ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 910/16220/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Погребняка В.Я.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 26.11.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 (в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Львівській області)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025

у справі № 910/16220/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Синеон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудзахід"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2025 відкрито провадження у справі № 910/16220/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудзахід".

2. 01.04.2025 Головне управління ДПС у Львівській області звернулось із заявою з грошовими вимогами до боржника на суму 5 337,77 грн.

3. Заява обґрунтована наявністю податкового боргу, що виник на підставі самостійно поданих боржником декларацій, а саме з земельного податку з юридичних осіб, яка обрахована боржником у податкових розрахунках земельного податку від 18.02.2022 у розмірі 359,37 грн за 1 місяць, від 08.02.2023 у розмірі 4563,57 грн за 11 місяців та 414,83 грн за 1 місяць.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 у справі № 910/16220/24 визнано кредитором по відношенню до боржника:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Синеон" з грошовими вимогами на суму 2307193,22 грн, з яких 102280 грн - вимоги першої черги, 1840137,63 грн - вимоги четвертої черги, 364775,59 грн - вимоги шостої черги;

- Головне управління ДПС у Львівській області з грошовими вимогами на суму 8489,72 грн, з яких 6056 грн - вимоги першої черги, 2433,72 грн - вимоги третьої черги;

відмовлено Головному управлінню ДПС у Львівській області у визнанні кредитором боржника на суму 2904,05 грн.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 у справі № 910/16220/24 залишено без змін в частині грошових вимог Головного управління ДПС у Львівській області.

6. Суди попередніх інстанцій, мотивуючи прийняті рішення, посилались на те, що земельний податок з юридичних осіб підлягає нарахуванню та сплаті по 30.06.2023 у розмірі 2 433,72 грн, враховуючи факт припинення права власності боржника на земельну ділянку у липні 2023 року. А решту грошових вимог, які складаються із податкового боргу, який виник у зв`язку з нарахованим, але не сплаченим податковим зобов`язанням за період з липня 2023 року по січень 2024 року, належить відхилити, позаяк боржник не є платником земельного податку у цей період.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. До Верховного Суду від Головного управління ДПС у Львівській області надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 (в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Львівській області) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №910/16220/24, а справу направити на новий розгляд.

8. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та вказує, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, якою передбачено, що платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (не пізніше 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така декларація подана пізніше, - за днем її фактичного подання).

-Зазначає, що боржник не дотримався вказаної норми права, не подав уточнюючих декларацій, а тому вважається таким, що зобовязаний платити земельний податок. З огляду на це, неправильним є висновок судів, що кредиторські вимоги не підлягають визнанню в частині 2433,72 грн, оскільки боржник не був платником такого податку.

-Скаржник вказує, що п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, щодо правильного застосування якого відсутній висновок Верховного Суду, врегульовує спірні правовідносини і питання щодо його застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах правових підстав заяви про кредиторські вимоги, хоча при цьому, не було взято до уваги.

-У касаційній скарзі зазначено, що всупереч вищевикладеному, суди при винесенні спірних рішень поверхнево дослідили вищевказані докази та допустили формальний підхід до винесених рішень, а тому, у зв`язку з відсутністю висновку Верховного суду щодо питання застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, Верховному суду необхідно розглянути цю касаційну скаргу та питання застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

9. Відзиву не надано.

Провадження у Верховному Суді

10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №917/45/25 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025.

11. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14.10.2025 №32.2-01/2550, у зв`язку з відрядженням судді Картере В.І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/16220/24.

12. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи №910/16220/24 між суддями від 14.10.2025 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Жуков С.В.- головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я.

13. Ухвалою Верховного Суду від 15.10.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 (в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Львівській області) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №910/16220/24 та призначено до розгляду касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області у справі № 910/16220/24 на 26 листопада 2025 року о 12:20 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

15. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. Предметом касаційного розгляду є постанова апеляційного господарського суду та ухвала попереднього засідання в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Львівській області.

17. За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

18. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ (статті 23 - 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

19. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником; надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

20. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20);

21. Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.

22. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17.

23. Така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

24. Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

25. У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі № 01/1494 (14- 01/1494));

26. Частиною третьою статті 47 КУзПБ передбачено, що ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

27. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено такі обставини, що заява Головного управління ДПС у Львівській області обґрунтована наявністю податкового боргу, що виник на підставі самостійно поданих боржником декларацій, а саме з земельного податку з юридичних осіб, яка обрахована боржником у податкових розрахунках земельного податку від 18.02.2022 у розмірі 359,37 грн за 1 місяць, від 08.02.2023 у розмірі 4563,57 грн за 11 місяців та 414,83 грн за 1 місяць.

28. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка загальною площею 0,279 га з кадастровим номером :06:000:0617, що розташована за адресою: Львівська обл., Кам`янка-Бузький р., с. Ременів, вулиця Куземського С., 12.

29. 25.07.2023 зазначена земельна ділянка відчужена боржником на користь Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу "Ременівський" (код 39711274), що підтверджується інформаційною довідкою 420094087 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30. Погоджуючись із висновками попередніх судових інстанцій, про часткове задоволення кредиторських вимог, суд касаційної інстанції виходить з такого.

31. Відповідно до п. 269.1.1.1. ст. 269 Податкового кодексу України платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

32. Згідно з п. 270.1.1.1 ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування платою за землю є земельні ділянки, які перебувають у власності.

33. Відповідно до абз. 3 п. 286.5. ст. 286 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

34. Як встановлено судами, з липня 2023 року боржник не є платником земельного податку з юридичних осіб у зв`язку з припиненням права власності на земельну ділянку з 25.07.2023.

35. Отже, висновок судів попередніх інстанцій про те, що земельний податок з юридичних осіб підлягає нарахуванню та сплаті по 30.06.2023 у розмірі 2 433,72 грн, враховуючи факт припинення права власності боржника на земельну ділянку у липні 2023 року, є правильним.

36. Решта грошових вимог, які складаються із податкового боргу, який виник у зв`язку з нарахованим, але не сплаченим податковим зобов`язанням за період з липня 2023 року по січень 2024 року, судами правильно відхилено, оскільки боржник перестав бути платником земельного податку у цей період.

37. Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються із спеціальними нормами пункту 287.1 статті 287 (власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році) та пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України (податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця).

38. У зв`язку з наведеним, підлягають відхиленню як доводи касаційної скарги, у яких скаржник посилається на загальні норми п. 50.1 ст. 50, п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України щодо виправлення у раніше поданій податковій декларації та пп. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України щодо визначення податкового боргу, так і доводи щодо обов`язку платника податку подати уточнюючу декларацію у разі припинення права власності на земельну ділянку, позаяк такий обов`язок не установлений податковим законодавством і не є помилкою у раніше поданій податковій декларації в розумінні Податкового кодексу України.

39. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

40. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

41. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові витрати

42. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 (в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Львівській області) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 №910/16220/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

В.Я. Погребняк