ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2025 р. Справа№ 910/15704/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 06.11.2025:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025

у справі №910/15704/23 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Акціонерного товариства "Київгаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго (далі позивач, Комунальне підприємство, скаржник) звернулося до Акціонерного товариства "Київгаз" (далі відповідач, АТ"Київгаз") Господарського суду міста Києва з позовом до про:

- визнання незаконними дій Акціонерного товариства Київгаз (відповідач) щодо включення позивачу до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за грудень 2022 року додаткових обсягів розподіленого природного газу об`ємом 122,421 тис. куб. м. та зобов`язати здійснити перерахунок за надані послуги з розподілу природного газу за Договором №295907 від 30.04.2018 за грудень 2022 року, шляхом зменшення об`єму розподіленого природного газу до 256 238,873 тис. куб. м.;

- зобов`язання відповідача скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого останнім позивачу природного газу у грудні 2022 року на обсяг 256 238,873 тис. куб. м., шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС (Товариству з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи, в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу позивачем (ЕІС-код 56ХQ00014ЕYВР00С) у грудні 2022 року в обсязі (об`ємі) 256 238,873 тис. куб. м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/15704/23 у задоволенні позову відмовлено повністю. Залишено за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго судовий збір, сплачений до державного бюджету.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що обсяг газу в розмірі 256 360,960 тис.м.куб., поставленого відповідачем позивачу у грудні 2022 року, є доведеним первинними доказами та підтвердженим відповідно до порядку визначеного Кодексом ГРМ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 29.07.2025 у справі № 910/15704/23 за позовом КП КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО до АТ Київгаз, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг про визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок, і постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Усі судові витрати з розгляду цієї справи покласти на Відповідача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення ухвалено з порушенням ст. 236 ГПК України, судом першої інстанції здійснено формальний підхід до розгляду справи, ухвалено рішення на підставі не повно і не всебічно з`ясованих обставин, не дослідження в судовому засіданні обставин на які посилався скаржник, без врахування обставин, які акцентовані та аргументовані скаржником; не наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зокрема скаржник зазначає, що невжиття судом при вирішенні справи заходів для усунення суперечностей у взаємовиключних доказах, і не розгляд клопотання позивача про призначення судової експертизи для усунення таких суперечностей у доказах є порушенням вимог ст.ст. 99, 236 ГПК України та не відповідає правовим висновкам, щодо покладення на суд обов`язку із вжиття заходів для усунення суперечностей у доказах для належного обґрунтування судового рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

18.09.2025 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводятьсядо того, що обсяг переданого ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» природного газу у грудні 2022 року визначено первинними бухгалтерськими документами, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджено даними з інформаційної платформи Оператора ГТС.

18.09.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводятьсядо того, що Договором та кодексом ГРМ жодним чином не передбачена можливість визначення об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах Позивача на підставі даних вузла обліку Оператора газотранспортної системи (ГТС) у точці виходу з газотранспортної системи на газорозподільній станції ГРС ТЕЦ-5.

29.10.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення щодо необхідності призначення у справі судової експертизи.

30.10.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення узагальнені доводи яких зводяться до того, що посилання Позивача на подібність правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 910/5645/23 для даної справи є безпідставними, оскільки, вказані справи не подібні між собою, мають різні підстави позовів, зміст позовних вимог та постанова Верховного суду від 18.04.2024 у справі № 910/5645/23 прийнята з урахування преюдиційних висновків викладених в постанові Верховного суду від 01.07.2020 у справі № 910/4560/19 щодо незаконності нарахування об`єму природного газу на підставі акту про порушення вимог розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, у зв`язку з чим, справи мають різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

03.11.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення узагальнені доводи яких зводяться до того, що висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав включення Позивачем на підставі даних Оператора ГРМ оспорених об`ємів природного газу до актів з Третьою особою (постачальником), є очевидно незаконним оскільки не ґрунтується на нормах спеціального законодавства Кодексу ГРС та не відповідає правовому висновку Верховного Суду, зробленому у п. 58 постанови від 18.04.2024 у справі № 910/5645/23 в подібних правовідносинах між сторонами цієї справи (КП «Київтеплоенерго» та АТ «Київгаз»).

03.11.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення узагальнені доводи яких зводяться до того, що спірні правовідносини у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 910/5645/23, є не лише подібними, а є майже ідентичними, і різняться лише періодом і обсягом донарахування, при ідентичному нормативному врегулюванні та ідентичному складі учасників.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/15704/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О. судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/15704/23. Призначено справу №910/15704/23 до розгляду у судовому засіданні 16.10.2025.

16.10.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.11.2025.

Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання та розгляд клопотання

Представники учасників апеляційного провадження з`явилися у судове засідання 06.11.2025 та надали свої пояснення по суті клопотання та по суті апеляційної скарги.

Щодо клопотання скаржника про призначення у справі судової експертизи, колегія суддів зазначає таке.

29.10.2025 через відділ документообігу суду від позивача надійшли письмові пояснення, які за своїм змістом є фактично клопотанням про призначення у справі судової експертизи.

Відповідно до даного клопотання позивач/скаржник зазначає, що у разі якщо суд апеляційної інстанції визнає недостатнім для визначення обсягу розподіленого Відповідачем на об`єкт Позивача природного газу у грудні 2022 року на підставі даних Звіту про дані комерційного вузла обліку (обчислювач ОЕ-22ДМ.iz N 1262 на ТЕЦ-5) за РОЗРАХУНКОВИЙ ПЕРІОД місяць грудень 2022 року, врахування якого передбачено п. 4 гл. 3 розд. IX Кодексу ГРС, згідно даних якого за газову добу 16.12.2022 вузлом обліку газу обліковано доставлений на об`єкт Позивача ТЕЦ-5 природний об`ємом 214 146 м.куб., тому для визначення фактичного обсягу і об`єму розподіленого на об`єкт Позивача ТЕЦ-5 природного газу може бути призначена судова товарознавча експертиза, на вирішення якої пропонуємо поставити таке питання:

Який обсяг (об`єм) природного газу було передано з газотранспортної системи у точці виходу з газотранспортної системи на газорозподільній станції ГРС ТЕЦ-5 (точка виходу КВОГ1, ЕІС-код точки комерційного обліку 56ZOPKYI4091201E) та розподілено АТ «Київгаз» на ГРП ТЕЦ-5 КП «Київтеплоенерго» (обчислювачі ОЕ-22ДМ.iz N 1262 та ОЕ-22ДМ.iz N 1083, ТЕЦ N5, вул. Промислова, 4, ЕІС-код споживача 56XQ00014EYBP00C) за газову добу 16.12.2022?

Відповідачем та третьою особою подано до суду апеляційної інстанції свої заперечення щодо відповідного клопотання.

Вирішуючи питання щодо необхідності призначення у даній справі експертизи, судова колегія керувалась наступним.

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19, від 30.09.2021 у справі № 927/110/18).

Системний аналіз частини першої статті 101 ГПК України та частини першої статті 99 ГІІК України дає підстави дійти висновку, що суд призначає експертизу у випадку коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та якщо жодною стороною не наданий висновок експерта з питань, вирішення яких має значення для справи.

Тобто, Господарським процесуальним кодексом України на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.

При цьому за змістом частини другої статті 99 ГПК України питання про задоволення клопотання про призначення експертизи не залежить від обґрунтованості підстав для проведення експертизи, якщо сторона не обґрунтовує та не доводить обставини, які перешкоджали самостійному наданню висновків експерта.

Аналогічний правовий висновком викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №910/1668/19.

Пунктом 37 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 31.05.2022 у справі № 910/16144/19 встановлено, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування.

Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

П. 2.3. розділу II «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 передбачено, що експерту забороняється вирішувати питання, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, у тому числі з питань права.

Таким чином, питання запропоноване позивачем для проведення товарознавчої експертизи не входить в предмет доказування у даній справі, детально регулюється чинними Кодексом ГРМ та відповідними договорами укладеними між сторонами даної справи, у зв`язку з чим, знаходяться поза межами компетенції експерта та в свою чергу останньому забороняється його вирішувати.

Вирішуючи питання про призначення у справі судової експертизи, колегія суддів враховує, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення, лежить на стороні, яка на них посилається.

Відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.12.2021 у справі № 910/9564/20:

«Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Окрім того відповідно до приписів частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку про відхилення клопотання про призначення судом експертизи оскільки клопотання учасника справи про призначення експертизи повинно бути мотивованим «неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними», однак в обґрунтування свого клопотання представник Компанії відповідних мотивів не навів.

Отже не знаходять свого підтвердження доводи Компанії про необґрунтоване відхилення клопотання Компанії про призначення у справі повторної експертизи, а тому відсутні підстави для скасування судових рішень на підставі пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України.».

Скаржник у даній справі всупереч правових висновків, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду, не надав докази неможливості самостійно вжити заходи для надання експертного висновку, клопотання про призначення експертизи подано з пропущенням строків встановлених ГПК України, подано не одночасно з апеляційною скаргою, та без клопотання про поновлення строків.

Приписами ст. 42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, заяви, клопотання, надавати пояснення суду, свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Частиною 2 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (ст. 113 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішенню судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У частинах 1, 3 статті 13 ГПК України закріплено, що господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Враховуючи вищевикладене, всупереч вимог ст. 99 ГПК України та правовим висновкам викладених в постановах Верховного Суду, скаржник самостійно не вжив заходів для надання експертного висновку з питання запропонованого ним для проведення товарознавчої експертизи у строки, встановлені для подання доказів (справа в суді першої інстанції слухалася більше 2 років), скаржник подав клопотання про проведення товарознавчої експертизи не одночасно з апеляційною скаргою та не обгрунтував поважність причин/мотивів не своєчасного здійснення даної процесуальної дії, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 30.04.2018 між позивачем, як споживачем, та відповідачем, як оператором ГРМ, укладено Договір розподілу природного газу №295907 (надалі також Договір), відповідно до п. 1.1. якого, цей договір розподілу природного газу відповідає типовому договору розподілу природного газу, є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 2.1. Договору відповідач зобов`язався надавати позивачу послугу з розподілу природного газу, а позивач зобов`язався приймати в строки та порядку визначені Договором.

Облік (у тому числі приладовий) природно газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем за цим Договором. Для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ.

Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. (п. 6.1. Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, протягом якого надаються послуги з розподілу природного газу. (п. 6.3. Договору).

31.12.2022 року між позивачем та відповідачем підписано Акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою на суму 67 921 521,02 грн за загальний об`єм споживання газу згідно ВОГ 256 360 960,00 куб.м.

При цьому у вказаному акті позивачем зазначено, що за приписами Кодексу ГРС до вирішення питання врегулювання розбіжностей обсяг споживання встановлюється за даними оператора ГРС, КП Київтеплоенерго підписує акт із зауваженням (розбіжностями), а саме обсяги природного газу в розмірі:

- 256 238,873 тис.м.куб., визначені приладами обліку, в тому числі виробничо-технічні втрати (13,690 тис.м.куб.), погоджені КП Київтеплоенерго);

- 122,087 тис.м.куб. донарахованого (необлікованого) оператором ГРМ ПАТ Київгаз обсягу не погоджено (не визнається) КП Київтеплоенерго, та буде врегульовуватися (оскаржуватися) в установленому законодавством порядку.

У позові зазначено, що на виконання п. 5.6. Договору та п. 6 гл. 3 розд. IX Кодексу газорозподільних систем, (далі - Кодекс ГРС), позивачем було доведено відповідачу інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого і спожитого природного газу згідно визначених за даними опломбованих відповідачем комерційних вузлів обліку газу у грудні 2022 року по об`єктам позивача у розмірі 256 238,873 тис.м.куб. (в т.ч. 13, 690 тис.м.куб. виробничо-технічних втрат), а саме:

- листом від 03.01.2023 №42/23/1/4 по об`єктам СП Київські ТЕЦ КП Київтеплоенерго зі звітами про дані ВОГ ТЕЦ-5 та ТЕЦ-6 105 994,440 тис.м.куб. та 43 581,088 тис. куб. м. відповідно,

- звітом ВОГ за об`єктом СП Завод Енергія КП Київтеплоенерго на обсяг 43,160 тис.м.куб.,

- листом від 10.01.2023 №40/2/4/627 по об`єктам природного газу, спожитого котельнями СП Київські теплові мережі КП КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО в об`ємі 106 606,495 тис.м.куб.

