РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2025Справа № 910/9472/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Востпак»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром»

про стягнення 324 196,97 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Востпак» (далі - позивач, ТОВ «Востпак») звернулося до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром» (далі - відповідач, ТОВ «ВК «Картпром») 324 196,97 грн, з яких: 258 250,64 грн основного боргу, 47 756,30 грн пені та 18 190,03 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором поставки № 09/12/2017 від 09.12.2017 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару у встановлений цим правочином строк.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/9472/25 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою суду від 15.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Також вказаною ухвалою суду попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (частина друга ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною п`ятою ст. 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною одинадцятою ст. 242 ГПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Відповідно до п. 2 частини шостої ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно з повідомленням суду про доставлення процесуального документу до електронного кабінету особи, документ в електронному вигляді «ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 15.08.2025 по справі № 910/9472/25 була доставлена відповідачу через електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) 18.08.2025 о 19:32, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги вимоги положення частини шостої ст. 242 ГПК України, ухвала суду про відкриття провадження у справі (без виклику сторін) від 15.08.2025 вважається врученою відповідачу 19.08.2025.

Проте, відповідачем не подано відзиву на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

За приписами частини п`ятої ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до частини п`ятої ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.12.2017 між ТОВ «Востпак» (далі - Виконавець) та ТОВ «ВК «Картпром» (далі - Замовник) було укладено Договір поставки № 09/12/2017 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Виконавець зобов`язується виготовляти, постачати зі складу Виконавця товар Замовнику, в свою чергу Замовник зобов`язується приймати і своєчасно здійснювати оплату товару на умовах цього Договору:

Товаром за цим договором є паперові стаканчики / харчова упаковка з хром-ерзац / гофрокартон / гофропродукція / поліграфічна продукція / гнучка упаковка (п. 1.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що передача товару проводиться на складі Виконавця в м. Харкові довіреній особі Замовника на умовах самовивозу. При цьому представник Замовника передає Виконавцю належним чином оформлену довіреність. За погодженням сторін Виконавець може здійснювати відвантаження товару на адресу Замовника на умовах і відповідно до «Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 р». Умови поставки узгоджуються з Замовником при кожному замовленні. Підставою для відвантаження зі складу Виконавця є оформлена довіреність на отримання заявленого Товару (п. 3.2. та п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 4.5. Договору Замовник зобов`язується своєчасно проводити оплату за наданий товар згідно підписаної специфікації, рахунку, порядку оплати описаного в цьому договорі.

У разі доставки товару Виконавцем на адресу Замовника, Замовник зобов`язаний підписати видаткову накладну на товар в день отримання товару і відправити її разом з належно оформленим дорученням на адресу Виконавця (п. 4.7. Договору).

Згідно з п. 5.1. Договору, ціноутворення формується через узгоджену і підписану з Замовником специфікацію / рахунок.

Замовник оплачує вартість заявленої партії товару шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Виконавця. Порядок оплати товару: 50% - передоплата, 50% - за повідомленні про готовність товару (п. 5.2. та п. 5.3. Договору).

Розділом 6 Договору погоджені умови щодо приймання продукції за якістю та кількістю.

Умовами п. 7.3. Договору передбачено, що у разі затримки оплати поставленого товару, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту підписання його і всіх додатків обома сторонами і діє до 31.12.2019 з пролонгацією на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не заявила про розірвання даного договору. У разі розірвання договору ініціює сторона повинна повідомити про це іншу сторону в письмовому вигляді в термін не менше 30 днів до закінчення терміну, його дії (п. 10.1. Договору).

Згідно п. 10.3. Договору, жодна із сторін не має права в односторонньому порядку відмовитися від виконання своїх зобов`язань, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Взаємовідносини сторін, не передбачені цим Договором, регулюються відповідно до норм Господарського кодексу України про договори поставки (п. 10.4. Договору).

У відповідності до п. 10.6. Договору, всі документи, передбачені у цьому Договорі, є його невід`ємною частиною.

