ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2025 р. Справа№ 910/13178/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Цікра А.

за участі представників учасників справи: відповідно до протоколу судового засідання від 12.11.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 (повне рішення складено 09.02.2024)

у справі № 910/13178/23 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про заборону вчиняти дії та зобов`язання внести зміни до бази даних

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс» з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання вчинити дії, саме:

- заборонити Акціонерному товариству «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) вчиняти будь-які дії щодо заборони допуску вагонів, вказаних у додатку №1 для курсування на шляхах загального користування залізницями України у вантажному відповідно до дат, вказаних у додатку №1 у зв`язку з закінченням граничного строку (терміну) експлуатації вагону;

- зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) внести до автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів зміни в частині дати граничного строку (терміну) експлуатації вагонів у відповідності до інформації про строк служби, вказаної у технічних рішеннях стосовно вагонів, перелік яких наведений у позовній заяві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, посилаючись на Наказ №647, фактично змінив (зменшив) граничний термін експлуатації вагонів, який був визначений технічними рішеннями, складеними спеціалізованими організаціями, згідно яких строк служби вагонів продовжено.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі № 910/13178/23 позовні вимоги задоволено.

Заборонено Акціонерному товариству «Українська залізниця» вчиняти будь-які дії щодо заборони допуску вагонів, вказаних у додатку №1 для курсування на шляхах загального користування залізницями України у вантажному відповідно до дат, вказаних у додатку №1 у зв`язку з закінченням граничного строку (терміну) експлуатації вагону.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» внести до автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів зміни в частині дати граничного строку (терміну) експлуатації вагонів у відповідності до інформації про строк служби, вказаної у технічних рішеннях стосовно вагонів, перелік яких наведено у п. 3 резолютивної частини рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки згідно технічних рішень строк служби вагонів позивача продовжено, відповідач не мав правових підстав для зміни строку використання зазначених вище вагонів зі встановленням такого строку на підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 30.11.2021 №647, а відтак вимога позивача про зобов`язання внести до автоматизованої бази даних парку вантажних вагонів у відповідності до інформації про строк служби, вказаної у технічних рішеннях щодо спірних вагонів підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність порушеного права в частині заборони курсування вагонів у навантаженому стані після закінчення граничного строку (терміну) їх експлуатації, за виключенням вагона №95148375, а відтак наведена позовна вимога підлягає частковому задоволенню щодо одного вагона №95148375.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі №910/13178/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Також скаржник просить суд поновити строк на апеляційне оскарження.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13178/23 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 по справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/13178/23.

12.04.2024 через систему Електронний суд від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшли додаткові пояснення.

18.04.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024 поновлено Акціонерне товариство «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі №910/13178/23, відкрито апеляційне провадження у справі №910/13178/23 за вказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 08.05.2024.

06.05.2024 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

07.05.2024 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2024 розгляд справи відкладено на 12.06.2024.

12.06.2024 від позивача надійшли письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зупинення провадження у справі - задоволено, зупинено апеляційне провадження у справі № 910/13178/23 до закінчення розгляду Палатою Верховного Суду справи № 910/3992/23 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Флайбрідж» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про заборону вчиняти дії та зобов`язання внести зміни до бази даних, стягнення упущеної вигоди.

Зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 910/13178/23.

Матеріали справи № 910/13178/23 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс» залишено без задоволення. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у справі № 910/13178/23 залишено без змін.

29.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду повернулись матеріали справи № 910/13178/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2025 поновлено апеляційне провадження у справі № 910/13178/232 та призначено розгляд справи № 910/13178/23 на 05.06.2025 о 13 год. 15 хв.

05.06.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 розгляд справи №910/13178/23 призначено на 02.07.2025 о 13 год. 15 хв.

26.06.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс» надійшли додаткові пояснення.

02.07.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 13.08.2025 об 11 год 15 хв.

08.08.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс» надійшла заява про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом справи № 910/13055/23.

13.08.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 розгляд справи № 910/13178/23 призначено на 11.09.2025.

11.09.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 08.10.2025.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06.10.2025 у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 у справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Тищенко А.І., Кравчук Г.А.

08.10.2025 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 прийнято до провадження справу №910/13178/23 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Тищенко А.І., Кравчук Г.А. Розгляд справи №910/13178/23 призначено на 15.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкладено розгляд справи №910/13178/23 на 12.11.2025.