Відповідно до п. 10 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРС надання Оператором ГРМ (відповідачем) послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акту наданих послуг за звітний період, підписаний уповноваженим представником Оператора ГРМ (п. 6.6.1. Договору).

Споживач протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню у порядку, встановленому законодавством (п. 6.6.2. Договору).

Позивач зазначає, що за грудень 2022 року він отримав для погодження від відповідача Акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газороподільною системою за грудень 2022 року по об`єктам позивача із загальним обсягом розподіленого природного газу 256 360,960 тис.м.куб (в т.ч. 13,690 тис.м.куб виробничо-технологічних втрат), до якого безпідставно включені дані, які не відповідають фактичному обсягу розподіленого позивачу газу, яким зокрема збільшено обсяг розподіленого газу на 122,087 тис. м. куб.

Як стверджує позивача, згідно поданого ним звіту по об`єкту газоспоживання позивач ТЕЦ-5 за газову добу 16.12.2022 року фактичний обсяг розподіленого природно газу визначено об`ємом 535,431 тис.м.куб., що на 122,421 тис.м.куб. менше ніж визначено відповідачем, таким чином спірним є обсяг розподілу природного газу об`ємом 122,421 тис.м.куб. (657,852 тис.м.куб. 535,431 тис.м.куб.).

Вказана різниця, як зазначає позивач, в об`ємі розподіленого природно газу виникла внаслідок повної зупинки обладнання ТЕЦ-5 позивача з 09:43 год 16.12.2022 через ракетний обстріл рф та влучання ракети в об`єкт Київської ТЕЦ-5 позивача з пошкодженням електричного обладнання, що призвело до просадки газоспоживаючого обладнання станції та 0, про що 16.12.2022 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за №0000901 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України (Порушення законів та звичаїв війни).

Після усунення загрози життю обслуговуючого персоналу і загрози виникнення роботи обладнання о 21:00 годині 16.12.2022 року на Київській ТЕЦ-5 позивача було відкрито газову засувку постачання газу на ГРП ТЕЦ-5.

Позивач зазначає, що припинення постачання природного газу підтверджується листом оператора ГТС ТОВ Оператор газотранспортної системи України від 23.01.2022 №ТОВВИХ-23-756, яким засвідчено, що о 10:00 годині 16.12.2022 року було закрито вихідну запірну арматуру газорозподільної станції ГРС ТЕЦ-5 на виході з газотранспортної системи України, яку було відкрито о 22:05 год 16.12.2022 року.

Отже, протягом періоду з 10:00 години по 22:05 годин 16.12.2022 року, у зв`язку із закриттям Оператором ГТС вихідної запірної арматури на газорозподільної станції ГРС ТЕЦ-5 на виході з газотранспортної системи України до газорозподільної мережі оператора ГРМ відповідача, природний газ фактично у розподільну мережу відповідача не подавався, а тому нарахування фактично відсутнього обсягу природного газу є неправомірним, що призвело до звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що 19.12.2022 відповідачем через програму Izodrom було опитано комерційний вузол обліку природного газу Позивача на ТЕЦ 5, за результатами якого було сформовано погодинний звіт за 16.12.2022, який показав споживання природного газу у об`ємі 657,852 тис.м. куб. Аналогічний погодинний звіт за 16.12.2022 було сформовано Позивачем 19.12.2022, яким споживання природного газу на ТЕЦ 5 було в об`ємі 657,852 тис.м. куб.

Третя особа, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що у грудні 2022 року між позивачем та третьою особою підписано, зокрема, акти приймання-передачі природного газу від 31.12.2022, у яких відображені наступні обсяги природного газу: - Обсяг І 158 603, 46300 тис.куб.м.; - Обсяг ІІ 67 493,45180 тис.куб.м; - Обсяг ІІІ 30 663,77800 тис. куб.м. Загальний обсяг отриманого природного газу склав 256 760,6928 тис.куб.м. У подальшому, у лютому 2023 КП Київтеплоенерго самостійно направило постачальнику природного газу коригуючі акти приймання-передачі природного газу, зокрема, по Обсягу ІІ та Обсягу ІІІ: - Обсяг ІІ 69 270,84158 тис.куб.м; - Обсяг ІІІ 28 886,38822 тис.куб.м. Обсяг І залишився незмінним. З урахуванням коригувань, загальний обсяг отриманого природного газу склав 256 760,6928 тис.куб.м. Акти підписано без зауважень та застережень, а відтак обсяги та вартість отриманого позивачем природного газу є узгодженими. За даними Інформаційної платформи КП Київтеплоенерго у грудні 2022 відібрано з ресурсу Товариства 256 760,6928 тис.куб.м. При цьому, 256 360, 960 тис.куб.м розподілено АТ Київгаз, а 399 732,80 тис. куб.м іншим Оператором ГРМ.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Зважаючи на предмет і підстави позову, спір у справі виник у зв?язку з незгодою позивача (споживача) з обсягами розподіленого відповідачем (оператором ГРМ) природного газу, визначеного у акті за грудень 2022 року в розмірі 122,421 тис.м.куб.