На виконання умов Договору, позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 261 371,21 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості і якості товару та скріпленими їх печатками видатковими накладними № 5247 від 26.11.2024 на суму 63 168,44 грн (рахунок на оплату продукції № 6142 від 20.11.2024), № 5545 від 06.12.2024 на суму 27 809,57 грн (рахунок на оплату продукції № 6472 від 05.12.2024), № 5543 від 12.12.2024 на суму 48 012,37 грн (рахунок на оплату продукції № 6519 від 10.12.2024), № 5613 від 16.12.2024 на суму 35 280,64 грн (рахунок на оплату продукції № 6637 від 16.12.2024), № 5772 від 25.12.2024 на суму 32 394,34 грн (рахунок на оплату продукції № 6806 від 25.12.2024), № 5801 від 26.12.2024 на суму 12 665,65 грн (рахунок на оплату продукції № 6833 від 26.12.2024) та № 322 від 24.01.2025 на суму 42 040,20 грн (рахунок на оплату продукції № 307 від 24.01.2025) та товарно-транспортними накладними (форма № 1-ТН) № Р5247 від 26.11.2024 на суму 63 168,44 грн, № Р5545 від 06.12.2024 на суму 27 809,57 грн, № Р5543 від 12.12.2024 на суму 48 012,37 грн, № Р5613 від 16.12.2024 на суму 35 280,64 грн, № Р5801 від 26.12.2024 на суму 12 665,65 грн та № Р322 від 24.01.2025 на суму 42 040,20 грн, копії яких долучено до матеріалів справи.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем 13.02.2025 було здійснено оплату отриманого від позивача товару лише частково на суму 3 120,57 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем з оплати товару становить 258 250,64 грн (261 371,21 грн - 3120,57 грн).

Оскільки заборгованість за отриманий від позивача товар відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки № 09/12/2017 від 09.12.2017, згідно з п. 10.1. якого, він набуває чинності з моменту підписання його і всіх додатків обома сторонами і діє до 31.12.2019 з пролонгацією на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не заявила про розірвання даного договору.

Доказів заявлення жодної зі сторін про розірвання даного Договору матеріали справи не містять.

Частиною першою ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перші ст. 691 ЦК України).

В силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність (частина друга ст. 530 ЦК України).

Умовами п. 5.2. та п. 5.3. Договору передбачено, що Замовник оплачує вартість заявленої партії товару шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Виконавця. Порядок оплати товару: 50% - передоплата, 50% - за повідомленні про готовність товару.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Як встановлено судом, позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 261 371,21 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень до кількості і якості товару та скріпленими їх печатками видатковими накладними № 5247 від 26.11.2024 на суму 63 168,44 грн (рахунок на оплату продукції № 6142 від 20.11.2024), № 5545 від 06.12.2024 на суму 27 809,57 грн (рахунок на оплату продукції № 6472 від 05.12.2024), № 5543 від 12.12.2024 на суму 48 012,37 грн (рахунок на оплату продукції № 6519 від 10.12.2024), № 5613 від 16.12.2024 на суму 35 280,64 грн (рахунок на оплату продукції № 6637 від 16.12.2024), № 5772 від 25.12.2024 на суму 32 394,34 грн (рахунок на оплату продукції № 6806 від 25.12.2024), № 5801 від 26.12.2024 на суму 12 665,65 грн (рахунок на оплату продукції № 6833 від 26.12.2024) та № 322 від 24.01.2025 на суму 42 040,20 грн (рахунок на оплату продукції № 307 від 24.01.2025) та товарно-транспортними накладними (форма № 1-ТН) № Р5247 від 26.11.2024 на суму 63 168,44 грн, № Р5545 від 06.12.2024 на суму 27 809,57 грн, № Р5543 від 12.12.2024 на суму 48 012,37 грн, № Р5613 від 16.12.2024 на суму 35 280,64 грн, № Р5801 від 26.12.2024 на суму 12 665,65 грн та № Р322 від 24.01.2025 на суму 42 040,20 грн, копії яких долучено до матеріалів справи.

Заперечень щодо наявності або розміру заборгованості відповідачем надано не було.

Також в матеріалах справи відсутні претензії відповідача щодо кількості та якості, у тому числі недоліків, поставленого позивачем товару відповідно до п. 6.3.-п. 6.5. Договору, а також підтвердження відхилення допустимої кількості товару відповідно до п. 6.6. Договору.

Враховуючи погоджені сторонами строки оплати товару, суд зазначає, що строк зобов`язання з оплати за вказаними видатковими накладними є таким, що настав.

Проте, як зазначає позивач та не спростовується відповідачем, останнім було здійснено лише часткову оплату товару на суму 3 120,57 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача з оплати отриманого від позивача товару становить 258 250,64 грн (261 371,21 грн - 3 120,57 грн).

Слід зазначити, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Відповідно до частини першої ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом положень ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини першої ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша ст. 77 ГПК України).

Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймачі до уваги вищевикладене, наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар на суму 258 250,64 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 47 756,30 грн пені, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Умовами п. 7.3. Договору передбачено, що у разі затримки оплати поставленого товару, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати за отриманий від позивача товар, останнім правомірно здійснено нарахування пені на заборгованість за Договором.

Слід зазначити, що судом прийнято до уваги порядок оплати, погоджений сторонами у п. 5.3. Договору, 50% - передоплата, 50% - за повідомленні про готовність товару, а також відсутність в матеріалах справи повідомлення про готовність товару.

Разом з тим, як зазначалось, в силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Приймаючи до уваги викладене, умови п. 5.3. Договору та приписи ст. 692 ЦК України, нарахування позивачем пені з дня, наступного за днем прийняття товару, є правомірним.

Частиною шостою ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом враховано, що Господарський кодекс України втратив чинності від 28.08.2025 на підставі Закону України № 4196-IX від 09.01.2025 «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», однак, спірні правовідносини сторін, а також заборгованість та нарахування позивачем пені та інфляційних втрат виникли та розраховувались позивачем за період до 28.08.2025, тобто до втрати чинності Господарським кодексом України, у зв`язку з чим при розрахунку пені, судом враховуються положення частини шостої ст. 232 ГК України.

Крім того, слід зазначити, що день сплати заборгованості не є днем прострочення зобов`язання. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши наведені у позовній заяві розрахунки пені за кожною видатковою накладною окремо, судом встановлено, що позивачем при їх розрахунку не враховані положення частини шостої ст. 232 ГК України щодо припинення нарахування пені через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, у зв`язку з чим судом, з урахуванням заявленого позивачем періоду стягнення пені, здійснено власний розрахунок пені, згідно з яким пеня становить 38 344,76 грн, з яких:

- за видатковою накладною № 5247 від 26.11.2024 на суму 63 168,44 грн за період з 27.11.2024 по 12.02.2025 включно (78 днів) = 3 681,88 грн,

- за видатковою накладною № 5247 від 26.11.2024 на суму 60 047,87 грн з 13.02.2025 по 26.05.2025 включно (103 дня) = 5 180,57 грн,

- за видатковою накладною № 5545 від 06.12.2024 на суму 27 809,57 грн за період з 07.12.2024 по 06.06.2025 включно (182 дня) = 4 082,42 грн,

- за видатковою накладною № 5543 від 12.12.2024 на суму 48 012,37 грн за період з 13.12.2024 по 12.06.2025 включно (182 дня) = 7 088,20 грн,

- за видатковою накладною № 5613 від 16.12.2024 на суму 35 280,64 грн за період з 17.12.2024 по 16.06.2025 включно (182 дня) = 5 224,33 грн,

- за видатковою накладною № 5772 від 25.12.2024 на суму 32 394,34 грн за період з 26.12.2024 по 25.06.2025 включно (182 дня) = 4 829,47 грн,

- за видатковою накладною № 5801 від 26.12.2024 на суму 12 665,65 грн за період з 27.12.2024 по 26.06.2025 включно (182 дня) = 1 889,66 грн,

- за видатковою накладною № 322 від 24.01.2025 на суму 42 040,20 грн за період з 25.01.2025 по 24.07.2025 включно (181 день) = 6 368,23 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 38 344,76 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 18 190,03 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказану правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 03.04.2021 у справі № 920/653/19.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та проценти річних від простроченої суми.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат по кожній видатковій накладній окремо, судом встановлено, що останнім днем заявленого позивачем строку нарахування інфляційних втрат по кожній видатковій накладній становить 30.07.2025, у зв`язку з чим позивачем помилково не приймались до уваги індекс інфляції за липень 2025 року, в якому індекс інфляції був менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а саме: (99,8), у зв`язку з чим судом здійснено власний розрахунок з урахуванням заявленого позивачем періоду до 30.07.2025, згідно з яким інфляційні втрати становить 17 640,46 грн, з яких:

- за видатковою накладною № 5247 від 26.11.2024 на суму 63 168,44 грн за період з 27.11.2024 по 12.02.2025 включно = 1 652,99 грн,

- за видатковою накладною № 5247 від 26.11.2024 на суму 60 047,87 грн з 13.02.2025 по 30.07.2025 включно = 2 997,64 грн,

- за видатковою накладною № 5545 від 06.12.2024 на суму 27 809,57 грн за період з 07.12.2024 по 30.07.2025 включно = 2 152,33 грн,

- за видатковою накладною № 5543 від 12.12.2024 на суму 48 012,37 грн за період з 13.12.2024 по 30.07.2025 включно = 3 715,93 грн,

- за видатковою накладною № 5613 від 16.12.2024 на суму 35 280,64 грн за період з 17.12.2024 по 30.07.2025 включно = 2 205,74 грн,

- за видатковою накладною № 5772 від 25.12.2024 на суму 32 394,34 грн за період з 26.12.2024 по 30.07.2025 включно = 2 025,29 грн,

- за видатковою накладною № 5801 від 26.12.2024 на суму 12 665,65 грн за період з 27.12.2024 по 30.07.2025 включно = 791,86 грн,

- за видатковою накладною № 322 від 24.01.2025 на суму 42 040,20 грн за період з 25.01.2025 по 30.07.2025 включно = 2 098,68 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат також підлягають частковому задоволенню у розмірі 17 640,46 грн.

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення сум позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та частини третьої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання даної позовної заяви до суду з долученими до неї документами в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» становить 3 890,36 грн (324 196,97 грн х 1,5% = 4 862,95 грн х 0,8).

Разом з тим, згідно платіжної інструкції № 1565 від 26.06.2025, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 657,21 грн, отже, сума недоплаченого судового збору за подання даної позовної заяви до суду становить 233,15 грн (3 890,36 грн - 3 657,21 грн), що підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

У зв`язку з чим, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір у розмірі 3 890,36 грн, розрахований з урахуванням понижуючого коефіцієнта у розмірі 0,8, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, позивачем у позовній заяві було зазначено, що відповідно до п. 9 ст. 162 ГПК України сума судових витрат складає розмір сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Картпром» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11А, кімн. 904; ідентифікаційний код: 38179833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Востпак» (61039, Харківська обл., м. Харків, вул. Виконкомівська, буд. 19; ідентифікаційний код: 38281289) 314 235 (триста чотирнадцять тисяч двісті тридцять п`ять) грн 86 коп., з яких: 258 250 (двісті п`ятдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн 64 коп. основного боргу, 38 344 (тридцять вісім тисяч триста сорок чотири) грн 76 коп. пені та 17 640 (сімнадцять тисяч шістсот сорок) грн 46 коп. інфляційних втрат та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 770 (три тисячі сімсот сімдесят) грн 83 коп.

3. В іншій частині позову відмовити

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Востпак» (61039, Харківська обл., м. Харків, вул. Виконкомівська, буд. 19; ідентифікаційний код: 38281289) на користь Державного бюджету України 233 (двісті тридцять три) грн 15 коп. судового збору, недоплаченого за подання позовної заяви.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова