного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості у набутті і реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

У цьому випадку порушення інтересів держави прокурор обґрунтовує використанням відповідачем спірної земельної ділянки з порушенням цільового призначення та умов використання землі, як основного національного багатства, що не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні.

Прокурор вказує, що, пасовища в Україні мають стратегічне значення для розвитку тваринництва, однак їхня площа та стан утримання є критичними для забезпечення сталого розвитку галузі. Нестача пасовищ призводить до перевантаження існуючих угідь, що сприяє їх деградації та зниженню родючості ґрунтів. Відновлення та розширення площ пасовищ є необхідним кроком для підвищення ефективності тваринництва та забезпечення продовольчої безпеки країни.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 271-р затверджено Національний план щодо боротьби з деградацією земель та опустелюванням, відповідно до пункту 8 якого, одним із етапів запобігання зазначеним негативним явищам є створення і відновлення сіножатей та пасовищ відповідно до науково обґрунтованих показників з урахуванням регіональних особливостей та природно-кліматичних умов.

Ураховуючи роль і мету пасовищ, використання земельної ділянки, що є пасовищем, з метою розорювання та засівання сільськогосподарських культур суперечить статусу цих сільськогосподарських угідь.

Зазначені інтереси держави, у випадку підтвердження обставин їх порушення, потребують захисту.

Суд дійшов переконання про те, що спірні правовідносини з використання земель комунальної власності становлять суспільний та державний інтерес, а незаконність такого використання зазначеному інтересу не відповідає.

Зі змісту положень частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом у справі № 912/2336/25, вважає належним суб`єктом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Гайворонську міську раду.

Суд ураховує, що правовідносини, пов`язані з використанням земель із державної чи комунальної власності, становлять суспільний інтерес.

Частина 1 статті 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

У частині 5 статті 16 цього Закону зазначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, а її власником та розпорядником є Гайворонська територіальна громада в особі її представницького органу Гайворонської міської ради.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є компетенцією сільських, селищних та міських рад.

Отже, органом, уповноваженим захищати законні інтереси держави та територіальної громади у спірних правовідносинах, є Гайворонська міська рада.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, сам факт незвернення до суду обраного прокурором позивача з відповідним позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

У постанові від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15 Верховний Суд зазначив, що прокурор, встановивши неусунуті порушення інтересів держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів.

Голованівською окружною прокуратурою відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" на адресу Гайворонської міської ради направлено повідомлення від 17.07.2025 № 54/03-4076ВИХ-25 (а.с. 106-107) про порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів до їх відновлення.

Гайворонська міська рада листом від 23.07.2025 № 03-29/186/2 (а.с. 108) повідомила Голованівську окружну прокуратуру, що міська рада не вживала самостійних заходів для розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2053, у тому числі в судовому порядку, та не заперечує щодо представництва інтересів Гайворонської міської ради прокурором по даній справі.

Тож, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на можливі порушення інтересів держави та територіальної громади щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для відновлення порушених прав та інтересів.

Наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у цьому спорі не оскаржена на підставі абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Наведене вище утворює передбачений вимогами Конституції України та Законом України "Про прокуратуру" винятковий випадок, за якого стверджуване прокурором порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави.

За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом.

Щодо спору по суті.

За приписами статей 93 Земельного кодексу України та 13 Закону України "Про оренду землі" договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" передбачене право орендодавця вимагати від орендаря, з-поміж іншого, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 25 того ж Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний, з-поміж іншого, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Правові основи охорони земель урегульовані також окремим законом - Законом України "Про охорону земель".

За змістом Закону про охорону земель:

- охорона земель є системою правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення (абзац 1 статті 1);

- до повноважень сільських рад у галузі охорони земель на території сіл належить, серед іншого, прийняття рішень про здійснення виконавчими органами сільських рад державного контролю за використанням та охороною земель, вирішення інших питань у галузі охорони земель відповідно до закону (стаття 12);

- власники і землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, серед іншого: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку (стаття 35);

- охорона земель при здійсненні господарської діяльності на землях сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб; зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом (абзаци 1 та 2 статті 36);

- власники та землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України; використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється; зміна сіножатей, пасовищ та перелогів на інші угіддя в межах земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, переданих у користування на умовах оренди, емфітевзису, забороняється; ця вимога не поширюється на зміну угідь земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, право оренди, емфітевзису щодо яких виникло до набрання чинності цією частиною; на землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель (абзаци 1-4 статті 37).

Водночас, відповідно до пункту "а" частини 2 статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать, серед іншого, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За змістом Переліку угідь за Класифікацією видів земельних угідь, що є додатком до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, пасовища - це сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби, рівномірно вкриті деревинною та чагарниковою рослинністю площею до 20 відсотків ділянки, а рілля - це сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари та парники, оранжереї і теплиці; до ділянок ріллі не належать сіножаті та пасовища, що розорані з метою їхнього докорінного поліпшення й використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння й випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються як посіви.

Системний аналіз зазначеного вище свідчить про таке:

- договором оренди можуть бути установлені обмеження стосовно використання орендарем земельної ділянки за її цільовим призначенням, а безпосередньо орендар зобов`язаний виконувати такі обмеження в обсязі, передбаченому законом або договором;

- власники та орендарі земельних ділянок зобов`язані дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень на земельну ділянку;

- безпосередньо зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом;

- власникам та орендарям земельних ділянок комунальної власності забороняється зміна пасовищ на інші угіддя в межах земельних ділянок сільськогосподарського призначення;

- рілля та пасовища є різними видами угідь.

У цьому контексті суд установив, що за наведеним вище договором оренди землі Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, як розпорядник земельних ділянок державної власності, виступаючи орендодавцем, уклало з ТОВ "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" як орендарем договір оренди землі, за умовами якого надало у користування на умовах оренди земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2053, яка за цільовим призначенням віднесена до земель для випасання худоби, а за категорією земель є землями сільськогосподарського призначення.

За умовами договору оренди земельна ділянка фактично є пасовищем, а її використання не за цільовим призначенням зміною цільового призначення, а також розорюванням заборонене.

Підтвердженням наведеному є договір оренди землі від 04.11.2019.

Отже, наведені умови договору стосовно заборони на використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням та забороною розорювання пасовищ узгоджуються з вказаними правовими положеннями, а тому ТОВ "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" зобов`язане у період оренди спірної земельної ділянки дотримуватися установлених щодо неї обмежень, у тому числі йому заборонене її розорювання та зміна цільового призначення.

Згідно з частиною 6 статті 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

З огляду на це спірний договір оренди є чинним та продовжує свою дію за наслідками переходу права власності на земельну ділянку від держави до Гайворонської сільської ради. За наявності наведених договірних обмежень Гайворонська міська рада як власник землі та її орендодавець має право розраховувати, що земельна ділянка буде використовуватися з дотриманням режиму використання земель даного виду, тобто угіддя як пасовища, оскільки інше використання (у тому числі для вирощування сільськогосподарських культур) може призвести до погіршення її корисних властивостей та втрати можливості у подальшому використовувати як пасовище.

Проте, з наданих до справи доказів, а саме акта перевірки та акта обстеження земельної ділянки, складених Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2053 у 2020 році розорювалася та на ній були наявні посіви сільськогосподарської культури. Більш того, аналогічне використання земельної ділянки наявне і в поточному (2025) році, що слідує з протоколу огляду місця події від 26.06.2025.

За такого суд висновує, що надані прокурором докази (договір оренди землі № 436/57-19-ДО від 04.11.2019, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 435689036 від 16.07.2025, Поземельна книга, акт обстеження земельної ділянки №990-ДК/747/АО/10/01/-20 від 15.10.2020, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №990-ДК/750/АП/09/01/20 від 15.10.2020, припис №990-ДК/0350Пр/03/01/-20 від 27.10.2020, протокол про адміністративне правопорушення №990-ДК/0271П/07/01/-20 від 27.10.2020, постанова від 27.10.2025 № 990-ДК/0272По/08/01/-20, акт перевірки № 1137-ДК/892/АП/09/01/-20 30.11.2020, листи Головного управління Держгеокадастру від 21.07.2025 №1586/290-25, від 21.07.2025 № 10-11-0.42-2874/2-25, лист Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 18.08.2025 № 01-1/3590/02.3, протокол огляду від 26.06.2025 з додатками) у своїй сукупності підтверджують нецільове використання відповідачем спірної земельної ділянки (пасовища), яка належить до земель комунальної власності, шляхом вирощування сільськогосподарських культур, розорювання її для такого вирощування, що не відповідає договірним умовам та заборонене законом.

Під час розгляду справи відповідач стверджував, що спірна земельна ділянка використовується як пасовище за цільовим призначенням, а прокурор не надав належних і допустимих доказів на підтвердження протилежного.

На підтвердження цільового використання спірної земельної ділянки відповідач подав до суду копію виданої ним довідки від 09.09.2025 № 09/09/-01 про використання земельної ділянки за цільовим призначенням (а.с. 132) такого змісту:

„ТОВ ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО повідомляє, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2053, площею 30,5610 га, яка перебуває в оренді відповідно до договору від 04.11.2019, використовується відповідно до її цільового призначення як землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Керівництву Товариства не відомо про використання земельної ділянки кадастровим номером :02:000:2053, площею 30,5610 га не за цільовим призначенням.

Довідка видана для подальшого подання за місцем вимоги.

Довідка підписана директором і головним бухгалтером відповідача.

Довідка не містить інформації щодо використання спірної земельної ділянки як пасовища.

Варто зауважити, що у господарському процесі застосовується такий стандарт доказування, як „баланс вірогідностей.

Зокрема, відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їхню вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд зазначає, що розгляд справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

На відміну від кримінального провадження, в якому обов`язок доказування покладається переважно на сторону обвинувачення слідчого, прокурора та, у певних випадках, на потерпілого, а обвинувачений не зобов`язаний доводити свою невинуватість та всі сумніви тлумачаться на його користь, у господарському процесі сторони (в тому числі відповідач) мають рівні обов`язки щодо доказування, зокрема відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких доказів цільового використання спірної земельної ділянки (як пасовища), крім вказаної вище власної довідки від 09.09.2025 № 09/09/-01 (яка до того ж не містить інформації про використання земельної ділянки як пасовища), відповідач до суду не подав, обмежившись твердженням про те, що прокурор не довів нецільового використання земельної ділянки.

Оцінивши наявні у справі докази за принципом балансу вірогідностей, суд дійшов переконання, що надані прокурором докази на підтвердження використання відповідачем земельної ділянки з порушенням умов договору оренди (договір оренди землі № 436/57-19-ДО від 04.11.2019, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 435689036 від 16.07.2025, Поземельна книга, акт обстеження земельної ділянки №990-ДК/747/АО/10/01/-20 від 15.10.2020, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки №990-ДК/750/АП/09/01/20 від 15.10.2020, припис №990-ДК/0350Пр/03/01/-20 від 27.10.2020, протокол про адміністративне правопорушення №990-ДК/0271П/07/01/-20 від 27.10.2020, постанова від 27.10.2025 № 990-ДК/0272По/08/01/-20, акт перевірки № 1137-ДК/892/АП/09/01/-20 від 30.11.2020, листи Головного управління Держгеокадастру від 21.07.2025 №1586/290-25 та від 21.07.2025 № 10-11-0.42-2874/2-25, лист Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 18.08.2025 № 01-1/3590/02.3, протокол огляду від 26.06.2025 з додатками), є більш вірогідними, ніж надана відповідачем довідка від 09.09.2025 № 09/09/-01, видана самим відповідачем, яка не містить відомостей про використання земельної ділянки як пасовище.

За такого суд дійшов висновку, що обставина нецільового використання відповідачем спірної земельної ділянки скоріше мала місце, аніж не мала.

Надаючи відповідь на аргументи відповідача, суд зазначає про таке.

Відповідач вказує, що розірвання договору оренди означатиме подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення, посилаючись на постанову в справі про адміністративне правопорушення від 27.10.2025 № 990-ДК/0272По/08/01/-20.

Суд відхиляє вказаний аргумент з огляду на таке.

За статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Суд вказує, що в цій справі не розглядається питання щодо адміністративної відповідальності відповідача за КУпАП.

Постановою від 27.10.2025 № 990-ДК/0272По/08/01/-20 адміністративне стягнення за КУпАП накладалося на керівника (директора) відповідача, а не відповідача.

Суд також зауважує, що навіть за умови погашення накладеного на керівника відповідача адміністративного стягнення, це не скасовує факту наявності у 2020 році відповідних порушень як таких.

Крім того, поряд з нецільовим використанням земельної ділянки у 2020 році, таке використання також має місце в 2025 році (протокол огляду від 26.06.2025).

Відповідач наголошує на відсутності відомостей про те, що прокурор, який підписав позовну заяву, і прокурор, який надав дозвіл на розголошення матеріалів кримінального провадження, входять до групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Суд вказує, що підстави для представництва прокурором інтересів держави у господарському процесі врегульовані ГПК України та Законом України „Про прокуратуру і не залежать від входження прокурора, який підписав позов, до групи прокурорів у кримінальному провадженні; наявність кримінального провадження не визначається ГПК України та Законом України „Про прокуратуру як умова для звернення прокурора до господарського суду з позовом в інтересах держави. Підстави представництва прокурором інтересів держави у цій справі проаналізовані вище за текстом цього рішення.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи.

Згідно із статтею 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

У справі міститься копія постанови заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Гайдюка О.О. про надання дозволу на розголошення таємниці досудового розслідування від 25.08.2025, якою наданий дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 29.05.2025 за ч.1 ст. 197-1 КК України, які стосуються факту розорювання та засівання земельних ділянок, які зафіксовано в протоколах огляду місця події та додатках до них. Постановлено також виготовити копії зазначених вище документів кримінального провадження для використання поза межами кримінального судочинства при здійсненні заходів представницького характеру (а.с. 37-38).

Входження заступника керівника Голованівської окружної прокуратури Гайдюка О.О. до групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000034 не належить установлювати в господарському процесі.

Відповідач зазначає про неналежність такого доказу, як протокол огляду місця події від 26.06.2025, посилаючись на його походження з матеріалів кримінального провадження та вказуючи, зокрема, що відповідача не було залучено до проведення огляду місця події 26.06.2025, а підстави визначення (ідентифікації) у протоколі земельної ділянки, на якій проводився огляд, прокурором не доведені.

Суд зауважує, що протокол огляду місця події від 26.06.2025 містить відомості щодо предмета доказування у цій справі, зокрема способу використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2053 площею 30,561 га.

Як вбачається з протоколу, до огляду земельної ділянки були залучені як спеціалісти головний спеціаліст та спеціаліст земельних відносин Гайворонської міської ради.

Як зазначено вище, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної / господарської справи доказів, отриманих у межах інших проваджень.

Водночас суд зазначає, що у господарській справі, яка розглядається в порядку ГПК України, господарський суд не має підстав застосовувати норми кримінального процесуального закону (яким є КПК України), зокрема, перевіряти, чи відповідають дії із складання протоколу огляду місця події від 26.06.2025 в межах кримінального провадження вимогам КПК України, оскільки надані сторонами докази оцінюються господарським судом виключно в порядку ГПК України.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18, від 30.01.2019 у справі № 234/19443/16-ц, від 22.04.2019 у справі №236/893/17.

У справі відсутні докази установлення уповноваженим органом/особою у межах кримінального провадження, в якому здійснювався огляд місця події 26.06.2025, проведення такого огляду з порушенням норм КПК України, які унеможливили фіксацію під час огляду дійсних обставин, або ж незаконності дій правоохоронних дій з огляду місця події 26.06.2025.

Ураховуючи зазначене вище, протокол огляду місця події від 26.06.2025 є більш вірогідним доказом, ніж єдиний наданий відповідачем доказ довідка від 09.09.2025 № 09/09/-01, складена самим відповідачем.

Посилання відповідача на відсутність до нього претензій від позивача як орендодавця суд відхиляє. Позивач підтримав позовні вимоги прокурора про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.

Відповідач звертає увагу на лист Гайворонської міської ради від 23.07.2025 № 03-29/186/2 (а.с. 108) як на доказ добросовісності відповідача.

У вказаному листі позивач Гайворонська міська рада повідомила прокурора про те, що у період з 07.12.2020 (дата передачі земельних ділянок із державної власності в комунальну власність) по цей час працівниками міської ради перевірки дотримання вимог земельного законодавства по земельних ділянках з кадастровими номерами :02:000:2022 та :02:000:2053 не здійснювались і, відповідно, випадки використання земельних ділянок не за цільовим призначенням (цільове призначення земельних ділянок згідно з договорами оренди для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) не фіксувалися.

Також Гайворонська міська рада повідомила, що не вживала самостійно заходів для розірвання договорів оренди вищезазначених земельних ділянок, у тому числі в судовому порядку, та не заперечує щодо представництва інтересів Гайворонської міської ради прокурором по даній справі.

Суд зазначає, що у вказаному листі Гайворонська міська рада не підтверджує використання відповідачем спірної земельної ділянки за цільовим призначенням як пасовища, а повідомляє про нездійснення нею перевірок дотримання вимог земельного законодавства щодо цієї земельної ділянки.

Відповідач заперечує проти представництва прокурором інтересів держави у цій справі, посилаючись на наявність відповідних повноважень у позивача - Гайворонської міської ради.

Суд зазначає, що, як уже було вказано вище, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18, сам факт незвернення до суду обраного прокурором позивача з відповідним позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в цій справі детально наведені вище за текстом цього рішення.

За пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, з-поміж інших, справедливість, добросовісність та розумність.

Вони втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, вона виражає право, відповідає праву і випливає з духу права. Добросовісність означає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Розумність являє собою зважене вирішення питання регулювання правових відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу), з урахуванням накопичених у суспільстві уявлень за даних історичних умов інтелектуальних можливостей, знань, досвіду з метою забезпечення справедливості, балансу інтересів у суспільстві.

Зобов`язання, які виникли між Гайворонською міською радою та ТОВ "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" на підставі спірного договору, мали ґрунтуватися на засадах добросовісності, справедливості та розумності; кожна із сторін повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі" встановлені підстави для розірвання договору оренди землі: за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом; розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Поряд з цим, частиною першою статті 32 того ж Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За умовами пункту 11.3. спірного договору його дія припиняється шляхом розірвання, серед іншого, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, що передбачено пунктом ґ частини 1 статті 141 Земельного кодексу України.

Разом з тим, частина друга статті 651 Цивільного кодексу України встановлює, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові від 22.06.2020 у справі № 922/2216/19 Верховний Суд надав правовий висновок стосовно застосування наведеної статті 651 ЦК України у контексті критеріїв істотності порушення умов договору та зазначив, що істотним є таке порушення, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, а безпосередньо розмір завданої порушенням шкоди не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору (при цьому розмір визначається не тільки у грошовому виразі, але й можуть бути випадки, коли сторона не може використовувати результати договору).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, у тому числі розірвання договору.

Отже, за наведеними договірними умовами та правовими положеннями спірний договір може бути розірваним за рішенням суду на вимогу однієї із його сторін у випадку невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договорами, у тому числі у випадку використання земельних ділянок не за цільовим призначенням. Оскільки одним із договірних обмежень є заборона зміни виду угідь та зміна цільового призначення, то наявність таких дій складають підставу для дострокового його розірвання, оскільки вони є істотним порушенням договору і внаслідок цього орендодавець значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме на те, що земельна ділянка буде використовуватися з дотриманням режиму використання земель даного виду, тобто угіддя як пасовища, оскільки інше використання, у тому числі для вирощування сільськогосподарських культур може призвести до погіршення корисних їх властивостей та втрати можливості у подальшому використовувати як пасовище. Отже, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є істотним порушення умов договору та чинного законодавства через значну міру позбавлення того, на що Гайворонська сільська рада як орендодавець розраховувала за наслідками укладеного договору оренди землі.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач протягом дії договору оренди землі допустив істотне порушення його умов шляхом нецільового використання земельної ділянки, чим позбавив Гайворонську міську раду можливості використовувати земельну ділянку у подальшому як пасовище, а тому така обставина є підставою для дострокового розірвання договору.

Положеннями частини 1 статті 34 Закону України "Про оренду землі" установлено, що у разі розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Поряд з цим, за умовами пункту 6.1. спірного договору після припинення дії договору відповідач повинен повернути земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Отже, відповідач, у випадку припинення дії договору оренди за наслідками його розірвання у судовому порядку, повинен повернути орендовану земельну ділянку Гайворонській міській раді.

Водночас ідентифікуючою та достатньою ознакою земельної ділянки є її кадастровий номер. Зокрема, за змістом статті 16 Закону України "Про державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер (частина 1), а кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частина 2). Статтею 15 цього ж Закону встановлений перелік відомостей про земельні ділянки, які включаються до Державного земельного кадастру, а саме: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Отже, у випадку присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру за таким номером можна визначити всі характерні її ознаки, у тому числі місцезнаходження та площу.

На підставі викладеного суд виснує, що відповідач повинен повернути орендовану земельну ділянку позивачу без висунення будь-яких зустрічних вимог.

З огляду на вищенаведені висновки, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а заперечення відповідача обґрунтованості позовних вимог не спростовують.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовної заяви, сплачений прокурором судовий збір у сумі 6056,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір оренди землі №436/57-19-ДО від 04.11.2019, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" (), щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2053 площею 30,5610 га.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" () повернути Гайворонській міській територіальній громаді в особі Гайворонської міської ради () земельну ділянку площею 30,5610 га з кадастровим номером :02:000:2053.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ ЕНЕРГО" () на користь Кіровоградської обласної прокуратури (отримувач коштів: Кіровоградська обласна прокуратура, , банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA 0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800) 6056,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду.

Копії рішення надіслати до електронних кабінетів учасників справи.

Дата складення повного судового рішення - 12.12.2025.

Суддя Б.М. Кузьміна