Матеріалами справи підтверджується, що правовідносини сторін у цій справі виникли на підставі Договору розподілу природного газу та, зокрема, регулюється положеннями Закону України Про ринок природного газу та Кодексу ГРС, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕП) від 30.09.2015 №2494, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про ринок природного газу зокрема зазначено такі визначення:

- ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG;

- замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG;

- розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Главою 5 Закону України Про ринок природного газу врегульовано діяльність з розподілу природного газу.

Відповідно до статті 40 Закону України Про ринок природного газу розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГРС та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Отже, господарська діяльність щодо переміщення природного газу газорозподільною системою здійснюється на підставі договору, з метою задоволення потреб споживача, та з наданням однієї з таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу І Кодексу ГРС цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.

Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС визначається, що вузол обліку природного газу/вузол обліку/ВОГ - сукупність засобів вимірювальної техніки, зокрема лічильник газу або звужуючий пристрій, та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведених до стандартних умов, визначених законодавством.

Розділом IХ Кодексу ГРС визначено правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі.

Главою 3 розділу IX Кодексу ГРС визначено, що визначення об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) по об`єкту споживача, що не є побутовим, здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і споживачем на підставі даних комерційних ВОГ, визначених договором розподілу природного газу між Оператором ГРМ і споживачем, та з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ.

Період, за який по об`єкту споживача визначається фактичний об`єм (обсяг) споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокація), є календарний місяць.

Споживач, який є власником комерційного ВОГ, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати Оператору ГРМ у спосіб та за формою, визначеними договором розподілу природного газу, звіт про дані комерційних вузлів обліку за розрахунковий період. При цьому, якщо комерційний ВОГ обладнаний обчислювачем чи коректором об`єму газу, до звіту додається протокол про втручання в роботу комерційного ВОГ та протокол аварійних/діагностичних повідомлень. У разі наявності в протоколах даних про втручання та/або аварійні ситуації Оператору ГРМ надаються роздруковані звіти з обчислювача чи коректора об`єму газу про добові та/або погодинні дані споживання природного газу.

При обладнанні комерційних вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних за домовленістю Оператора ГРМ та споживача інформація для визначення об`єму (обсягу) приймання-передачі природного газу формується через канали дистанційного зв`язку. У такому разі перевірка достовірності даних комерційних вузлів обліку безпосередньо на місці їх встановлення забезпечується сторонами за необхідності, але не рідше ніж один раз на шість місяців (з урахуванням строку для контрольного огляду вузла обліку), про що складається відповідний акт контрольного зняття показань ЗВТ.

У разі ненадання споживачем звіту про дані комерційних ВОГ протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційної передачі даних, а також за відсутності контрольного зняття показань ЗВТ (у тому числі через відмову в доступі до об`єкта споживача) протягом розрахункового періоду об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за розрахунковий період визначається за величиною підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача на цей період. У такому разі Оператор ГРМ не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє споживачу письмові пояснення про зміну режиму нарахування разом з актом приймання-передачі природного газу за попередній розрахунковий місяць.

При цьому, якщо протягом (за підсумками) поточного місяця споживач:

надав звіт про дані комерційних ВОГ або за наявності у цей період контрольного зняття показань ЗВТ визначення об`єму спожитого природного газу за цей місяць здійснюється з урахуванням фактичних даних комерційних ВОГ без коригування попереднього періоду;

не надав звіт про дані комерційних ВОГ об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за цей місяць та подальші періоди визначається за номінальною потужністю газового обладнання споживача та кількістю годин їх використання, що визначені договором розподілу природного газу, без подальшого перерахунку (коригування) попередніх періодів. При цьому Оператор ГРМ не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє споживачу письмові пояснення про зміну режиму нарахування разом з актом приймання-передачі природного газу за розрахунковий період (місяць). Відновлення розрахунків за даними комерційних ВОГ здійснюється за заявою споживача до Оператора ГРМ та після складання акта про фіксацію даних комерційних ВОГ, підписаного Оператором ГРМ та споживачем.

На підставі звіту споживача (дистанційних даних) про спожиті об`єми природного газу, визначені комерційними вузлами обліку, або на підставі зміненого режиму нарахування по об`єкту споживача Оператор ГРМ забезпечує:

1) визначення загального об`єму споживання (розподілу, постачання) природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період з урахуванням передбачених цим Кодексом (договором розподілу природного газу) регламентних процедур щодо визначення об`ємів споживання (розподілу, постачання) природного газу (алокація);

2) переведення визначеного загального об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу в одиниці енергії (обсяг) відповідно до розділу XV цього Кодексу;

3) складення акта приймання-передачі природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період із зазначенням величини об`єму (м куб.) та обсягу (за трьома одиницями виміру - кВт·год, ГКал, МДж) споживання (розподілу) природного газу та передавання його споживачу;

4) передавання даних Оператору ГТС про фактичний об`єм (м куб.) та обсяг (за трьома одиницями виміру - кВт·год, ГКал, МДж) розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача у порядку, визначеному Кодексом ГТС (підтвердження алокації).

Визначений Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичний об`єм та обсяг розподілу та споживання (постачання) природного газу по об`єкту споживача (алокація) за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передається Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для включення в місячний баланс природного газу по ГТС і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

За наявності розбіжностей в частині визначення об`єму та/або обсягу спожитого (розподіленого) природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов договору розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. До вирішення цього питання об`єм (обсяг) спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Таким чином, вказаними положеннями визначено послідовність встановлення та фіксації обсягів розподіленого природного газу. Водночас, за наявності спору між споживачем та Оператором ГРМ в частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого природного газу, суду необхідно встановити на підставі поданих сторонами доказів фактичний обсяг (об`єм) споживання (розподілу) природного газу по об`єкту споживача, що не є побутовим, за спірний період. (Схожий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 904/3866/21).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.12.2022 між позивачем та відповідачем підписано Акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою на суму 67 921 521,02 грн за загальний об`єм споживання газу згідно ВОГ 256 360 960,00 куб.м.

У вказаному акті позивачем зазначено наступне зауваження:

- 256 238,873 тис.м.куб., визначені приладами обліку, в тому числі виробничо-технічні втрати (13,690 тис.м.куб.), погоджені КП Київтеплоенерго;

- 122,087 тис.м.куб. донарахованого (необлікованого) оператором ГРМ ПАТ Київгаз обсягу не погоджено (не визнається) КП Києвтеплоенерго, та буде врегульовуватися (оскаржуватися) в установленому законодавством порядку.

Таким чином, згідно Акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.12.2022, неузгодженим за зауваженням позивача є об`єм газу в розмірі 122,087 тис.м.куб. донарахованого (необлікованого) оператором ГРМ ПАТ Київгаз.

Водночас, як доречно зазначено судом першої інстанції, що звертаючись до суду з даним позовом, неузгодженим об`ємом газу позивачем вже визначено 122,421 тис.м.куб., зазначаючи, що фактичний обсяг розподіленого природно газу за газову добу 16.12.2022 визначено об`ємом в 535,431 тис.м.куб.

На підтвердження вказаної різниці в об`ємі розподіленого природно газу за газову добу 16.12.2022 в розмірі 122,421 тис.м.куб. позивач надав:

- складену позивачем відомість споживання газу за підписом начальника ТС УТР Семенюта Віктора, відповідно до якої ТЕЦ-5 за добу 16.12.2022 спожито 535 431 м.куб. газу;

- звіт про дані комерційного вузлу обліку ТЕЦ-5, відповідно до якого рукописним способом виправлено споживання газу за добу 16.12.2022 року в об`ємі 535 431 м.куб. газу;

- повідомлення про втручання в роботу комерційного ВОГ ТЕЦ-5, відповідно до якого: 16:38:42 16.12.22 обчислювач вимкнено, 16:38:49 16.12.22 запуск обчислювача, 16:40:11 16.12.22 обчислювач вимкнено, 16:40:26 16.12.22 запуск обчислювача;

- таблицю діагностичних/аварійних повідомлень ТЕЦ-5, відповідно до якої за газову добу 16.12.2022 року наявні аварійні ситуації в проміжках часу з 09:35:46 по 09:36:21 та з 14:20:31 по 22:09:56;

- лист №ТОВВИХ-23-756 від 23.01.2023 року ТОВ Оператору газотранспортної системи України, адресованому позивачу, в якому зазначено, що 16.12.2022 року, після сигналу Повітряна тривога по ГРС ТЕЦ-5 Боярського ЛВУМГ відбулося різке скорочення споживання та ріст тиску газу у вихідному газопроводі до об`єкту Київської ТЕЦ-5 КП Київтеплоенерго орієнтовно о 09:40. Для недопущення подальшого розвитку нештатної ситуації за командою начальника зміни ТЕЦ-5 КП Київтеплоенерго в 10:00 16.12.2022 було закрито вихідну запірну арматуру газорозподільної станції ГРС ТЕЦ-5. О 22:05 16.12.2022 року було відкрито вихідні засувки на ГРС ТЕЦ-5 Боярського ЛВУМГ.

Проте, як зазначалось колегієб суддів вище, що нормами Кодексу ГРС, чітко визначено порядок встановлення об`єму та/або обсягу спожитого (розподіленого) природного газу, а саме, на підставі звіту про дані комерційних вузлів обліку за розрахунковий період.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (статті 78 ГПК України).

Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20).

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт "вірогідності доказів" не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 ГПК України з урахуванням надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20.

Зазначені правові висновки у застосуванні норм процесуального права мають загальний (універсальний) характер незалежно від змісту спірних правовідносин.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що відповідно до наявного в матеріалах справи звіту обчислювача ОЕ-22ДМ.iz №1262 за 16.12.2022 встановлений об`єм (обсяг) спожитого (розподіленого) природного газу складає 657 582 тис.м.куб., а не 535,431 тис.м.куб., як зазначалось позивачем.

При цьому, з Актів приймання-передачі природного газу від 31.12.2022, підписаними між позивачем (як споживачем) та третьою особою (як постачальником) вбачається, що у грудні підтверджуються наступні обсяги природного газу: - Обсяг І 158 603, 46300 тис.куб.м.; - Обсяг ІІ 67 493,45180 тис.куб.м; - Обсяг ІІІ 30 663,77800 тис. куб.м. (загальний обсяг отриманого природного газу склав 256 760,6928 тис.куб.м.).

28.02.2023 між позивачем (як споживачем) та третьою особою (як постачальником) підписано Коригуючі акти приймання-передачі природного газу по обсягу ІІ 69 270,84158 тис.куб.м та по обсягу ІІІ 28 886,38822 тис. куб.м.

З урахуванням коригуючих актів приймання-передачі природного газу загальний обсяг отриманого природного газу не змінився та склав 256 760,6928 тис.куб.м.

Таким чином, вищевикладеним підтверджуєтсья те, що позивачем самостійно узгоджено об`єм споживання природного газу в грудні 2022 року в розмірі 256 760,6928 тис.куб.м., який складається з 256 360, 960 тис.куб.м розподілених АТ Київгаз та 399 732,80 тис. куб.м іншим Оператором ГРМ.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що зазначений розмір (об`єм) споживання природного газу підтверджується листом позивача №28АУ/2/03/672 від 09.02.2023 адресованого третій особі.

З наведеного вбачається, що обсяги газу, що були поставлені позивачу відповідачем у грудні 2022 року підтверджуються первинними доказами, а саме звітом про дані комерційного вузла обліку за розрахунковий період.

Отже, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що обсяг газу в розмірі 256 360,960 тис.м.куб., поставленого відповідачем позивачу у грудні 2022 року, є доведеним первинними доказами та підтвердженим відповідно до порядку визначеного Кодексом ГРМ.

