РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2025Справа № 910/7779/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Фуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Хоум"

про стягнення 1701449,36 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Демченко М.М.;

від відповідача - не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Хоум" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Фуд" (далі - позивач) заборгованості у сумі 1281122,31 грн, пені у сумі 518029,88 грн, інфляційні втрати у сумі 299146,61 грн та 3% річних у сумі 90512,56 грн за договором поставки №143 від 29.07.2020, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань оплатити поставлений йому товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 13.08.2025.

14.07.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому він повідомив, що після подання позивачем цього позову відповідач здійснив оплату товару на суму 326 998,80 грн, на підтвердження чого надав відповідні копії платіжних інструкцій. Відповідач вважає, що строк оплати за видатковими накладними: № Б00629 від 18.04.2025 на суму 56998,80 грн, № Б00798 від 21.05.2025 на суму 37999,20 грн, № Б00889 від 04.06.2025 на суму 325002 грн, № Б00920 від 10.06.2025 на суму 519002,16 грн, № Б01068 від 04.07.2025 на суму 56998,80 грн не настав, то у суду є всі підстави закрити провадження в цій частині.

Щодо нарахування штрафних санкцій, то відповідач не розуміє, чому позивачем здійснювалось нарахування санкцій за великий період, у той час, як відповідач поступово здійснював оплату, а також відповідач зазначає, що позивачем всупереч умовами договору нараховано не одну облікову ставку НБУ, а подвійну.

21.07.2025 позивач подав відповідь на відзив у якій підтвердив факт часткової оплати відповідачем боргу, а саме: 40000 грн відповідно до платіжної інструкції № 688 від 09.06.2025, 100000 грн відповідно до платіжної інструкції № 763 від 25.06.2025, 90000 грн відповідно до платіжної інструкції № 848 від 07.07.2025, 80000 грн відповідно до платіжної інструкції № 852 від 08.07.2025. Вказані платіжні інструкції надані відповідачем до відзиву на позовну заяву. Враховуючи наведене заборгованість відповідача перед позивачем становить станом на 20.07.2025 971122,31 грн.

Позивач заперечив щодо тверджень відповідача про ненастання строку для сплати товару за певними видатковими накладними.

29.07.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

12.08.2025 позивачем подано додаткові письмові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 18.08.2025 було перепризначено підготовче судове засідання на 10.09.2025.

Ухвалою суду від 10.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 08.10.2025.

Представник відповідача у судове засідання 08.10.2025 не з`явився, проте через систему "Електронний суд" 08.10.2025 останній надіслав клопотання про відкладення розгляду справи по суті, що стало підставою для винесення ухвали про відкладення розгляду справи до 05.11.2025.

04.11.2025 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 05.11.2025 судом відкладено розгляд справи на 24.11.2025, з огляду на заявлене клопотання відповідача.

24.11.2025 відповідачем заявлено клопотання про закриття провадження у справі, де він зазначив, що станом на дату подання зазначеної заяви до суду протермінована заборгованість за договором поставки від 29.07.2020 № 143 відсутня.

24.11.2025 відповідачем подано клопотання про доручення доказів, у якому він зазначив, що на виконання попередніх усних домовленостей ТОВ «ЛЮКС ФУД» на підставі претензії щодо повернення неякісного товару від 01.10.2025 за вих. № 19, забрав зі складу відповідача неякісний товар в кількості 600 кг, загальною вартістю 419997,60 гривень, що підтверджується видатковою накладною на повернення від 29.10.2025 № 18, разом з тим відповідачем було здійснено 04.11.2025 оплату (не протермінованої) заборгованості в сумі 345007,23 грн.

24.11.2025 позивачем подано заяву у якій зазначає, що сума боргу відповідача становить 36114,28 грн, що підтверджується актом звірки станом на 23.11.2025. При розрахунку суми заборгованості позивачем враховано повернутий відповідачем у жовтні 2025 товар на суму 419997,60 грн, відповідно розмір боргу зменшений позивачем на вказану суму.

У судовому засіданні 24.11.2025 було оголошено перерву до 03.12.2025.

02.12.2025 позивач подав письмові пояснення по справі.

03.12.2025 відповідачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату, оскільки адвокат (Юлія Ковтунець), яка представляє інтереси відповідача захворіла.

У судовому засіданні 03.12.2025 суд розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи визнав його необґрунтованим, оскільки доказів на підтвердження хвороби адвоката відповідача не було надано (виписка з листа непрацездатності, довідка від лікаря, тощо). Крім того, суд зауважує, що вже двічі ним було відкладено розгляд справи по суті саме за клопотаннями відповідача.

Відповідач не позбавлений права надавати письмові пояснення, крім того, свою позицію щодо спору відповідачем було висловлено у відзиві на позов та інших заявах і клопотаннях поданих ним згодом.

У зв`язку із чим суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті.

Представниця позивача у судовому засіданні 03.12.2025 надала пояснення та вимоги позову підтримала повністю, з урахуванням зменшеної суми боргу.

Представник відповідача у судове засідання 03.12.2025 не з`явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем було укладено договір поставки № 143 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю харчові добавки (товар), а покупець в свою чергу зобов`язується прийняти належний товар та оплатити його на умовах цього договору.

За умовами п. 4.1 Договору ціна, асортимент та інші характеристики товару, що постачається, відображаються у видатковій накладній на відповідну партію товару, дані якої мають відповідати погодженій сторонами специфікації.

Згідно з п. 4.2 Договору загальна ціна цього договору складається з суми вартості всіх поставок товару здійснених відповідно до цього договору та розраховується шляхом складання сум, зазначених у підписаних видаткових накладних на всі поставки товару протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата проводиться покупцем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 (дев`яносто) банківських днів після отримання товару покупцем.

Документи, що являються невід`ємною частиною цього договору та рахунки, які підписані постачальником і передані електронною поштою на підставі яких проводиться оплата за товар мають юридичну силу (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору всі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути з умов цього договору або у зв`язку з ним, та не будучи урегульовані шляхом переговорів, будуть розглянуті у суді в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Претензійний порядок вирішення спорів є обов`язковим (п. 9.2 Договору).

За умовами пунктів 10.1 та 10.2 Договору договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. В разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

Доказів розірвання Договору матеріали справи не містять, а отже слід вважати, що він є пролонгованим і діючим.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 1473691,20 грн, що підтверджується видатковими накладними №№ Б001095 від 23.09.2022 на суму 370144,80 грн, Б001134 від 30.09.2022 на суму 342745,20 грн, Б001164 від 07.10.2022 на суму 143502 грн, Б001200 від 13.10.2022 на суму 305604 грн, Б001426 від 30.11.2022 на суму 27900 грн, Б001489 від 12.12.2022 на суму 55800 грн, Б00148 від 08.02.2023 на суму 56998,80 грн, Б00232 від 27.02.2023 на суму 56998,80 грн, Б00278 від 10.03.2023 на суму 56998,80 грн Б00315 від 17.03.2023 на суму 56998,80 грн. Відповідні видаткові накладні підписані обома сторонами.

Також, з позовом надано копії товарно-транспортний накладних.

Позивач зазначає, що відповідачем не було повністю сплачено вартість поставленого товару за вказаними видатковими накладними та з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості.

Як вказує позивач, 03.06.2025 відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості 50000 грн.

Проте станом на день подання позову у відповідача існувала заборгованість в сумі 1281122,31 грн.

В процесі вирішення спору позивачем було зменшено вимоги позову на суму 419997,60 грн, крім того, відповідачем було сплачено борг на суму 310000 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №688 від 09.06.2025, №763 від 25.06.2025, №848 від 07.07.2025, № 852 від 08.07.2025.

Судом враховано, що пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги вищевказане, оскільки предмет позову в частині 310000 грн боргу припинив своє існування, то суд закриває провадження у справі в частині 310000 грн.

Таким чином спір підлягає вирішенню щодо основної суми боргу - 36114,28 грн.

Відповідач заперечуючи проти вимог позову стверджує, що строк оплати за деякими видатковими накладними не настав, зокрема, № Б00629 від 18.04.2025 на суму 56998,80 грн, № Б00798 від 21.05.2025 на суму 37999,20 грн, № Б00889 від 04.06.2025 на суму 325002 грн, № Б00920 від 10.06.2025 на суму 519002,16 грн, № Б01068 від 04.07.2025 на суму 56998,80 грн.

Проте, позивачем у своєму позові не заявлялося про стягнення боргу за наведеними відповідачем видатковими накладними, оскільки спір стосується правовідносин, які виникли у 2022-2023 роках.

З наданого відповідачем акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2020 по 09.07.2025 вбачається, що до березня 2023 року позивачем поставлявся на підставі Договору товар, а відповідачем здійснювалася часткова його оплата.

Як зазначає позивач, за видатковими накладними за період з вересня 2022 року по березень 2023 року утворилася заборгованість, у зв`язку із чим, поставки товару припинились. Відповідач продовжував в порушення визначеного Договором порядку частково сплачувати існуючу заборгованість. Проте в повному обсязі її не було сплачено. З 27 березня 2024 року позивач поновив постачання товару відповідачу проте за умови попередньої оплати товару, що поставлятиметься. Наведена обставина підтверджується відображеними у вказаному акті даними щодо надходження певної суми від відповідача і поставки товару на таку ж суму відповідачу цього ж або наступного дня. Проте заборгованість, за поставлений за період з вересня 2022 року по березень 2023 року товар так і не була в повному обсязі сплачена відповідачем.

На підтвердження викладених доводів позивачем надано копії видаткових накладних, рахунки на оплату та платіжні інструкції, зокрема:

- поставлений за видатковою накладною № Б01497 від 22.11.2024 на суму 10300,08 грн товар, було сплачено відповідачем на підставі рахунка на оплату № 1512 від 22.11.2025 за платіжною інструкцією № 1685 від 22.11.2024;

- поставлений за видатковою накладною № Б01551 від 03.12.2024 на суму 56 998,80 грн товар, було сплачено на підставі рахунка № 1562 від 02.12.2024 за платіжною інструкцією № 1707 від 02.12.2024);

- поставлений за видатковою накладною № Б 01652 від 19.12.2024 на суму 56998,80 грн товар, було сплачено на підставі рахунка на оплату №1674 від 18.12.2024 за платіжною інструкцією № 134 від 18.12.2024);

- поставлений за видатковою накладною № Б01704 від 27.12.2024 на суму 10 300,08 грн товар, було сплачено на підставі рахунку на оплату № 1722 від 27.12.2024 за платіжною інструкцією № 178 від 27.12.2024);

- поставлений за видатковою накладною № Б00096 від 24.01.2025 на суму 48 299,28 грн товар було сплачено на підставі рахунка на оплату № 93 від 22.01.2025 за платіжною інструкцією № 223 від 23.01.2025);

- поставлений за видатковою накладною № Б00271 від 24.02.2025 на суму 37 999,20 грн, було сплачено на підставі рахунка на оплату № 267 від 20.02.2025 за платіжною інструкцією № 256 від 22.02.2025;

- поставлений за видатковою накладною № Б00380 від 14.03.2025 на суму 37999,20 грн товар, було сплачено на підставі рахунка на оплату № 376 від 12.03.2025 за платіжною інструкцією № 349 від 13.03.2025;

- поставлений за видатковою накладною № Б00473 від 28.03.2025 на суму 56998,80 грн товар було сплачено на підставі рахунка № 461 від 25.03.2025 за платіжною інструкцією № 408 від 27.03.2025.

Так, у платіжних інструкціях вказані посилання на наведені рахунки на оплату, що спростовує в сукупності з іншими наданими позивачем доказами доводи відповідача про відсутність простроченої заборгованості.

Відповідач також наводив твердження, що непротермінованою лишається заборгованість у сумі 101713,48 грн, оскільки на його претензію позивачем було забрано назад неякісну продукцію загальною вартістю 419997,60 грн, що підтверджується видатковою накладною на повернення від 29.10.2025 № 18.

Як вбачається з Акту про брак №3 від 06.10.2025, продукцію, яку описано як браковано була виготовлена 29.07.2025 і поставлена відповідачу у 2025 році, однак як вже було вказано вище, позивачем заявлено вимоги про стягнення боргу, який виник за інший період - 2022-2023 роки.

Таким чином, перераховані відповідачем кошти за товар поставлений йому у 2025 році були здійснені авансовим платежем, як вбачається із вище наведених пояснень позивача та наданих ним доказів.

Оскільки це була попередня оплата, то після того як позивач забрав бракований товар, ним було зараховано суму за бракований товар у рахунок погашення відповідачем боргу за попередні періоди і таким чином борг у цьому спорі зменшився на 419997,60 грн.

Крім того, відповідачем було надано копію акта звірки, який складений і підписаний ним з печаткою товариства, з якого вбачається, що 29.10.2025 було зараховано 419997,60 грн (повернення товарів від покупця №11) в рахунок погашення боргових зобов`язань перед позивачем.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Наявність несплаченого відповідачем перед позивачем боргу у сумі 36114,28 грн за Договором матеріалами справи підтверджено та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Оскільки станом на день ухвалення цього рішення доказів погашення боргу у сумі 36114,28 грн матеріали справи не містять, то позов в цій частині підлягає задоволенню.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідачем в установлені умовами п. 5.1 Договору строки не було сплачено вчасно позивачу суму поставленого товару за 2022-2023 роки.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 8.2 Договору у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.5 Договору сплата штрафу та пені не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Позивачем на суму боргу було нараховано відповідачу пеню в сумі 518029,88 грн.

Представник позивача пояснила суду, що здійснювала розрахунок пені в системі Ліга Закон, яка рахує пеню з подвійною обліковою ставкою НБУ і ділила на половину цю суму, щоб розрахунок пені відповідав вимогам п. 8.2 Договору.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також відповідачем було нараховано відповідачу 299146,61 грн інфляційних втрат та 90512,56 грн 3 % річних.

Контррозрахунку нарахованих фінансових санкцій відповідачем суду надано не було.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, з відповідача підлягає стягненню 518029,88 грн пені, 299146,61 грн інфляційних втрат, 90512,56 грн 3 % річних.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Судовий збір у сумі 18680,52 грн за часткове закриття провадження та зменшення позовних вимог, підлягає поверненню позивачу на підставі його окремо поданого клопотання.

Також, позивачем у позові заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 100000 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання адвокатських послуг від 05.06.2025 №05/06-25-ЮО;

- рахунок на оплату №17 від 05.06.2025;

- інформаційне повідомлення про зарахування коштів №528 від 05.06.2025

- ордер від 16.06.2025 №1924304 серії АІ (адвокат Демченко М.М.).

Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з предметом позову та надмірно завищеною.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд приймає до уваги висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 11.11.2021 у справі №910/7820/21, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Приймаючи до уваги приписи частин 4, 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи заперечення відповідача, суд дійшов висновку про необхідність у зменшенні розміру заявленої до стягнення з відповідача суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 40000 грн. Решта суми витрат на професійну правничу допомогу позивачу не відшкодовуються та залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині 758006,03 грн.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Хоум" (03039, м. Київ, пр. Науки, 3; ідентифікаційний код 39182454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Фуд" (03142, м. Київ, вул. Академіка Кржижановського, будинок 4-Ж, офіс 508; ідентифікаційний код 43136524) 36114 (тридцять шість тисяч сто чотирнадцять) грн 28 коп. боргу, 518029 (п`ятсот вісімнадцять тисяч двадцять дев`ять) грн 88 коп. пені, 299146 (двісті дев`яносто дев`ять тисяч сто сорок шість) грн 61 коп. інфляційних втрат, 90512 (дев`яносто тисяч п`ятсот дванадцять) грн 56 коп. 3 % річних, а також 14151 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят одну) грн 65 коп. судового збору та 40000 (сорок тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.12.2025.

Суддя Р.Б. Сташків