ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА
"08" грудня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/1960/25
Господарський суд Харківської області у складі:
судді Рильової В.В.
при секретарі судового засідання Бойко О.Н.
за участю представників:
позивача: не з`явився;
відповідача: Скубира О.М. (довіреність від 03.07.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №229 від 23.12.2005).
В провадженні Господарського суду Харківської області знаходилась справа № 922/1960/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТОРІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОАБРАЗИВ" про стягнення заборгованості у розмірі 474 341,93 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 (залишеним без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2025 ) позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "НОВОАБРАЗИВ" на користь ТОВ "АЛЬТОРІС" суму заборгованості за договором відступлення права вимоги від 29.07.2021 у розмірі 474 341,93 грн. (334 287,06 грн. - сума основної заборгованості, 29 453,89 грн. - 3% річниїх, 110 600,98 грн. - інфляційні збитки ), а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 115,13 грн.

27.11.2025 до Господарського суду Харківської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОАБРАЗИВ" надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду у порядку ст.331 ГПК України (вх.№27615/25 від 27.11.2025), відповідно до якої заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2025 у справі № 922/1960/25 до - до 30.06.2026. В обґрунтування поданої заяви, відповідач зазначає, що під час воєнного стану його підприємство неодноразово потерпало від ворожих БПЛА, в результаті чого було пошкоджено виробничі та складські приміщення. Разом з цим, Відповідач в повній мірі самостійно відновив пошкодження виробничих та складських приміщень та виробничі процеси на підприємстві, однак за результатами господарської діяльності за 2024 рік отримав збиток у розмірі 124 300,00грн., що підтверджується податковою декларацією з податку на прибуток підприємств за 2024 рік .Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до Розпорядження Харківської обласної військової адміністрації від 10.03.2025р. № 198 В, ТОВ «Новоабразив» визнано критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (копія розпорядження додається). Станом на 27.11.2025р. ТОВ «Новоабразив» виконує значну кількість державних замовлень пов`язаних з виготовленням та поставкою товарно-матеріальних цінностей для зміцнення обороноздатності України та забезпечення діяльності підвідомчих структур Міністерства оборони України та Збройних Сил України, що підтверджується подяками 26 окремої шляхо-відновлюваної Дніпровської бригади, Військової частини № НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону, П`ятої прикордонної застави Військової частини № НОМЕР_3 , Військової частини № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 окремого штурмового полку Збройних Сил . Надалі відповідач акцентує увагу, що згідно до Витягу з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків з бюджетом та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2025р. по 01.11.2025р. у Відповідача відсутній борг зі сплати загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому Податковим кодексом України порядку, але з огляду на те, облікова кількість штатних працівників Відповідача складає 136 осіб, загальна сума нарахованого доходу таким працівникам 2 688 231,27грн., а зобов`язань зі сплати єдиного внеску 565 513,87грн., а тому стягнена відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2025р. у справі № 922/1960/25 грошова сума у розмірі 474 341,93грн. складає приблизно 18% від місячного фонду оплати праці всіх працівників, що може призвести як до часткової невиплати заробітної плати працівникам Відповідача, так і до зменшення податкових надходжень зі сплати єдиного внеску та військового збору. На підставі викладеного, відповідач просить суд Розстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 26.08.2025р у справі № 922/1960/25 строкогм до 30.06.2026.

Ухвалою господарського суду Харківської обастві від 27.11.2025 заяву ТОВ "Новоабразив" про розстрочення виконання рішення суду у порядку ст.331 ГПК України (вх.№27615/25 від 27.11.2025) прийнято до розгляду. Судове засідання призначено на "08" грудня 2025 р. об 11:40 год.

02.12.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшли заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення (вх.№ 27971/2 від 02.12.25), в яких зазначено таке. Позивач не погоджується з позицією відповідача та заперечує проти розстрочення виконання рішення з огляду на те, що Відповідачем не доведено та не надано суду доказів існування фактичних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому, позивач акцентує увагу суду, що докази про втрату майна Відповідачем внаслідок збройної агресії російської федерації проти України до заяви також не долучені. Крім того, позивач вказує, що надання відстрочки виконання рішення, прийнятого у серпні 2025 року до 30.06.2025р., враховуючи інфляційні процеси у державі спричинить порушення майнових прав Позивача та нівелює необхідність виконання Відповідачем обов`язку посплаті коштів, яких дійсно потребує Позивач. Також, позивач вказує, що внаслідок прямого влучання засобами ураження держави агресора у склад ТОВ «АЛЬТОРІС», він втратив нерухоме та значну частину рухомого майна(товару). На підставі викладеного Позивач просить суд відмовити в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

03.12.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшли заперечення (вх.№28083/25 від 03.12.25), до яких додано фотодокази, які на думку позивача, підтверджують знищення нерухомого та рухомого майна ТОВ «АЛЬТОРІС» внаслідок влучання засобів ураження армії російської федерації.

Присутній в судовому засіданні 08.12.2025 представник відповідача (боржника) зазначив, що заперечення позивача щодо заяви про відстрочення виконання рішення віповідач отримав та ознайомився з ними, з позицією позивача не погоджується, разом з цим, заяву про розстрочення виконання рішення суду підтримав, просив суд рішення у справі №922/1960/25 розстрочити строком до 30.06.2026.

Представник позивача в судове засідання 08.12.2025 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом надіслання ухвали суду від 27.11.2025 до його електронного кабінету.

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв`язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, господарський суд, зокрема, має право відстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд також зазначає, що особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обґрунтування поданої відповідачем заяви про розстрочення виконання рішення суду, фактично, зводиться до обставин, наслідків та особливостей ведення його господарської діяльності, а також обставин існування воєнного стану, які вже існували в момент замовлення та надання послуг, з приводу яких виникла заборгованість у відповідача перед позивачем, та яка була предметом спору у даній справі, отже про їх існування відповідачу було відомо ще до моменту замовлення та здійснення попередньої оплати.

Крім того, стаття 42 Господарського кодексу України визначає підприємництво як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Господарський суд зазначає, що в обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду відповідач послався на обставини, в яких перебувають всі юридичні особи в Україні.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю, у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, пункт 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі Ясюнієне проти Литви, заява №41510/98).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

З огляду на вищевикладене, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Таким чином, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Більше того, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки як для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, так і для стягувача при затримці виконання рішення.

Так, стягувач (позивач) проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на відсутність виняткових обставин, які можуть слугувати підставою для надання відстрочення виконання рішення.

Аналізуючи поведінку відповідача, а також той факт, що відповідач просить не розстрочити виконання рішення суду (поділивши суму боргу на можливі і доступні для відповідача платежі), а відстрочити його на максимально допустимий законодавством строк - на один рік з моменту винесення рішення суду, вбачається спроба відповідача затягнути строки оплати наявного боргу. Більше того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження можливості виконання рішення суду на запропонованих ним умовах відстрочки.

Оскільки господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, та не допускати їх настання, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними доказами, що відстрочення виконання рішення суду зробить реальною можливість отримання боргу позивачем і не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

При цьому судом враховано, що ні в процесі розгляду справи судом, ні після винесення судового рішення, відповідачем не вчинено жодних дій, направлених на добровільну сплату, навіть частково, заборгованості перед позивачем або домовленості із останнім щодо спірної заборгованості, тобтро відповідач не сприяв його погашенню добровільно. Крім того в процесі розгляду справи відповідач борг не визнавав, після винесення судом першрї інстанції рішення, з вказаним рішенням не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції. Також суд зазначає, що сама заборгованість у вказаній справі виникла до 2022 року, тобто до початку військової агресії РФ на території України. Отже, така недобросовісна поведінка відповідача, щодо виконання взятих на себе договірних зобов`язань перед позивачем, свідчить не на користь заявника в частині зазначених у заяві намірів оплати боргу у подальшому.

Більше того, як було вказано вище, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів. Таким чином, судом розцінюється критично посилання відповідача на його незадовільний фінансовий стан та дані фінансової звітності також з огляду на те, що майновий стан відповідача є наслідком його господарської діяльності, а також, наслідком його власного комерційного розрахунку та ризику.

Слід також відзначити, що сукупність усіх обставин справи не дозволяє дійти висновку щодо добросовісної поведінки відповідача, а отже, не доведеними є обставини дійсних намірів відповідача (боржника).

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодного доказу можливості виконання рішення суду на умовах розстрочення.

Крім того, суд зазначає, що оскарження рішення до апеляційної інстанції вже надало відповідачу розстрочення, адже рішення у справі було постановлено 26.08.2025, а поставнова суду апеляційної інстанції - 30.10.2025. З відповідною заявою до суду відповідач звернувся 26.11.2025, тобто через три місяці після винесення судом рішення у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарсько-процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами, встановленими Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень статей 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів перебування відповідача у більш скрутному фінансовому становищі ніж позивач; судом також не встановлено наявності інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності виконання рішення суду, які могли б слугувати підставою для відстрочення виконання рішення суду.

При цьому, надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів стягувача, як учасника господарських відносин, який належним чином виконав договірні зобов`язання.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до слідуючих висновків:

- заявником не надано доказів, які б підтверджували наявність виключних обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення. Надані вибіркові документи не дають можливості зробити однозначний висновок щодо фінансового стану боржника, а також проаналізувати вплив негайного виконання судового рішення на такий стан;

- заявником не надано доказів того, що він зможе виконати рішення суду на умовах розстрочення;

- посилання заявника на скрутне фінансово-економічне становище не є винятковою обставиною в розумінні частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за наявності якої можливе надання відстрочення виконання рішення;

- скрутне фінансово-економічне становище заявника утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу певних об`єктивних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим;

- заявник до цього часу добровільно не здійснив жодного платежу в погашення заборгованості;

- розтрочення виконання рішення суду призведе до надання переваг відповідачу у порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав;

- заборгованість виникла до 2022 року (тобто до початку військової агресії РФ);

- із підстав, умов та меж надання розстрочення виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим. Надання за вищезазначених обставин боржникові можливості тимчасово не виконувати рішення суду (відстрочення) буде порушенням права власності позивача у розумінні частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, беручи до уваги заперечення позивача проти розстрчення виконання рішення, правові підстави для задоволення заяви про розстрчення виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, заява ТОВ "Новоабразив" про розстрочення виконання рішення суду (вх.№27615/25 від 27.11.2025) задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОАБРАЗИВ" про розстрочення виконання рішення суду (вх.№27615/25 від 27.11.2025) у справі №922/1960/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку статей 255-257 ГПК України до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено та підписано 12.12.2025

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/1960/25