При цьому, судом враховано надану позивачем до матеріалів справи Довідку Північного офісу Держаудитслужби №11-31/412-з від 22.09.2023 року.

Відповідно до вказаної довідки, зустрічною звіркою встановлено, що залишки природно газу, які обліковуються по рах. 203 Паливо станом на 30.06.2023 року в обсязі 122,087 тис.м.куб., які підприємством не оплачені, не підтверджені фактичною наявністю природного газу.

Втім, як вірно зазначено судом першої інстанції, що дана довідка не може мати наслідком підтвердження обставини фактичного не споживання (розподілення) природного газу в грудні 2022 року 16 числа місяця за умовами Договору, оскільки матеріалами справи підтверджено обсяги розподіленого природного газу звітом комерційного вузла обліку газу ТЕЦ-5.

Щодо способу захисту обраного позивачем, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У позовній заяві позивачем до відповідача по справі заявлені наступні позовні вимоги:

- визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Київгаз» () щодо включення Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» () до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за грудень 2022 року додаткових обсягів розподіленого природного газу об`ємом 122,421 тис куб.м, та зобов`язати здійснити перерахунок за надані послуги з розподілу природного газу за договором № 295907 від 30.04.2018 за грудень 2022 року, шляхом зменшення об`єму розподіленого природного газу до 256 238,873 тис куб.м.;

- зобов`язати Акціонерне товариство «Київгаз» () скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого останнім Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» () природного газу у грудні 2022 року на обсяг 256 238,873 тис м.куб, шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС - (Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи», ), в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (ЕІС- код 56XQ0O014EYBP0OC) у грудні 2022 року в обсязі (об`ємі) 256 238,873 тис м.куб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частинами 1, 2 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст., ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 5 ГПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по- перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб.

Розпорядження своїм правом на захист є засадничим принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Вимогу про визнання дій протиправними заявлено до відповідача, який є суб`єктом господарювання (суб`єктом цивільних правовідносин), яка по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки, як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Відтак, звертаючись до суду з вимогою про визнання незаконними дії відповідача щодо включення позивачу до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за грудень 2022 додаткових обсягів розподіленого природного газу та зобов`язати здійснити перерахунок за надані послуги з розподілу природного газу, шляхом зменшення об`єму розподіленого природного газу, позивач фактично просить встановити певні обставини та надати їм правову оцінку, а саме неналежне виконання відповідачем, як Оператором ГРМ, своїх зобов`язань за Договором.

Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання протиправними дій суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не призведе до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів, відтак встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних закономб інтересів учасників господарських відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17 (провадження № 12-266гс18).

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, ідповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

Подібний правовий висновок викладено у постанові від 19.10.2022 у справі №910/14224/20 Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду та постанові Верховного Суду від 23.09.2025 у справі №910/12527/24.

У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу на існування справи №910/15195/23 за первісним позовом ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» до КП «Київтеплоенерго», третя особа АТ «Київгаз» про стягнення 14 075 398 109,54 грн та за зустрічним позовом КП «Київтеплоенерго» до ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», третя особа Оператор ГТС про визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок.

Відтак, з огляду на вищезазначені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, звернення КП «Київтеплоенерго» з позовом у цій справі №910/15704/23 не є належним способом захисту, адже, КП «Київтеплоенерго», як боржник, має себе захищати у судових процесах про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідних позовів кредитора.

Посилання скаржника посилання на подібність правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 910/5645/23 для даної справи, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки, вказані справи не подібні між собою, мають різні підстави позовів, зміст позовних вимог та постанова Верховного суду від 18.04.2024 у справі № 910/5645/23 прийнята з урахування преюдиційних висновків викладених в постанові Верховного суду від 01.07.2020 у справі № 910/4560/19 щодо незаконності нарахування об`єму природного газу на підставі акту про порушення вимог розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, у зв`язку з чим, справи мають різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Окремо колегія суддів вказує, що інші доводи апелянта, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті до уваги апеляційним господарським судом однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скаргзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/15704/23, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу на рішення Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/15704/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/15704/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги залишити за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

4. Матеріали справи №910/15704/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 10.12.2025. (у зв`язку із перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. у відрядженні)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім