ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1185/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025, ухвалене суддею Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено та підписано 13.06.2025

у справі № 915/1185/20

за позовом: Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави

до відповідачів:

1) Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Триа Плюс»;

3) Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни,

про: визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсними договору оренди та договору суборенди земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, зобов`язання знести будівлі

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2020 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 (далі прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (далі Рада), Товариства з обмеженою відповідальністю «Триа Плюс» (далі ТОВ «Триа Плюс») та Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни (далі ФОП Авдєєва-Акєнтьєва М.В.), в якому просив суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення Ради від 23.05.2019 № 39 про затвердження проекту землеустрою та надання ТОВ «Триа Плюс» земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019 (далі земельна ділянка) у довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 у межах території Ради;

- визнати недійсним укладений 30.05.2019 між Радою та ТОВ «Триа Плюс» договір оренди земельної ділянки;

- визнати незаконним і скасувати рішення Ради від 13.02.2020 № 67 про надання ТОВ «Триа Плюс» дозволу на передачу земельної ділянки в суборенду ФОП Авдєєвій-Акєнтьєвій М.В.;

- визнати недійсним укладений 18.02.2020 між ТОВ «Триа Плюс» і ФОП Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. договір суборенди земельної ділянки;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. на нежитлові приміщення № 1, № 2 та № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі нежитлові приміщення);

- зобов`язати ФОП Авдєєву-Акєнтьєву М.В. знести розташовані на земельній ділянці приміщення № 1, № 2 та № 3.

Позов прокурора мотивований незаконністю відведення спірної ділянки в оренду із передачею її в подальшому в суборенду, для цілей будівництва та обслуговування об`єктів торгівлі, а також протиправністю будівництва та оформлення на ній об`єктів нерухомості через входження цієї території до пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря.

Зокрема, прокурор вказував, що:

- відведення спірної ділянки в оренду, з передачею її в подальшому в суборенду суперечить вимогам земельного та водного законодавства. При відведенні спірної земельної ділянки в оренду не було враховано її функціональне призначення та обмеження щодо використання, встановлені містобудівним законодавством, будівельними нормами, стандартами та правилами. Оскаржуване рішення Ради прийнято без необхідного погодження органом контролю проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду;

- судами вже розглядались справи, предметом яких була законність видачі ТОВ «Триа Плюс» 4 (чотирьох) свідоцтв про право власності на торгівельно-розважальний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 ) (справи № 915/1402/16 та № 915/1844/18). За результатом розгляду цих справ судами встановлено, що будівництво та обслуговування будівель торгівлі за цією адресою не відповідає закону й суперечить вимогам земельного та водного законодавства. При цьому, суди дійшли висновку, що право власності ТОВ «Триа Плюс» на нерухоме майно за вказаною адресою виникло незаконно не лише через відсутність належних дозвільних документів на початок будівельних робіт та введення в експлуатацію, а й через будівництво цих об`єктів у межах пляжної зони Чорного моря, на яку законом поширюється заборона будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних;

- в подальшому ФОП Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. здійснено забудову земельної ділянки без виданих у встановленому законом порядку містобудівних умов та обмежень, що у свою чергу спричинило скасування органом контролю дозвільних документів на будівництво. При цьому, будівлі пляжного торгівельно-розважального комплексу, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , але фактично побудованого по АДРЕСА_1 , нерозривно пов`язані зі спірною земельною ділянкою, незважаючи навіть на те, що рішення про зміну адреси Радою не приймалось, а юридична адреса жодному нерухомому майну не присвоювалась.

ТОВ «Триа Плюс» заперечувало проти задоволення позову прокурора, зазначаючи, зокрема, що:

- прокурором не було визначено конкретний орган державної влади, в інтересах якого заявляється позов;

- прокурором не підтверджено перебування земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги;

- спірна земельна ділянка надана в оренду відповідачу відповідно до існуючої та затвердженої належним чином містобудівної документації, та з урахуванням історичних особливостей забудови села Коблево;

- питання законності саме відведення спірної земельної ділянки у судових справах, на які посилається прокурор, не досліджувалось.

В процесі розгляду справи, за клопотанням ТОВ «Триа Плюс», ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2021 призначено у даній справі судову експертизу з питання землеустрою, на вирішення якої поставлено питання: чи відповідають розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку та її затвердження, вимогам земельного законодавства, іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, існуючій містобудівній документації ?; якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності ?.

24.12.2021 до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою №21-545 від 17.12.2021, відповідно до якого: в межах наданих на дослідження матеріалів вбачається, що розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку та її затвердження не відповідають вимогам земельного законодавства, іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Разом з тим, формування земельної ділянки відбувалося із врахуванням містобудівної документації на місцевому рівні.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі № 915/1185/20 позов прокурора задоволено частково: визнано недійсними укладені 30.05.2019 між Радою та ТОВ «Триа Плюс» договір оренди та 18.02.2020 між ТОВ «Триа Плюс» та ФОП Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. договір суборенди земельної ділянки, зобов`язано ФОП Авдєєву-Акєнтьєву М.В. знести розташовані на земельній ділянці приміщення. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, місцевий господарський суд дійшов висновку, що:

- прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави;

- відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом;

- розміщення земельної ділянки у прибережній захисній смузі Чорного моря підтверджується кадастровим планом цієї земельної ділянки, відповідно до якого вона повністю входить у нормативно визначену межу прибережної захисної смуги Чорного моря, на неї встановлені та діють відповідні обмеження;

- будівництво такого об`єкту нерухомого майна як пляжний торгівельно-розважальний комплекс, в межах 2-х кілометрової прибережної захисної смуги від урізу води Чорного моря заборонено;

- на спірну земельну ділянку поширюються обмеження, передбачені для прибережної захисної смуги уздовж моря, у тому числі щодо будівництва будівель торгівлі;

- відповідна вимога про звільнення земельної ділянки від будівель і споруд відповідає змісту ст. 152 Земельного кодексу України, а також означає приведення відповідачем земельної ділянки у стан, придатний для її подальшого використання за цільовим призначенням.

Водночас, відмовляючи у задоволенні інших вимог прокурора, суд зазначив, що їх задоволення не може забезпечити ефективного захисту прав та інтересів держави, не вирішить юридичну долю побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Не погодившись з рішенням суду, ФОП Авдєєва-Акєнтьєва М.В. подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ФОП Авдєєва-Акєнтьєва М.В. посилається на наступне:

- прокурором не підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави у даному випадку;

- висновок суду про те, що спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги документально не підтверджений;

- існуючі умови забудови встановлені Генеральним планом с. Коблево, затвердженим 16.12.2014, відповідно до якого було розроблено Детальний план, проект відведення земельної ділянки відповідача, та в подальшому укладено договір оренди земельної ділянки. У межах населеного пункта с. Коблево, межі прибережної захисної смуги визначаються в містобудівній документації (Генеральному плані с. Коблеве, Проекті)

- земельні ділянки віднесені до прибрежних захисних смуг можуть передаватись в оренду юридичним особам. Лише факт передачі такої ділянки в оренду не є грубим порушенням закону та не має виключним наслідком визнання правочину недійсним;

- спірна земельна ділянка не перебуває в межах прибережної захисної смуги с. Коблево, тому проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду не вимагав погодження з органом виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища;

- питання законності саме відведення спірної земельної ділянки у судових справах, на які посилається прокурор, не досліджувалось;

- судовими рішеннями у адміністративній справі № 420/2436/20 встановлена законність будівництва спірних об`єктів відповідачем та, відповідно, протиправність дій Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області зі скасування декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації об`єкта. Таким чином, первісний документ, який став підставою для первісної реєстрації права власності та підтверджує законність будівництва, є законним і його законність встановлена судовим рішенням;

- задоволення позову прокурора спрямоване на непропорційне втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу;

- право власності на спірні об`єкти зареєстровано за ОСОБА_1 як за фізичною особою без статусу підприємця, тож відповідні позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації та знесення спірних об`єктів не можуть розглядатись в порядку господарського судочинства;

- прокурором не надано суду належні та допустимі докази, які беззаперечно підтверджують факт: невідповідності оскаржуваного рішення Ради існуючій містобудівній документації; невідповідності оскаржуваного рішення встановленій та затвердженій у визначеному законом порядку прибережній захисній смузі села Коблево за Проектом; невідповідності оскаржуваного рішення положенням чинного законодавства, іншим існуючим нормам або правилам.

Разом з апеляційною скаргою заявлено клопотання призначити у даній справі судову експертизу з питання землеустрою, на розгляд якої поставити наступні питання:

1. Чи відповідають розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку та її затвердження вимогам нормативних документів з питань землеустрою та землекористування, зокрема Генеральному плану с. Коблево, іншій затвердженій містобудівній документації с. Коблево ? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? (як повторну);

2. Чи перебуває земельна ділянка в межах прибережної захисної смуги або пляжної зони відповідно до проектної документації, затвердженої рішенням Ради № 43 від 09.04.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земельного фонду та водоохоронних зон в межах території села Коблеве Коблівської сільської ради Миколаївської області» (як додаткову).

Також скаржником заявлено клопотання про розстрочення судового збору.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Ярош А.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали цієї справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 скаржнику відмовлено у задоволенні клопотання про розстрочення судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику строк 10-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 7567,20 грн (за належними реквізитами для сплати судового збору за подачу апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду).

04.08.2025 від ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. надійшла заява, до якої додано квитанцію від 01.08.2025 на суму 7567,20 грн.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Ярош А.І. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 прийнято справу до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді: Богацької Н.С., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М., за апеляційною скаргою ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі № 915/1185/20 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасниками цієї справи строк до 22.08.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу № 915/1185/20 до розгляду на 07.10.2025 о 14:00 год.

13.08.2025 від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що:

- прокурором доведено належними та допустимими доказами факту належності спірної ділянки до прибережної захисної смуги Чорного моря;

- це підтверджується кадастровим планом спірної ділянки, відомостями Публічної кадастрової карти України, листом Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 27.02.2019;

- входження спірної ділянки до нормативно встановленої прибережної захисної смуги Чорного моря (та заборону її використання для здійснення забудови) також підтверджено судовими рішеннями у інших господарських справах;

- у адміністративній справі № 400/3201/19 також підтверджено обставину належності спірної ділянки до меж прибережної захисної смуги;

- чинність декларації про готовність об`єкта до експлуатації не свідчить про відсутність підстав для знесення нерухомого майна;

- оскільки спірна ділянка розташована у нормативно встановленій прибереженій захисній смузі, у якій законодавець заборонив розміщення об`єктів будівництва, то очевидним є порушення вимог закону при відведенні цієї ділянки в оренду (а в подальшому в суборенду) саме для цілей будівництва та обслуговування будівель торгівлі (існуючого пляжного торговельно-розважального комплексу);

- ФОП Авдєєва-Акєнтьєва М.В. не могла не знати про існування спору щодо об`єкту нерухомості та щодо земельної ділянки, усі її дії з оформлення права власності на об`єкти нерухомості та набуття земельної ділянки у суборенду спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не можуть вважатися добросовісними.

Відзив на апеляційну скаргу від Ради та ТОВ «Триа Плюс» не надходили.

У зв`язку з перебуванням судді Принцевської Н.М. у відпустці з 09.09.2025 до 10.10.2025 судове засідання 07.10.2025 у справі № 915/1185/20 не відбулось.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 повідомлено учасників справи № 915/1185/20, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 25.11.2025 о 13:45 год.

24.11.2025 від представника ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. адвоката Каплуна О.Б. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване необхідністю ознайомитися з матеріалами цієї справи.

У судове засідання 25.11.2025 з`явилися прокурор та представник ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. (Каплун О.Б.).

В судовому засіданні представником ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. зазначено, що лише 24.11.2025 між ним (адвокатом Каплуном О.Б. та ФОП Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В.) укладений відповідний договір про надання правової допомоги, в той же час, за твердженням представника, з попереднім представником немає зв`язку, оскільки він перебуває у лавах ЗСУ.

В судовому засіданні 25.11.2025 колегія суддів, враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також з метою забезпечення права скаржника та його нового представника на участь в судовому засіданні, оголосила перерву, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 повідомлено учасників справи № 915/1185/20 про те, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 09.12.2025 о 13:00 год.

08.12.2025 від представника ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. вдруге надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване його зайнятістю в іншому процесі.

В судовому засіданні 09.12.2025 колегія суддів, розглянувши клопотання представника ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. про відкладення розгляду справи, дійшла наступних висновків.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

При цьому, діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб, а явка повноважних представників учасників справи у судовому засіданні обов`язковою не визнавалась.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позиція відповідачки викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, участь її представника в судовому засіданні не була визнана обов`язковою, неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні заявником обґрунтовано не було, колегія суддів зазначає, що відсутність представника скаржника в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

В судовому засіданні 09.12.2025 колегія суддів, розглянувши заявлене разом з апеляційною скаргою клопотання ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. про призначення у даній справі судової експертизи з питання землеустрою (повторної та додаткової), дійшла наступних висновків.

ФОП Авдєєва-Акєнтьєва М.В. просить суд апеляційної інстанції призначити у даній справі судову експертизу з питання землеустрою, на розгляд якої поставити наступні питання:

1. Чи відповідають розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку та її затвердження вимогам нормативних документів з питань землеустрою та землекористування, зокрема Генеральному плану с. Коблево, іншій затвердженій містобудівній документації с. Коблево ? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? (як повторну);

2. Чи перебуває земельна ділянка в межах прибережної захисної смуги або пляжної зони відповідно до проектної документації, затвердженої рішенням Ради № 43 від 09.04.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земельного фонду та водоохоронних зон в межах території с. Коблеве Коблівської сільської ради Миколаївської області» (як додаткову).

Колегія суддів зазначає, що аналогічне клопотання було заявлено представником ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. в суді першої інстанції, у задоволенні якого ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 відмовлено.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Як вже зазначалось, у матеріалах справи наявний висновок експерта №21-545 від 17.12.2021 за результатами проведення експертизи з питань землеустрою, відповідно до якого: в межах наданих на дослідження матеріалів вбачається, що розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку та її затвердження не відповідають вимогам земельного законодавства, іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Разом з тим, формування земельної ділянки відбувалося із врахуванням містобудівної документації на місцевому рівні.

З матеріалів цієї справи вбачається, що за клопотанням ТОВ «Триа Плюс» ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.02.2025 у підготовче засідання викликано експерта Херсонського відділу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України - Пєскова І.В. для надання пояснень по висновку експерта №21-545 від 17.12.2021.

Зі змісту ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28.04.2025 вбачається, що в підготовчому засіданні 25.03.2025 судовим експертом надані усні пояснення та відповіді на поставлені йому питання з приводу висновку судової експертизи з питань землеустрою.

Так, судовий експерт повідомив суду, що ним надано оцінку направленій на проведення судової експертизи технічної документації, за результатами розгляду якої ним надано висновок на поставлене судом питання (розроблена документація не відповідає вимогам земельного законодавства, іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування).

Також судовим експертом надані пояснення щодо викладених у клопотанні про призначення судової експертизи від 10.12.2024 ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. тверджень про неясність висновку експерта.

Крім того, експертом повідомлено, що судова експертиза проведена за наданим йому проектом землеустрою у відповідності з вимогами Закону України «Про судовому експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та було встановлено відсутність у цьому проекті висновку про його погодження органом виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також документів, які підтвердили би виконання недоліків, викладених у висновку державної експертизи землевпорядної документації від 13.02.2019 № 419-19.

Відповідно до ст. 107 ГПК України якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Отже призначення судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком, і повторна та (або) додаткова експертиза може бути призначена у разі наведення у клопотанні достатніх та обґрунтованих на те підстав (якщо висновок експерта є неповним або неясним, або якщо він викликає сумніви у його правильності тощо).

Місцевий господарський суд, відмовляючи у аналогічному клопотанні ухвалою від 28.04.2025, навів мотиви та обґрунтування такої відмови. Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ФОП Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. не доведено наявність обставин, які є підставою для призначення судом як повторної, так і додаткової експертизи.

Колегія суддів зазначає, що ФОП Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. не доведено, що висновок експерта №21-545 від 17.12.2021 за результатами проведення експертизи з питань землеустрою, який виконаний на підставі ухвали суду першої інстанції, є помилковим, неповним або неясним, а під час її призначення та проведення були істотно порушені норми, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Сама по собі незгода з експертним висновком не є достатньою підставою для призначення судом повторної та (або) додаткової судової експертизи у даній справі.

З цього приводу слід також зазначити, що за змістом ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Тобто, висновок експерта є одним з доказів, які мають враховуватися судом при ухваленні судового рішення, але не єдиним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. про призначення у даній справі судової експертизи з питання землеустрою (повторної та додаткової).

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).

У даній справі порушення інтересів держави прокурор обґрунтовує порушенням вимог законодавства під час розпорядження Радою земельною ділянкою пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря, а також її забудови об`єктами комерційного призначення.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі як самостійний позивач, прокурор одним із співвідповідачів вказав Раду, оскільки рішення саме цього органу оспорюється, із зазначенням, що воно прийнято із порушенням чинного законодавства, крім того цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.

Згідно вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 вказала про те, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду.

В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.

При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.

За таких обставин, прокурор правомірно визначив Раду відповідачем у цій справі та обґрунтував підстави для представництва інтересів держави відсутністю органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, у грудні 2016 року прокурор в інтересах держави звертався до суду з позовом до Ради, ТОВ «Арена 23» та ТОВ «Триа Плюс», в якому просив суд:

- визнати недійсним і скасувати видане виконавчим комітетом Коблівської сільради свідоцтво від 10.12.2011 серії САЕ № 205356 про право власності ТОВ «Арена 23» на пляжний торгівельно-розважальний комплекс, який складається з основного літ. А загальною площею 16,7 кв.м., службових будівель літ. Б, В, Г, Д, Ж, З і споруд, розташованих за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н, с. Коблеве, пр-т Курортний, 7/4;

- визнати недійсним і скасувати видане 30.05.2014 Реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області ТОВ «Триа Плюс» свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 22380996 - пляжний торгівельно-розважальний комплекс загальною площею 428 кв.м. за наведеною адресою;

- зобов`язати ТОВ «Триа Плюс» відновити стан земельної ділянки за зазначеною адресою, який існував до порушення прав, шляхом знесення об`єктів: літ. А комплексу розважального загальною площею 789,3 кв.м. і літ. Б торгівельного кіоску загальною площею 13,1 кв.м., сцени з танцювальним майданчиком, замощених дерев`яними дошками, загальною площею 78,3 кв.м., тимчасової споруди дерев`яної альтанки загальною площею 27,0 кв.м..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Арена 23» і ТОВ «Триа Плюс» здійснили забудову зазначеної земельної ділянки всупереч положенням статей 58, 60, 62 Земельного кодексу України, статей 1, 88, 90 Водного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» за наявності встановленої згідно із законом прямої заборони будівництва будь-яких об`єктів у межах узбережжя Чорного моря (прибережної захисної смуги) та за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Оскільки набуття та оформлення за ТОВ «Арена 23» і ТОВ «Триа Плюс» права власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці в межах Коблівської сільради, відбулося з порушенням вимог чинного законодавства та на підставі рішення виконавчого комітету Коблівської сільради від 10.11.2011 № 81 «Про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна», яке в подальшому було скасовано за поданням прокурора, позивач, посилаючись на положення статей 80, 83 ЗК України, статей 62, 88, 90 ВК України, статей 16, 21 ЦК України, статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, просив задовольнити позов.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.01.2018 у справі № 915/1402/16 позов прокурора задоволено: визнано недійсними та скасовано свідоцтва № 205356 і № 22380996; зобов`язано ТОВ «Триа Плюс» відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом знесення об`єктів по пр-ту Курортному, 7/4 у с. Коблевому, Березанський р-н, Миколаївська обл.: літ. А - комплексу розважального загальною площею 789,3 м2 і літ. Б - торгівельного кіоску, загальною площею 13,1 кв.м., сцени з танцювальним майданчиком, замощених дерев`яними дошками, загальною площею 78,3 кв.м., тимчасової споруди - дерев`яної альтанки загальною площею 27,0 кв.м.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.01.2018 у справі № 915/1402/16 (в частині задоволення позовних вимог про відновлення стану земельної ділянки шляхом знесення об`єктів) залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Арена 23» та ТОВ «Триа Плюс» користувалися спірною земельною ділянкою для розміщення нерухомого майна (пляжного торгівельно-розважального комплексу) за відсутності правовстановлюючих документів на неї та із порушенням установлених обмежень щодо використання земель прибережної захисної смуги Чорного моря.

Зокрема, у вказаній постанові апеляційний господарський суд зазначив наступне

«Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будівництво таких об`єктів нерухомого майна як пляжні торгівельно-розважальні комплекси, як це зазначено в оспорюваних свідоцтвах про право власності, в межах 2-х кілометрової прибережної захисної смуги від урізу води Чорного моря заборонено.

Між тим з протоколу огляду земельної ділянки б/н від 24.11.2016, складеного старшим слідчим Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області за участю начальника Березанської філії ММБТІ при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000015, та доданих до нього матеріалів фотофіксації вбачається, що на території пляжу на земельній ділянці по пр. Курортному, 7/4 в с. Коблеве знаходяться належні ТОВ «Триа Плюс» на підставі оспорюваного свідоцтва про право власності серії САК№379258 від 30.05.2014 будівлі, вказані як літ. А - комплекс розважальний загальною площею 789,3 кв.м та літ. Б - торгівельний кіоск загальною площею 13,1 кв.м, сцена з танцювальним майданчиком, замощеними дерев`яними дошками загальною площею 78,3 кв.м, а також тимчасова споруда дерев`яної альтанки загальною площею 27 кв.м.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що ТОВ «Арена 23» та ТОВ «Триа Плюс» використовували земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4 під розміщення нерухомого майна пляжного торгівельно-розважального комплексу без правовстановлюючих документів на неї та з порушенням встановлених обмежень у використанні земель прибережної захисної смуги Чорного моря.

ТОВ «Триа Плюс» не мало перешкод у доступі до законодавства та в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могло і повинно було знати про те, що вказана ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, що зумовлює неможливість будівництва на ній торгівельно-розважального комплексу».

Постановою Верховного Суду від 03.03.2020 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 у справі № 915/1402/16 залишено без змін.

Також встановлено, що у грудні 2018 року прокурор в інтересах держави в особі Ради звертався до суду з позовом до Березанської районної державної адміністрації та ТОВ «Триа Плюс» про:

- визнання недійсним та скасування виданого ТОВ «Триа Плюс» 30.08.2013 свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 8688282 - пляжний торгівельно-розважальний комплекс за адресою: просп. Курортний, 7/4, с. Коблеве, Березанський район, Миколаївська область;

- визнання недійсним та скасування виданого ТОВ «Триа Плюс» 30.08.2013 свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 8697863 - пляжний торгівельно-розважальний комплекс за адресою: просп. Курортний, 7/4, с. Коблеве, Березанський район, Миколаївська область.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що рішенням у справі № 915/1402/16 скасовано свідоцтво САЕ № 205356 від 10.12.2011 про право власності ТОВ «Арена» на нерухоме майно по просп. Курортному, 7/4 в с. Коблеве, оскільки зазначене товариство не набуло у визначеному законом порядку прав власності на це майно, як того вимагає ч. 1 ст. 328 ЦК України, у зв`язку з чим це товариство не мало жодної з правомочностей власника, зокрема, розпоряджатися цим майном шляхом передачі його до статутного капіталу ТОВ «Триа Плюс», отже, оскільки ТОВ «Триа Плюс» набуло право власності на зазначене майно від неналежного власника, свідоцтва про право власності № 8688282 та № 8697863 мають бути визнані недійсними.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.07.2019 у справі № 915/1844/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019, позов прокурора задоволено у повному обсязі; визнано недійсними та скасовано видані ТОВ «Триа Плюс» 30.08.2013 свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 8688282 та № 8697863 пляжний торгівельно-розважальний комплекс за адресою: просп. Курортний, 7/4, с. Коблеве, Березанський район, Миколаївська область.

Судові рішення мотивовані тим, що ТОВ «Арена-23» не набуло права власності на зазначене нерухоме майно у визначеному законом порядку, як того вимагає ч. 1 ст. 328 ЦК України, тому не мало жодної правомочності власника відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, зокрема, розпоряджатися цим майном шляхом передачі його до статутного капіталу ТОВ «Триа Плюс». Отже, ТОВ «Триа Плюс» набуло право власності на зазначену нерухомість від неналежного власника, тому свідоцтва про право власності № № 8688282, 8697863 від 30.08.2013 мають бути визнані недійсними та скасовані.

Постановою Верховного Суду від 21.01.2020 рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.07.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі № 915/1844/18 залишено без змін.

Тобто прокурор, починаючи ще з 2016 року, вживає заходів щодо захисту порушених інтересів територіальної громади, у зв`язку з незаконним використанням ТОВ «Триа Плюс» земельної ділянки комунальної власності, розташованої у прибережній захисній смузі Чорного моря, під розміщення об`єкту нерухомості.

Водночас, 23.05.2019 Радою прийнято рішення № 39 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (а.с.19 т.1), яким:

- затверджено ТОВ «Триа Плюс» проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве в межах території Ради;

- вилучено із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку площею: 0,1100 га, кадастровий номер :12:051:0019;

- надано ТОВ «Триа Плюс» земельну ділянку площею: 0,1100 га (землі житлової та громадської забудови), кадастровий номер :12:051:0019 у довгострокову оренду терміном на 49 роки на будівництво та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве в межах території Ради.

На підставі вказаного рішення, 30.05.2019 між Радою (Орендодавець) та ТОВ «Триа Плюс» (Орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до предмету якого Орендодавець надає, а Орендар приймає земельну ділянку в оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (існуючий пляжний торгівельно-розважальний комплекс) за адресою: просп. Курортний, 7/4, с. Коблеве, Березанського району, Миколаївської області на території Ради (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору в оренду передається земельна ділянка площею: 0,1100 га (землі житлової та громадської забудови), кадастровий номер: :12:051:0019 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (існуючий пляжний торгівельно-розважальний комплекс) за адресою: просп. Курортний, 7/4, с. Коблеве, Березанського району, Миколаївської області на території Коблівської сільської ради.

На земельній ділянці наявні об`єкти нерухомого майна ТОВ «Триа Плюс».

30.05.2019 між Орендодавцем та Орендарем складено та підписано відповідний Акт приймання-передачі земельної ділянки.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 224596708 від 18.09.2020 вбачається, що державну реєстрацію права оренди ТОВ «Триа Плюс» на земельну ділянку з кадастровим номером :12:051:0019 здійснено 05.06.2019.

При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років ТОВ «Триа Плюс» для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель не наданих у власність та користування в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за адресою: с. Коблево, проспект Курортний, 7/4 (далі Проект землеустрою) містить лист Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації № 01-04/1083-04 від 27.02.2019, зі змісту якого вбачається, що за наданим проектом землеустрою у межах пляжної зони узбережжя Чорного моря передбачається здійснення капітального будівництва торгівельно-розважального комплексу ТОВ «Триа Плюс», що суперечить існуючому природоохоронному законодавству.

Вказаний Проект землеустрою містить також Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 13.02.2019 № 419-19 (наданий Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру).

У п. 11 вказаного висновку «Підсумкова оцінка результатів державної експертизи» зазначено наступне: Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років ТОВ «Триа Плюс» для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель не наданих у власність та користування в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за адресою: АДРЕСА_1 не в повній мірі відповідає вимогам законодавства України, встановленим нормам і правилам та повертається на доопрацювання. Контроль за усуненням зауважень покладається на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Про усунення зауважень повідомити Держгеокадастр.

З наявних в матеріалах справи копій висновку (а.с.250-251 т.1, а.с.309-310 т.3, а.с.111 т.4) вбачається, що вказаний документ виконаний машинописним текстом та містить дописаний від руки текст у правому нижньому куті аркушу: «Зауваження враховано 21.05.2019. Начальник Головного управління».

Водночас, вказаний напис обрізано при копіюванні, встановити його точний зміст, зокрема, особу від імені якої такий напис вчинений, а також наявність підпису відповідної особи з наявних в матеріалах справи копій не видається можливим.

13.02.2020 Радою прийнято рішення № 67 «Про надання дозволу на укладення договору суборенди земельної ділянки», яким надано дозвіл ТОВ «Триа Плюс» на передачу земельної ділянки площею 0,11 га кадастровий номер :12:051:0019 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в суборенду терміном на 46 років ФОП Авдєєвій-Акєнтьєвій М.В. без зміни істотних умов договору і цільового використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення, 18.02.2020 між ТОВ «Триа Плюс» (Орендар) та ФОП Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. (Суборендар) укладено договір суборенди земельної ділянки, відповідно до предмету якого Орендар надає, а Суборендар приймає в строкове платне користування відповідно до договору оренди землі від 30.05.2019, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.06.2019, земельну ділянку загальною площею: 0,1100 га, кадастровий номер :12:051:0019 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (існуючий пляжний торгівельно-розважальний комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 на території Коблівської сільської ради (п. 1. Договору суборенди).

Відповідно до п. 2 договору суборенди в суборенду передається земельна ділянка площею: 0,1100 га, кадастровий номер: :12:051:0019.

Згідно з п. 6 договору суборенди цей договір укладено строком на 46 років, починаючи з дати реєстрації цього договору, що становить строк дії договору.

18.02.2020 між Орендарем та Суборендарем складено та підписано відповідний Акт приймання-передачі земельної ділянки.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 224596708 від 18.09.2020 вбачається, що державну реєстрацію права суборенди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:051:0019 здійснено 03.03.2020.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 224598026 від 18.09.2020 вбачається, що на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № МК88 від 03.03.2020 за ОСОБА_1 05.03.2020 за № 35802870 зареєстровано право власності на пляжний торгівельно-розважальний комплекс загальною площею 825,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Місцем розташування цієї будівлі вказано спірну земельну ділянку з кадастровим номером :12:051:0019.

08.03.2020 у вказаному Реєстрі загальну площу будівлі змінено з 825,5 кв.м. на 802,4 кв.м.

В подальшому, 29.03.2020 вказаний об`єкт нерухомого майна № 209 закрито у зв`язку з його поділом.

Так, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 224601517 від 18.09.2020 вбачається, що 29.03.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи:

- № 36115616 про право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення площею 100,3 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209);

- № 36115620 про право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення площею 221,1 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09);

- № 36115621 про право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення площею 481 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209).

Матеріали справи містять лист Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації № 1462-01-21 від 03.09.2020, за змістом якого вбачається, що містобудівні умови та обмеження на забудову території за адресою: АДРЕСА_1 не видавалися (а.с.58 т.1).

З листа Ради № 1388 від 03.09.2020 вбачається, що нею не змінювалась юридична адреса нерухомого майна з « АДРЕСА_5 ». Юридична адреса: АДРЕСА_1 жодному нерухомому майну не присвоювалася (а.с.62 т.1).

З кадастрового плану спірної ділянки (а.с.24 т.1) вбачається, що вона знаходиться у прибережній захисній смузі Чорного моря, на неї встановлені та діють обмеження:

- 05.01 - водоохоронна зона вздовж Чорного моря;

- 05.03 - прибережна захисна смуга вздовж Чорного моря;

- 05.06 - пляжна зона.

Згідно відомостей з Публічної кадастрової карти України середня відстань від урізу води Чорного моря до північної межі спірної земельної ділянки становить 49,29 м., до південної 26,42 м. (а.с.61 т.1).

Також в матеріалах цієї справи міститься рішення Коблівської сільської ради № 52 від 18.03.2009 «Про затвердження детального плану частини території с. Коблеве для розміщення, спорудження (будівництва) та обслуговування інших об`єктів стаціонарної рекреації та для розміщення, будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних, лінійних, протиерозійних та захисних протизсувних споруд».

Водночас, зазначене рішення сільської ради було оскаржено прокурором в судовому порядку (справа №400/3201/19).

Постановою Верховного Суду від 11.03.2024 у справі №400/3201/19 залишено без змін рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023, якими задоволено позов прокурора та визнано протиправним рішення Ради №52 від 18.03.2009.

Зокрема, у постанові від 11.03.2024 Верховний Суд зазначив, що «у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що спірне рішення стосується затвердження детального плану території населеного пункту для розміщення спорудження (будівництва) та обслуговування інших об`єктів стаціонарної рекреації та для розміщення, будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних, лінійних, протиерозійних та захисних протизсувних споруд. Охоплена детальним планом територія у спірних правовідносинах повністю входить у нормативно визначені межі пляжної зони та прибережної захисної смуги Чорного моря».

Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора: визнати незаконним і скасувати рішення Ради від 23.05.2019 № 39, від 13.02.2020 № 67, визнати недійсними договори оренди та суборенди спірної земельної ділянки, скасувати в Державному реєстрі реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення № 1, № 2 та № 3 та зобов`язати ФОП Авдєєву-Акєнтьєву М.В. знести розташовані на земельній ділянці приміщення № 1, № 2 та № 3.

Підставою позову зазначено незаконність відведення спірної ділянки в оренду (в подальшому в суборенду) для цілей будівництва та обслуговування об`єктів торгівлі, а також протиправністю будівництва та оформлення на ній об`єктів нерухомості через входження цієї території до пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсними договорів оренди та суборенди спірної земельної ділянки, а також про зобов`язання ФОП Авдєєву-Акєнтьєву М.В. знести розташовані на земельній ділянці приміщення № 1, № 2 та № 3, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог прокурора.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог (в частині визнання незаконними і скасування рішень Ради, а також скасування в Державному реєстрі реєстрації права власності), суд дійшов висновку про обрання прокурором неефективного способу захисту інтересів держави, оскільки задоволення цих вимог не вирішить юридичну долю побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).

Враховуючи приписи вказаної норми, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі № 915/1185/20 лише в частині задоволення позову прокурора.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на низку категорій, зокрема, на землі водного фонду.

За умовами статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

В силу частини першої статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Положеннями статті 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 Земельного кодексу України та статтями 1, 88, 90 Водного кодексу України.

Відповідно до статті 61 Земельного кодексу України, статті 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води (частина дев`ята статті 88 Водного кодексу України).

Згідно зі статтею 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Приписами частини третьої статті 62 Земельного кодексу України визначено, що у межах зони прибережних захисних смуг теж забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Враховуючи вищезазначені положення Земельного та Водного кодексів України, колегія суддів зазначає, що будівництво таких об`єктів нерухомого майна як пляжні торгівельно-розважальні комплекси в межах 2-х кілометрової прибережної захисної смуги від урізу води Чорного моря заборонено.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтверджувала висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, у постановах від 21.05.2014 у справі №6-16цс14, від 19.11.2014 у справі №6-175цс14 і від 24.12.2014 у справі №6-206цс14, про те, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини прямо передбачене нормами закону (стаття 60 Земельного кодексу України, статті 88 Водного кодексу України).

Тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає її відсутність за наявності встановлених законом розмірів і не вказує на правомірність передання в оренду чи у власність земельної ділянки.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №469/1393/16-ц, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (п. 44), від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (п. 53), від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (п. 63.2), від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц (п. 41)), постановах Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 925/1031/20, від 15.10.2024 у справі № 921/504/20.

Ця судова практика є сталою, оскільки відповідне правове регулювання було і є передбачуваним як для органів державної влади та місцевого самоврядування, так і для інших осіб.

З матеріалів цієї справи (зокрема кадастрового плану спірної ділянки, відомостей Публічної кадастрової карти України, листа Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації від 27.02.2019) вбачається, що спірна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі Чорного моря, на неї встановлені та діють обмеження 05.01 - водоохоронна зона вздовж Чорного моря, 05.03 - прибережна захисна смуга вздовж Чорного моря, 05.06 - пляжна зона.

Отже на спірну земельну ділянку поширюються обмеження, передбачені для прибережної захисної смуги уздовж моря, крім іншого, щодо будівництва будь яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), у тому числі будівель торгівлі.

За таких обставин, спірна земельна ділянка не могла бути передана в оренду для будівництва на ній будівель торгівлі.

Натомість, при відведенні спірної земельної ділянки в оренду не враховано її функціональне призначення та обмеження щодо використання.

Більш того, оскільки рішеннями у справах № 915/1402/16, 915/1844/18, що набрали законної сили, вже встановлено незаконність розміщення будівель торгівлі по просп. Курортному, 7/4, в с. Коблеве через входження цієї території до пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря, то і відведення ділянки за цією ж адресою та з тією ж самою метою в оренду ТОВ «Триа Плюс» та в суборенду ФОП Авдєєвій-Акєнтьєвій М.В. також вочевидь порушує вимоги водного та земельного законодавства.

Крім того, як вже неодноразово зазначалось, у матеріалах справи наявний висновок експерта №21-545 від 17.12.2021 за результатами проведення експертизи з питань землеустрою, відповідно до якого: в межах наданих на дослідження матеріалів вбачається, що розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку та її затвердження не відповідають вимогам земельного законодавства, іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Разом з тим, формування земельної ділянки відбувалося із врахуванням містобудівної документації на місцевому рівні.

Тобто незважаючи на очевидний висновок експерта про невідповідність спірного проекту землеустрою вимогам закону та іншим нормативним документам, експерт у своєму висновку зазначив, що формування земельної ділянки з кадастровим номером :12:051:0019 відбулось з врахуванням містобудівної документації на місцевому рівні (детальним планом території).