11.11.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс» надійшла заява.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає наступне:

- позивач помилково вважає, що відповідач застосував норми наказу МІУ № 647 ретроспективно, чим порушив норми ст. 58 Конституції України, водночас як у позові, так і в оскаржуваному рішенні суду конкретно не наведено - у чому саме (в яких діях) виражено ретроспективне застосування в часі (з дати присвоєння номера до 01.01.2022) положень Наказу МІУ № 647 в частині випуску на колії загального користування кожного з заявлених вагонів і які це потягло наслідки для позивача на момент звернення із позовом до суду та на цей час;

- на момент набрання чинності Наказу МІУ №647 - зокрема, але не виключно - граничних строків експлуатації, затверджених цим наказом, юридичний факт-стан вагонів як таких, що були внесені до АБД ПВ до 01.01.2022, не змінився (не припинився) і продовжує тривати, як на дату набрання чинності Наказу МІУ № 647, так і по цей час;

- оскільки правовідносини з надання доступу до курсування вагонів Позивача на залізничних коліях загального користування є триваючими, до таких правовідносин може бути застосоване нове нормативно-правове регулювання з моменту набрання чинності нових нормативно-правових актів, в т.ч. - Наказу МІУ № 647, в т.ч. - встановлених останнім обмежень в частині граничних строків експлуатації останніх. Зазначене підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 12.07.2019 року № 5-р(I)/2019 (пункт 5), у якому Конституційний Суд України зробив висновок, що за змістом частини першої ст. 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини Рішення);

- відповідач вважає, що прийняття оскаржуваного рішення у справі фактично нівелює мету прийняття Наказу МІУ №647;

- позовна вимога в частині заборони АТ «Укрзалізниця» та/або його структурним підрозділам та/або підприємствам, які йому підпорядковані, вчиняти будь-які дії по забороні допуску для курсування на колії загального користування України у навантаженому стані вагонів - стосується невизначеного кола осіб, оскільки передбачає встановлення заборони вчиняти певні дії не тільки АТ «Укрзалізниця», а будь-яким іншим підприємствам (окремим юридичним особам),що підпорядковані відповідачу;

- заявляючи вказану вище вимогу, Позивач не зазначає, яким чином, у яких випадках та у який спосіб така вимога в частині допуску вагонів на колії загального користування має виконуватись АТ «Укрзалізниця», вказуючи лише про заборону вчиняти «будь-які» дії по недопуску вагонів з певних дат;

- позовна вимога в частині зобов`язання АТ «Укрзалізниця» внести до АБД ПВ зміни в частині дати граничного строку (терміну) експлуатації вагонів у відповідності до інформації про строк служби, вказаний у технічних рішеннях стосовно таких вагонів (вказані у додатку 1 позову) направлена на превентивний судовий захист.

З наведених підстав відповідач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

2.3.1. Позивач у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи наступне:

- посилання Апелянта на непоширення зворотної дії нормативно-правового акту у часі на юридичну особу є хибними та такими, що суперечать правовій позиції, викладеній у рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99;

- посилання Апелянта на законодавчу неврегульованість питання продовження строків експлуатації до прийняття постанови КМУ від11.08.2021 No841 є таким, що не відповідають дійсності, оскільки терміни «строк служби» та «граничний строк експлуатації вантажного вагона» є близькими за змістовним навантаженням, а наслідки їх закінчення фактично однакові - неможливість курсування вагонів у навантаженому стані на коліях загального користування. Тобто обидва поняття стосуються питання безпечного використання вагонів на коліях у завантаженому стані. Хоча законодавцем формально і було введено новий термін «граничний строк (термін) експлуатації», однак реальна різниця між змістами вказаних понять фактично відсутня. В свою чергу, питання безпеки пересування вагонів шляхом продовження строку служби було врегульовано законодавцем, що доводить необґрунтованість аргументів Апелянта;

- твердження Апелянта стосовно того, що після досягнення граничного строку (терміну) експлуатації пересування вагонів не буде обмежуватись є хибним та таким, що не збігається з позицією, викладено самим же Апелянтом у відповіді на адвокатський запит №01/08-А, який був наданий Відповідачем у якості додатку до позовної заяви;

- обраний Відповідачем спосіб захисту є належним та коректним з огляду на Постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.06.2023 року у справі № 910/8493/22. Додатковим підтвердженням належності є вільне пересування у навантаженому стані вагону №95084448, заборона пересування якого і була предметом зазначеної справи. Окрім того, можливість внесення змін в систему АБД ПВ та незастосування до вагонів, термін служби яких було продовжено до прийняття Наказу №647 поняття «граничний строк експлуатації» доводиться діями відповідача, які він зобов`язаний вчинити та вже вчиняє відповідно до Наказу №62 від 22.01.2024 року;

- зміни, які були внесені Наказом Міністерства розвитку громад,територій та інфраструктури України №62 від 22.01.2024 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2024 р. за №281/41626, фактично дублюють позовні вимоги Відповідача, в повній мірі захищають його права та роблять безпідставними аргументи та дії Апелянта стосовно застосування до ТОВ «Рейлкарт Сервіс» поняття граничний строк(термін) експлуатації вагону, а також вказують на незаконність дій АТ «Українська Залізниця» стосовно блокування вагонів Відповідача, які вже досягли такого граничного строку (терміну) експлуатації;

- Висновки Апелянта прямо суперечать висновкам відповідного регулятора, які він, зокрема, відобразив у Наказі №62 від 22.01.2024.

Позивач просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі №910/13178/23 - без змін.

2.3.1. У додаткових поясненнях відповідач заперечив проти висновків, зроблених Верховним Судом у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 12.09.2024 року по справі №910/3992/23, через розгляд якої було зупинено справу №910/13178/23, зазначивши, що зроблені висновки жодним чином не корелюються із наведеною Верховним Судом аргументацією, оскільки при розробці Наказу №647 відповідним органами не було здійснено окремого аналізу питання безпеки руху стосовно вагонів, термін служби яких був продовжений до моменту прийняття Наказу №647. А отже, безумовно висновувати думку про розповсюдження дії Наказу №647 на вагони, термін служби яких був продовжений до моменту його прийняття на думку відповідача є неможливим та хибним.

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 12.11.2025 з`явились представники учасників справи.

Представник позивача підтримав подану ним 08.08.2025 заяву про зупинення провадження у справі.

Судова колегія ухвалила заяву представника позивача про зупинення провадження у справі залишити без розгляду з огляду на порушення строків подачі відповідного клопотання.

Представники відповідача підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. обставини встановлені судом і визначення відповідно до них правовідносин; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

Позивач є власником вагонів: № 59500124 Вагон №59500132 Вагон №59500165 Вагон №59500173 Вагон №59500181 Вагон №59500207 Вагон №59500215 Вагон №59500223 Вагон №59500231 Вагон №59500256 Вагон №59500264 Вагон №59500272 Вагон №59500280 Вагон №59500306 Вагон №59500314 Вагон №59500322 Вагон №59500330 Вагон №59500348 Вагон №59500355 Вагон №59500363 Вагон №59500371 Вагон №59500389 Вагон №59500413 Вагон №59500421 Вагон №59500439 Вагон №59500447 Вагон №59500454 Вагон №59500470 Вагон №59500488 Вагон №59500504 Вагон №59500520 Вагон №59500553 Вагон №59500561 Вагон №59500587 Вагон №59500603 Вагон №59500611 Вагон №59500629 Вагон №59500645 Вагон №59500652 Вагон №59500660 Вагон №59500678 Вагон №59500686 Вагон №59500702 Вагон №59500710 Вагон №59500751 Вагон №59500769 Вагон №59500777 Вагон №59500785 Вагон №59500801 Вагон №59500819 Вагон №59500827 Вагон №59500835 Вагон №59500843 Вагон №59500850 Вагон №59500876 Вагон №59500884 Вагон №59500900 Вагон №59500918 Вагон №59500934 Вагон №59500959 Вагон №59501007 Вагон №59501056 Вагон №59501064 Вагон №59501072 Вагон №59501080 Вагон №59501114 Вагон №59501189 Вагон №59501205 Вагон №59501213 Вагон №59501221 Вагон №59501247 Вагон №59501262 Вагон №59501270 Вагон №59501288 Вагон №59501312 Вагон №59501320 Вагон №59501353 Вагон №59501361 Вагон №59501379 Вагон №59501387 Вагон №59501403 Вагон №59501411 Вагон №59501429 Вагон №59501445 Вагон №59501452 Вагон №59501460 Вагон №59501478 Вагон №59501486 Вагон №59501502 Вагон №59501510 Вагон №59501528 Вагон №59501536 Вагон №59501544 Вагон №59501551 Вагон №59501569 Вагон №59501577 Вагон №59501585 Вагон №59501601 Вагон №59501619 Вагон №59501627 Вагон №59501635 Вагон №59501643 Вагон №59501650 Вагон №59501668 Вагон №59501676 Вагон №59501718 Вагон №59501759 Вагон №-59501767 Вагон №-59501817 Вагон №-59501825 Вагон №-59501833 Вагон №59506444 Вагон №59506527 Вагон № 59506535 Вагон №-59506550 Вагон № 59506568 Вагон № 59506584 Вагон № 59506618 Вагон № 59506634 Вагон № 59506659 Вагон № 59506667 Вагон № 59506675 Вагон № 59506683 Вагон № 59506709 Вагон № 59506717 Вагон №259506741 Вагон № 59506758 Вагон № 59506766 Вагон №59506774 Вагон № 59506782 Вагон № 59506808 Вагон № 59506816 Вагон № 59506824 Вагон № 59506832 Вагон № 59506840 Вагон № 59506857 Вагон № 59506865 Вагон № 59506873 Вагон № 59506881 Вагон №59506907 Вагон № 59507046 Вагон № 59507079 Вагон № 59507137 Вагон № 59507145 Вагон №59507152 Вагон № 59507160 Вагон № 59507178 Вагон № 59507186 Вагон № 59507202 Вагон № 59507210 Вагон № 59507236 Вагон № 59507251 Вагон № 59507277,Вагон №59507285 Вагон №59507301 Вагон №59507319 Вагон №59507327 Вагон №59507343 Вагон №59507350 Вагон №59507368 Вагон №59507376 Вагон №59507384 Вагон №59507400 Вагон №59507418 Вагон №59507426 Вагон №59507434 Вагон №59507442 Вагон №59507459 Вагон №59507467 Вагон №59507475 Вагон №59507483 Вагон №59507566 Вагон №59507574 Вагон №59507632 Вагон №59507640 Вагон №59507681 Вагон №59507715 Вагон №59507723 Вагон №59507756 Вагон №59507764 Вагон №59507772 Вагон №59507780 Вагон №59507806 Вагон №59507814 Вагон №59507822 Вагон №59507848 Вагон №59507855 Вагон №59507863 Вагон №59507871 Вагон №59507889 Вагон №59507905 Вагон №59507913 Вагон №59507921 Вагон №59507947 Вагон №59507954 Вагон №59507970 Вагон №59507988 Вагон №59508010 Вагон №59508028 Вагон №59508036 Вагон №59508044 Вагон №59508051 Вагон №59509448 Вагон №59509489 Вагон №59509513 Вагон №59509570 Вагон №59509612 Вагон №59509638 Вагон №59509711 Вагон №59509729 Вагон №59509745 Вагон №59509752 Вагон №59509760 Вагон №59509778 Вагон №59509786 Вагон №59509802 Вагон №59509836 Вагон №59509844 Вагон №59509851 Вагон №59509869 Вагон №59509877 Вагон №59509885 Вагон №59509901 Вагон №59509919 Вагон №59509927 Вагон №59509935 Вагон №59509950 Вагон №59595033 Вагон №59595041 Вагон №59595108 Вагон №59595124 Вагон №59595165 Вагон №59595223 Вагон №59595231 Вагон №59595264 Вагон №59595272 Вагон №59595280 Вагон №59595306 Вагон №59595314 Вагон №59595322 Вагон №59595330 Вагон №59595348 Вагон №59595355 Вагон №59595363 Вагон №59595371 Вагон №59595389 Вагон №59595405 Вагон №59595421 Вагон №59595439 Вагон №59595454 Вагон №59595462 Вагон №59595470 Вагон №59595488 Вагон №59595504 Вагон №59595512 Вагон №59595538.

З матеріалів справи вбачається, що у період 2019-2020 років позивач отримав технічні рішення, які видані ТОВ «ІЦ Ресурс» якими граничний строк експлуатації зазначених вище вагонів продовжено.

30.11.2021 Міністерством інфраструктури України прийнято наказ №647, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.12.2021 за №1677/37299, «Про затвердження Порядку проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій, спрямованих на продовження строку експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях в межах території таких підприємств), установленого виробником, строків продовження експлуатації таких вагонів».

Відповідно до пункту 1 Наказу №647 затверджено Порядок проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій, спрямованих на продовження строку експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях в межах території таких підприємств), установленого виробником (далі - Порядок), що додається.

Пунктом 2 Наказу №647 затверджено строки продовження експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях у межах території таких підприємств), що додаються.

У пункті 5 Наказу №647 зазначено, що наказ набирає чинності з 01.01.2022, але не раніше ніж через один місяць з дня його офіційного опублікування.

01.08.2023 адвокат позивача звернулася до АТ «Українська залізниця» із адвокатським запитом №01/08 про надання інформації стосовно граничного строку (терміну) експлуатації вагонів згідно переліку, на коліях загального користування.

08.08.2023 АТ «Українська залізниця» надало відповідь на адвокатський запит, у якій зазначило граничні строки (терміни) експлуатації вагонів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач, посилаючись на Наказ №647, фактично змінив (зменшив) граничний термін експлуатації вагонів, який був визначений технічними рішеннями, складеними спеціалізованими організаціями, згідно яких строк служби вагонів продовжено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи при цьому висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 у справі №910/8493/22.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» посилаючись на справу № 910/3992/23, у якій розглядається питання щодо можливості відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07.06.2023 у справі № 910/8493/22.

У зв`язку з вказаним, апеляційне провадження у справі № 910/13178/23 зупинялось до закінчення розгляду Палатою Верховного Суду справи № 910/3992/23 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Флайбрідж» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про заборону вчиняти дії та зобов`язання внести зміни до бази даних, стягнення упущеної вигоди.

Постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 і рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Флайбрідж» у справі № 910/3992/23 скасовано. Прийнято у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 і рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі № 910/3992/23 залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Флайбрідж» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 539 484,00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги та 719 312,00 грн судового збору за розгляд касаційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, переглядаючи рішення суду першої інстанції, з урахуванням висновків Верховного Суду в релевантних правовідносинах, дійшла висновку про наявність підстав для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 113 Конституції України вищим органом у системі органів виконавчої влади є Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України межах, передбачених цієї Конституцією. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цієї Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статей 116, 117 Конституції України саме Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політки держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політки; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України. Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Статтею 4 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що Кабінет Міністрів України визначає умови і порядок організації діяльності залізничного транспорту загального користування, сприяє його пріоритетному розвитку, надає підтримку в задоволенні потреб залізничного транспорту у рухомому складі, матеріально-технічних і паливно-енергетичних ресурсах.

11.08.2021 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 841 «Деякі питання визначення умов і порядку організації діяльності залізничного транспорту загального користування», згідно з якою постановив:

(1) Установити, що після закінчення строку експлуатації вантажних вагонів, установленого виробником, допускається продовження строку їх експлуатації на залізничному транспорті загального користування.

(2) Міністерству інфраструктури у тримісячний строк розробити та затвердити Порядок проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій, спрямованих на продовження строку експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях в межах території таких підприємств), установленого виробником, та визначити строк продовження експлуатації таких вагонів.

На виконання вказаної постанови Міністерство інфраструктури України прийняло наказ № 647, яким затвердило Порядок, що встановив механізм проведення комплексу діагностичних, ремонтних та реєстраційних операцій, спрямованих на продовження строку експлуатації вантажних вагонів (крім вантажних вагонів підприємств технологічного залізничного транспорту, що призначені для переміщення вантажів у виробничих цілях в межах території таких підприємств), установленого виробником.

Цей Порядок вперше в українському законодавстві передбачив, зокрема, термін (пункт 4) граничний строк експлуатації вантажного вагона, яким визначив строк, що складається із строку експлуатації вантажного вагона та строку продовження експлуатації вантажного вагона, після перебігу якого його експлуатація у навантаженому стані припиняється.

При цьому, згідно із приписами Порядку строк експлуатації вантажного вагона - період часу експлуатації (строк служби) вантажного вагона, який установлений виробником та зазначений у технічних умовах на виготовлення вантажного вагона, а строк продовження експлуатації вантажного вагона - визначений Мінінфраструктури для кожного календарного року період часу експлуатації на залізничному транспорті загального користування вантажного вагона.

Порядок передбачив також, що термін продовження строку експлуатації не може встановлюватись за межами граничного строку експлуатації вантажного вагона (пункт 9). Після перебігу граничного строку експлуатації вантажного вагона його експлуатація у навантаженому стані припиняється (пункт 15).

Додатковим джерелом аналізу мети введення в національне законодавство терміну граничний строк експлуатації вантажного вагона, а також похідної від нього заборони використання вантажних вагонів у навантаженому стані після перебігу граничного строку експлуатації є пояснювальні записки до опублікованих Кабінетом Міністрів України та Міністерством інфраструктури України проєктів згаданих постанови та наказу, метою прийняття яких було врегулювання механізму продовження строку експлуатації вантажних вагонів на залізничному транспорті та підвищення заінтересованості операторів вантажних вагонів у закупівлі нових вантажних залізничних вагонів українських виробників.

У записках, зокрема, наведена інформація про те, що:

(1) із наявних в Україні вантажних вагонів у кількості 174,07 тис. одиниць 72,5% (126 тис. одиниць) експлуатуються із вичерпаним нормативним строком експлуатації;

(2) через існуючий технічний стан українських вантажних вагонів переважна більшість їх позапланових ремонтів в експлуатації відбувається через несправність кузовів та рам;

(3) зношені вантажні вагони потрапляють у позапланові ремонти практично після кожного вивантаження або перед кожним навантаженням і виконання ремонтних робіт щодо таких вагонів порушує нормальну технологію перевізного процесу;

(4) упродовж 2020 року на залізничному транспорті України зареєстровано 813 транспортні події, у яких 212 осіб загинули та 140 осіб отримали травми, з них: 479 аварій, з яких 126 аварій в наслідок зіткнення, сходження з рейок рухомого складу залізничного транспорту;

(5) за останні три роки імпорт та тимчасове використання російських вживаних вантажних вагонів на українських залізницях створили негативні наслідки для вітчизняного вагонобудування, а на сьогодні практично його зупинили через неконкурентні ціни нових вагонів в порівнянні із вживаними;

(6) при досягненні терміну подвійного строку експлуатації обмежується курсування інвентарного парку вантажного вагону в межах України з можливістю вантажних операцій в суміжних країнах Європи;

(7) через конкуренцію на ринку надання послуг з технічного діагностування та відсутність обмежень на прийняття позитивного рішення про можливість продовження строку експлуатації практично всі технічні рішення спеціалізованих організацій приватної форми власності стосовно продовження строку експлуатації приватних вантажних вагонів визначають можливість продовження їх строку експлуатації;

(8) практична відсутність ризиків відповідальності у власника вагона за наслідки незадовільного технічного стану вагона та відсутність нормативно визначених вимог до технічного стану вантажних вагонів при продовженні їх строку експлуатації фактично приводить до можливості видачі спеціалізованими організаціями позитивного технічного рішення про можливість продовження строку експлуатації на вагони будь-якого технічного стану за умови виконання йому визначеного ремонту;

(9) заради отримання замовлень з ремонту вагонів в умовах жорсткої конкуренції, має місце порушення технології ремонту вантажного вагону та недотримання нормативних параметрів вагона при випуску його з ремонту;

(10) час від часу відбуваються транспортні події через несправності вантажних вагонів, які виникли через фізичний знос конструктивних елементів рами вагона, що мали бути замінені при ремонті, але дефект яких неможливо було визначити під час такого ремонту.

Водночас згідно з аналізом регуляторного впливу до проєктів головною ціллю запровадження державного регулювання експлуатації вантажних вагонів є унеможливлення експлуатації вантажних вагонів із вичерпаним ресурсом, які не забезпечують безпеку перевезень вантажів та забезпечення належного рівня безпеки на залізничному транспорті згідно з вимогами Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 за № 50/1854.

З викладеного слідує, що держава, виявляючи ініціативу у цій сфері суспільних відносин чітко усвідомлювала коло проблем, які потребували від неї негайної реакції та втручання, зокрема: (1) зношеність вагонного парку та необхідність його комплексного оновлення; (2) наплив застарілих вагонів з росії; (3) неможливість використання таких вагонів під час здійснення перевезень у європейські країни; (4) небезпеку використання старих вагонів, яке вже неодноразово призводило до аварій на залізниці; (5) стимулювання українського виробництва; (6) мінімізація суб`єктивних (людських) факторів в процесах і тп.

Саме з метою вирішення вказаних проблем державою у Порядку, затвердженому наказом № 647 було введено поняття граничного строку експлуатації вантажних вагонів та імперативно й однозначно встановлено, що після перебігу цього строку їх експлуатація у навантаженому стані припиняється. Такий строк повністю відокремлено від впливу людського фактору, зокрема, і від технічних рішень, що видаються в межах продовження строку експлуатації, адже за визначенням складається він із (1) строку експлуатації вантажного вагона, тобто строку установленого виробником та зазначеного у технічних умовах на виготовлення вантажного вагона, а також (2) строку продовження експлуатації вантажного вагона, який визначається Мінінфраструктури для кожного календарного року. Звідси передбачений Порядком, затвердженим наказом № 647 граничний строк експлуатації вантажних вагонів ніяк не залежить від технічний рішень щодо продовження строку експлуатації цих вагонів.

Вказані приписи сформульовані просто і зрозуміло, витлумачити їх інакше неможливо.

Тому очевидно, що приписи Порядку, затвердженого наказом № 647 щодо заборони експлуатації залізничних вантажних вагонів у навантаженому стані після перебігу граничного строку експлуатації таких вагонів поширюються і на ті вагони, строки служби яких згідно технічних рішень були продовжені на строк, який перевищує граничний, позаяк не може бути продовжений строк, який вичерпався в силу, зокрема, об`єктивних технічних (технологічних) процесів.

Будь-яке інше розуміння вказаних норм суперечитиме меті та цілям, на які було направлено державне регулювання цієї сфери суспільних відносин, а наданий поза волею держави дозвіл на використання застарілих вагонів на залізничних коліях загального призначення буде втручанням у державне регулювання залізничної галузі України, в тому числі, з питань безпеки руху.

Підтвердженням правильності саме такого підходу слугують і внесені з метою забезпечення сталих залізничних перевезень під час воєнного стану в Україні у Порядок, затверджений наказом № 647 у 2024 році зміни (наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 22.01.2024 № 62), згідно з якими Порядок, затверджений наказом № 647 було доповнено пунктом такого змісту: «Установити, що терміни продовження строку експлуатації (служби) вантажних вагонів, зазначених у технічних рішеннях про продовження строків експлуатації (служби) вантажних вагонів, виданих спеціалізованими організаціями за результатами проведення комплексу діагностичних операцій вантажних вагонів до набрання чинності цим наказом, залишаються чинними».

Тобто держава не відмінила чи змінила впроваджену нею заборону використання вантажних вагонів поза межами грачиного строку експлуатації, а свідомо зробила виключення із вказаного правила виключно з метою забезпечення сталих залізничних перевезень під час воєнного стану в Україні.

Так, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з висновками Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватись на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно правовим актом.

Водночас специфіка спірних правовідносин полягає у тому, що: - ці відносини хоча і виникли до набрання чинності Порядком, затвердженим наказом № 647, проте продовжують тривати і після набрання ним чинності; - Порядок, затверджений наказом № 647 не скасував виданих до набрання ним чинності технічний рішень, не зобов`язав суб`єктів господарювання провести повторний огляд вагонного парку; - приписи Порядку, затвердженого наказом № 647 не спрямовані на втручання у право власності суб`єктів господарювання, тобто таке право може бути у повній мірі реалізоване; вагони і досі можуть використовуватись в межах підприємств, можуть бути продані чи у ненавантаженому стані переправлені в країни, які допускають використання таких вагонів.

Більше того, до набрання чинності Порядком, затверджений наказом № 647 у національному законодавстві не існувало нормативно-правового акта, який би врегульовував питання оцінки залишкового ресурсу залізничних вагонів та порядку продовження строку їх експлуатації, установленого виробником, а тому по залишковому принципу учасники цих правовідносин при вирішенні відповідного питання керувалися Положенням про продовження строку служби вантажних вагонів, які курсують у міждержавному сполученні, затвердженим 14.05.2010 Радою залізничного транспорту країн СНД і Положенням про продовження строку служби вантажних вагонів Укрзалізниці, затвердженим наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» від 21.05.2015 № 148-Ц/од, жодне з яких поняття граничного строку експлуатації вантажних вагонів не містило.

Таким чином, запроваджене державною у Порядку, затвердженому наказом № 647 правове регулювання граничного строку експлуатації вагонів не містить протирічь із приписами статті 58 Конституції України та рішеннями Конституційного Суду України, в яких тлумачився зміст вказаної статті Конституції України. Тому, таке регулювання застосовується і до спірних правовідносин, які виникли і тривають між учасниками цієї справи.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23 зазначив про те, що « 68. Водночас реалізація запровадженого державою регулювання у спірних правовідносинах могла відбутися лише єдиним способом, а саме шляхом внесення Українською залізницею даних про граничні строки експлуатації вантажних вагонів до АБД ВП, що і було нею зроблено. При цьому, варто враховувати, що зміна строків використання вагонів Товариства у спірних правовідносинах була здійснена державою, а не Українською залізницею, а тому судова палата вважає доцільним відступити від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладено у постанові від 07.06.2023 у справі № 910/8493/22 про те, що Українська залізниця не мала підстав для зміни строків використання вагонів Товариства на підставі Порядку, затвердженому наказом № 647.

69. Висновуючись у спірних правовідносинах Верховний Суд бере до уваги, що запроваджене державою регулювання суспільних відносин безумовно вплинуло на майнову сферу багатьох учасників залізничних перевезень, проте констатує, що по-перше, приватний економічний інтерес у такій важливій сфері суспільних відносин не може превалювати над необхідністю забезпечення безпеки залізничних перевезень та охорони навколишнього середовища, а по-друге, відновлення такого економічного інтересу повинно вирішуватися в межах правовідносин з державою, наприклад, в рамках інвестиційних, комерційних спорів, а не шляхом заявлення вимог до рівноправного суб`єкта (Української залізниці), який в силу свого монопольного становища, що наділяє його рядом (крім безпосереднього здійснення залізничних перевезень) обов`язків пов`язаних, зокрема, із веденням та адмініструванням баз даних у спірних правовідносинах лише виконав чітку вказівку обов`язкового регуляторного акта і альтернативи цьому не мав.».

Колегія суддів враховує, що позовні вимоги заявлено наступного змісту:

заборонити Акціонерному товариству «Українська залізниця» вчиняти будь-які дії щодо заборони допуску вагонів, вказаних у додатку №1 для курсування на шляхах загального користування залізницями України у вантажному відповідно до дат, вказаних у додатку №1 у зв`язку з закінченням граничного строку (терміну) експлуатації вагону;

зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізницявнести до автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів зміни в частині дати граничного строку (терміну) експлуатації вагонів у відповідності до інформації про строк служби, вказаної у технічних рішеннях стосовно вагонів (перелік наведений у позовній заяві).

Відтак, очевидно, що такі вимоги не можуть бути задоволені за жодних умов, адже перша сформульована узагальнено, спрямована на втручання у поточну діяльність Української залізниці, яка може не допускати вагони відповідача з багатьох причин, а не тільки через закінчення граничних строків експлуатації; друга ж є намаганням ототожнити граничний строк експлуатації вагонів зі строком продовження експлуатації, які не є рівнозначними й одне одного не підміняють, граничний строк експлуатації вантажних вагонів технічними рішеннями не встановлюється.

До вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у справі № 910/3992/23 від 12.09.2024 в аналогічних правовідносинах, які відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів враховує при вирішенні даного спору.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення суду.

З огляду на встановлені обставини у їх сукупності та враховуючи висновки Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 12.09.2024 у справі № 910/3992/23, судова колегія вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального прав, що згідно з п.4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі №910/13178/23 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає задоволенню.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Пунктом 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розподіл судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснюється у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судових збір за подання позовної заяви залишається за позивачем; судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі №910/13178/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2024 у справі №910/13178/23 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлкарт Сервіс» (04119, м. Київ, вул. Деревлянська, буд.17-А, ідентифікаційний код 42315030) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) 8 052,00 грн (вісім тисяч п`ятдесят дві гривні 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.12.2025.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.А. Кравчук

А.І. Тищенко