Водночас, як вже зазначалося, дійсно у матеріалах спірного проекту землеустрою міститься рішення Коблівської сільської ради № 52 від 18.03.2019 «Про затвердження детального плану частини території с. Коблеве для розміщення, спорудження (будівництва) та обслуговування інших об`єктів стаціонарної рекреації та для розміщення будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних, лінійних, протиерозійних та захисних протизсувних споруд».

Зазначене рішення ради, у тому числі, з огляду на порушення режиму використання земель пляжної зони, було оскаржено прокурором (справа № 400/3201/19).

Постановою Верховного Суду у від 11.03.2024 у справі № 400/3201/19 залишено без змін рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023, якими задоволено позов прокурора та визнано протиправним рішення Ради № 52 від 18.03.2009. У постанові від 11.03.2024 Верховний Суд зазначив, що «у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що спірне рішення стосується затвердження детального плану території населеного пункту для розміщення спорудження (будівництва) та обслуговування інших об`єктів стаціонарної рекреації та для розміщення, будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних, лінійних, протиерозійних та захисних протизсувних споруд. Охоплена детальним планом територія у спірних правовідносинах повністю входить у нормативно визначені межі пляжної зони та прибережної захисної смуги Чорного моря».

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункти 37, 38), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40), від 06 липня 2022 рокуу справі № 914/2618/16 (пункт 52)).

Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи в отриманні цієї земельної ділянки, за відсутності для цього визначених законом перешкод (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 42)). Наявність таких перешкод унеможливлює реалізацію відповідного інтересу. Пропозиція нерозумних умов договору, тобто таких, які завідомо є неприйнятними через існування законодавчих заборон і обмежень, а також прийняття іншою стороною таких умов може підтверджувати недобросовісність поведінки обох сторін договору.

Колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані вимоги водного законодавства є доступними, чіткими, а наслідки їхньої дії - передбачуваними як для органу, який надав спірну земельну ділянку в оренду та погоджував її передачу в суборенду, так і для відповідачів (ТОВ «Триа Плюс» та ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В.), які, знаючи чи маючи знати про відповідні законодавчі обмеження, вважали за можливе спробувати отримати таку ділянку в оренду/суборенду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка не могла бути передана в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, оскільки для цього існували законодавчі перешкоди, про які сторони оспорюваних договорів знали чи повинні були знати, поведінка сторін не була добросовісною.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову прокурора та визнання недійсними договорів оренди та суборенди спірної земельної ділянки.

Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки договори оренди та суборенди земельної ділянки визнаються судом недійсними, вказане в силу приписів ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зумовлює наявність підстав для припинення права оренди ТОВ «Триа Плюс» та права суборенди ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. на спірну земельну ділянку, а також для повернення речових прав на земельну ділянку у стан, що існував до відповідної державної реєстрації.

Щодо вимоги про зобов`язання ФОП Авдєєву-Акєнтьєву М.В. знести розташовані на земельній ділянці приміщення № 1, № 2 та № 3, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 152, 155 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права на земельну ділянку у тому числі оспорюючи договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.

Подібні за змістом правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.

Також, ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За пунктом «б» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Оскільки у статті 152 Земельного кодексу України не конкретизовано переліку видів порушень прав власника земельної ділянки, в кожному конкретному випадку власник має право на власний розсуд конкретизувати, як саме буде усунене те чи інше порушення (зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20 (п.83).

Зокрема, порушення прав власника земельної ділянки може бути усунене шляхом звільнення її від будівель та споруд, які на ній розташовані.

Вищевказане свідчить про те, що відповідна вимога прокурора, яка спрямована на звільнення земельної ділянки з кадастровим номером :12:051:0019 від будівель і споруд, які розташовані на цій земельній ділянці, відповідає змісту статті 152 Земельного кодексу України, а також означає приведення земельної ділянки у стан, придатний для її подальшого використання за цільовим призначенням.

Оскільки вказані споруди знаходяться на земельній ділянці комунальної форми власності з порушенням вимог земельного законодавства, позовні вимоги про знесення таких будівель на переконання суду є законними та обґрунтованими. Адже власник земельної ділянки повинен безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для знесення нерухомого майна у зв`язку з чинністю декларації про готовність об`єкта до експлуатації (справа №420/2436/20) колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2024 залишено в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №420/2436/20 (яким скасовано накази Управління ДАБІ у Миколаївській області № 11 та № 12 від 06.03.2020).

Водночас, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що з огляду на наявність реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, поновлення порушених інтересів має відбуватися саме шляхом заявлення позову про знесення самочинного об`єкту. Для цього скасовувати декларації про початок будівельних робіт та введення об`єкту в експлуатацію не є потрібним.

Тому помилковим є твердження ФОП Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В., що судовим рішенням у справі №420/3572/19 встановлена законність будівництва спірних об`єктів нерухомості. Навпаки, наявність відповідного судового рішення у справі №420/3572/19 лише додатково підтверджує правильність обрання прокурором у даній справі способу захисту у вигляді зобов`язання знести об`єкти нерухомості.

Враховуючи викладене у сукупності, прокурор, пред`являючи позов про зобов`язання ФОП Авдєєву-Акєнтьєву М.В. знести розташовані на земельній ділянці приміщення, обрав ефективний спосіб захисту, права держави підлягають захисту саме у такий спосіб, що забезпечить йому реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном земельною ділянкою.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.06.2025 у справі № 915/1185/20 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена 10.12.2025.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська