АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2713/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ДП МОУ Державний оператор тилу адвокат Павловська Д.С.

від Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ - адвокат Розенбойм Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України Державний оператор тилу

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 (повний текст складено та підписано 15.09.2025, суддя Погребна К.Ф.)

у справі №916/2713/25

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України Державний оператор тилу

до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ

про стягнення 869 642,72 грн

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство Міністерства оборони України Державний оператор тилу звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ про стягнення 869 642,72 грн, пеня в сумі 846 175,92 грн. та штраф в розмірі 23 466,80 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за державним контрактом (договором) про закупівлю в частині своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 по справі №916/2713/25 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 84 617 грн.59 коп., штраф в розмірі 2 346 грн. 68 коп. та судовий збір в розмірі 10 435 грн. 71 коп., в задоволенні решти позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачем у порушення взятих на себе договірних зобов`язань, було допущено прострочення поставки товару, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені та штрафу.

Разом з цим, взявши до уваги доводи викладені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, а також приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки, визнав справедливим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, зменшення розміру штрафних санкцій на 90% від розрахованої позивачем.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15 вересня 2025 року у справі № 916/2713/25 і ухвалити нове рішення, яким:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ на користь Державного підприємства Міністерства оборони України Державний оператор тилу пеню у розмірі 846 175,92 грн та штраф у розмірі 23 466,80 грн, а також усі понесені позивачем судові витрати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування всіх обставини, що мають значення для справи, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції помилково застосовано положення ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК до спірних відносин, без врахування предмету позову, статусу сторін, фактичних обставин справи та письмових доказів;

- спірні відносини стосуються безпосередньо забезпечення обороноздатності країни у період дії воєнного стану, в свою чергу неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, взяв на себе зобов`язання із визначеними в контракті, має негативний вплив на обороноздатність країни вцілому;

- за умовами Державного контракту позивач не є отримувачем товару, а всі сплачені суми штрафних санкцій за державним контрактом перераховуються до Державного бюджету України. Відтак, в ДП «ДОТ» відсутня заінтересованість у порушенні зобов`язання з боку ТОВ «ТРІОТЕХ» та, відповідно, відсутній намір отримання додаткових прибутків за рахунок штрафних санкцій як вказано в оскаржуваному судовому рішенні;

- місцевий господарський суд зменшив розмір штрафних санкцій без встановлення поважності причин несвоєчасного виконання зобов`язань відповідачем;

- судом першої інстанції не було враховано того, що відповідач вільно та на власний розсуд взяв участь у спрощеній закупівлі, уклав з позивачем договір, якій містить положення про відповідальність за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань, відповідно, погодився з такими умовами;

- відповідач, як постачальник товару, мав розуміти та передбачати всі ризики настання для нього несприятливих обставин, та, враховуючи призначення товару, сприяти якнайшвидшому виконанню зобов`язань зі свого боку;

- суд першої інстанції не взяв до уваги те, що жодним доказом у справі не підтверджено вжиття відповідачем заходів для своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару позивачеві;

- Господарський суд Одеської області при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов до помилкового висновку про обов`язкову наявність збитків, як умову для стягнення штрафних санкцій в повному обсязі;

- скаржник стверджує, що неодноразово звертав увагу суду під час розгляду справи, що предметом розгляду справи була несвоєчасна поставка товарів оборонного призначення, відповідно, у даному випадку ДП «ДОТ» використав результати отриманого за Договором не з комерційним інтересом, а саме з метою виконання покладених на нього завдань забезпечення сталої робити Збройних сил України, а тому понесення збитків у цій ситуації не є обов`язковою умовою для висновку про дотримання балансу інтересів сторін, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення;

- приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд взяв до уваги лише обставини викладені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру, однак не надав жодної оцінки статусу позивача;

- під час розгляду справи ТОВ «ТРІОТЕХ» не наведено жодного виняткового випадку, який свідчив би про правомірність зменшення розміру неустойки;

- наголошує скаржник й на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у прийнятті заяви по суті справи, а саме клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, яка підписана не уповноваженою особою відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження по справі №916/2713/25 за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України Державний оператор тилу на рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 та призначено справу до розгляду на 03.12.2025.

01.12.2025, поза встановленим судом строком, до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 ГПК України).

За змістом частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим, на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №904/5995/16.

Суд зазначає, що строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, з метою вчинення відповідної процесуальної дії, а не поновлений.

У даному випадку, ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження, встановлено строк для подання відзиву до 12.11.2025.

Дана ухвала була доставлена до електронного кабінету відповідача - 22.10.2025 о 17:24, про що свідчить відповідна довідка від 24.10.2025.

Таким чином, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку (у даному випадку - до 12.11.2025 включно), чи з ініціативи суду, у той час як Товариство з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ звернулось з відзивом на апеляційну скаргу після закінчення цього строку та з заявою про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу до суду не зверталось.

Відтак, оскільки з заявою про продовження строків відповідач до суду не звертався, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ, без розгляду.

Під час судового засідання від 13.12.2025 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Відповідач надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 08.03.2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" (замовник) та Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ (постачальник) було укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 29/03-24-ПММ (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Замовнику Охолоджуюча рідина за кодом НАТО S-750 (CYCLONFLU HD (-40°C) (Хімічна продукція різна 29460000-1 ДК 021:2015) (далі за текстом Товар), найменування, марка, тип, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель ID: UA-2024-02-08-014584-a), а Замовник - прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п.1.4. цей Договір виконується в рамках виконання бюджетної програми КПКВК 2101020 Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни відповідно до:- Порядку використання державним підприємством Міністерства оборони України Агенція закупівель у сфері оборони коштів, передбачених у державному бюджеті для оборонних закупівель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2023 р. № 1142;- наказу Міністерства оборони України від 02.12.2023 № 716/нм Про уповноваження державного підприємства Міністерства оборони України Агенція закупівель у сфері оборони на виконання функції служби державного замовника у сфері оборони.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару за цим Договором у строк, визначений у Специфікації (Додаток №1), або в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку № 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 5 Специфікації до договору строк поставки товару: 50 тонн до 31.03.2024р.

Поставка Товару здійснюється Постачальником однією або окремими партіями (п.4.2. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору заявка на поставку Товару подається Замовником Постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 5 (п`ять) календарних днів до дати поставки, визначеної у Специфікації (Додаток № 1) або в заявках на поставку Товару.

На виконання п. 4.3. договору 11.03.2024р. Замовником на електронну адресу Постачальника було направлено заявку на поставку №000151 з кінцевою датою поставки 50 тон до 31.03.2024.

Разом з тим, як зазначає позивач, поставка товару відбулась з порушеннями строків поставки відповідно до актів приймання-передачі: № 59 (дата початку приймання 25.04.2024); № 89 (дата початку приймання 26.04.2024); № 49 (дата початку приймання 26.04.2024); № 63 (дата початку приймання 29.04.2024); № 65/65 (дата початку приймання 29.04.2024); № 59 (дата початку приймання 29.04.2024); № 157 (дата початку приймання 29.04.2024); № 149 (дата початку приймання 30.04.2024); № 72 (дата початку приймання 30.04.2024); № 167/ВВЗ-2 Д (дата початку приймання 30.04.2024); № 168/ВВЗ-2 Д (дата початку приймання 04.05.2024); № 59 (дата початку приймання 24.04.2024).

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, ПОСТАЧАЛЬНИК сплачує ЗАМОВНИКУ пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Відповідно до п. 8.4. Договору, у разі застосування пені/штрафу Постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення Замовником письмового повідомлення Постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє Постачальника від виконання умов цього Договору. Штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання Товару нараховується Постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.

За посиланнями позивача, з огляду на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо належної та своєчасної поставки товар, останньому відповідно до умов договору було нараховано пеню в сумі 846 175,92грн. та штраф в розмірі 2 466,80грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено Претензію за вих. № 2165/2296 від 11.06.2024 та в подальшому при виявлені технічної помилки в нарахованих штрафних санкціях було направлено Уточнення до Претензії про стягнення штрафних санкцій згідно з державним контрактом (договором) № 29/03-24-ПММ від 08 березня 2024 року за вих. № 2165/2296 від 11.06.2024, за вих. № 2165/4660/06-2025 від 04.07.2025 з коригувальним розрахунком. Проте відповідачем в добровільному порядку штрафні санкції не сплачено.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Державне підприємство Міністерства оборони України Державний оператор тилу звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість наявних позовних вимог, однак скористався своїм правом на зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріали справи, доводи та вимог сторін дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. укладеного між сторонами договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару за цим Договором у строк, визначений у Специфікації (Додаток №1), або в строк, визначений Замовником у заявці на поставку, складеній Замовником за формою, визначеною у Додатку № 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 5 Специфікації до договору строк поставки товару: 50 тонн до 31.03.2024р.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами 11.03.2024р. Замовником на адресу Постачальника було направлено заявку на поставку №000151 з кінцевою датою поставки 50 тон до 31.03.2024р.

З наведеного вбачається що відповідач, підписавши договір, взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару у вищезазначені терміни, проте, поставка товару відбулась з простроченням визначених умовами договору строків, зокрема за Актом приймання-передачі №59 дата початку приймання 25.04.2024р., за Актом приймання-передачі №89 дата початку приймання 26.04.2024р., за Актом приймання-передачі №49 дата початку приймання 26.04.2024р., за Актом приймання-передачі №63 дата початку приймання 29.04.2024р., за Актом приймання-передачі №65/65 дата початку приймання 29.04.2024р., за Актом приймання-передачі №59 дата початку приймання 29.05.2024р., за Актом приймання-передачі №157 дата початку приймання 29.04.2024р., за Актом приймання-передачі №149 дата початку приймання 30.04.2024р., за Актом приймання-передачі №72 дата початку приймання 30.04.2024р., за Актом приймання-передачі №167/ВВЗ-2 Д дата початку приймання 30.04.2024р., за Актом приймання-передачі №168/ВВЗ-2 Д дата початку приймання 04.05.2024р., за Актом приймання-передачі №59 дата початку приймання 24.04.2024р..

Відтак, судом встановлено та відповідачем не заперечується, що останній здійснив поставку Товару в порушення умов Державного контракту (договору) про закупівлю №29/03-24-ПММ від 08.03.2024, а саме з порушенням строків поставки.

Частиною 1 ст.230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України).

У ч.6 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, відповідно до п. 8.2. Договору, у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим Договором) Товару, Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни Товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) Товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни Товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відібрані зразки партії Товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Згідно з п. 8.4. Договору, у разі застосування пені/штрафу Постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення Замовником письмового повідомлення Постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє Постачальника від виконання умов цього Договору. Штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання Товару нараховується Постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 846 175,92 грн та штрафу в розмірі 23 466,80 грн, колегія суддів встановила, що він є вірним та арифметично правильним, розрахований з урахуванням розмірів заборгованості та періоду прострочення виконання зобов`язання з боку відповідача.

В свою чергу, відповідач не зазначав про невірність здійсненого позивачем розрахунку та не скористався своїм правом на надання контррозрахунку.

Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності підстав для зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу, колегія суддів зазначає таке.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Згідно зі ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладено такий правовий висновок: якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Як встановлено судом, відповідачем було допущено прострочення строків виконання зобов`язання з поставки продукції за відповідними актами, внаслідок чого пеня складає 846 175,92 грн, а штраф 23 466,80 грн.

На переконання колегії суддів, у даному випадку, заявлений позивачем розмір пені та штрафу не є завищеним, несправедливим, та повністю відповідає несвоєчасно виконаним відповідачем зобов`язанням.

Судом апеляційної інстанції також приймається до уваги те, що за умовами Державного контракту (договору) про закупівлю №29/03-24-ПММ від 08.03.2024, а саме п.1.2 постачання товару здійснюється з метою заправки (дозаправки), забезпечення транспорту Збройних Сил України, Отримувачами Товару є військові формування, їх з`єднань, військові частини, підрозділи, установи або організації, до яких здійснюється постачання Товару (далі - Отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.

Наразі, в умовах впровадженого в Україні воєнного стану, всі ресурси мають бути направлені в першу чергу на обороноздатність України для відсічі російської агресії.

За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладаючи договір 08.03.2024, тобто після введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, відповідач, як постачальник товару, мав розуміти та передбачати всі ризики настання для нього несприятливих обставин, та, враховуючи призначення товару, сприяти якнайшвидшому виконанню зобов`язань зі свого боку.

До того ж, у п. 10.1 договору зазначено, що сторони розуміють та усвідомлюють, що на момент його підписання:

і) відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введений воєнний стан із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та відповідно до Указу Президента України від 6 листопада 2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 8 листопада 2023 року № 3429- IX, в Україні продовжений строк дії воєнного стану з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб (до 14 лютого 2024 року включно);

іі) відповідно до загального офіційного листа Торгово-промислової палати України (надалі - ТПП України) від 28.02.2022р. № 2024/02.0-7.1 військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану засвідчена ТПП України як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили); цим листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

ііі) строк дії воєнного стану може бути змінений та/або подовжений в будь-який час після укладання цього Договору.

Таким чином, Сторони свідомо укладають Договір, який буде виконуватися протягом строку дії офіційно встановленого і визнаного воєнного стану, який не буде вважатися Сторонами форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) у розумінні цього розділу Договору.

У п. 10.2. Договору сторони погодили, що враховуючи той факт, що під час погодження та підписання цього Договору Сторони максимально врахували наявність в Україні специфічних обставин, перерахованих у п. 10.1. цього Договору, Сторони не будуть у майбутньому посилатися на ці обставини як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в розумінні цього розділу Договору. Винятки можуть становити лише істотні зміни об`єктивних обставин під час дії воєнного стану, які можуть вплинути на виконання цього Договору, зокрема: збої в роботі платіжних систем, що унеможливлює вчасне перерахування коштів; прийняття нормативно-правових актів органами державної влади або місцевого самоврядування, які впливають на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору; критичне пошкодження об`єктів інфраструктури (доріг, складів), що впливає на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, тощо. У разі настання таких обставин, Сторони діють відповідно до положень п. 10.6. цього Договору та без застосування положень п. 10.7. цього Договору.

Виходячи з наведених умов договору, з якими погодився відповідач, останній усвідомлював, що товар за договором використовується для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни, а також мав вжити заходів задля його своєчасної поставки, а у випадку прострочення нести відповідальність передбачену договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

У даному випадку, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували неможливість виконання зобов`язання відповідача з поставки товару в установлений договором строк.

Так, в обґрунтування неможливості своєчасної поставки товару відповідач, із посиланням на лист від 10.04.2025 обмежився посиланням на надмірне завантаження виробничих потужностей підприємства-виробника, а також логістичні затримки постачання необхідної сировини.

Колегія суддів критично оцінює обставини викладені у листі, на який посилається відповідач, оскільки він містить лише формальне та абстрактне зазначення про нібито надмірне завантаженням виробничих потужностей підприємства-виробника, а також логістичні затримки постачання необхідної сировини, однак, жодних об`єктивних та незалежних від відповідача та/або постачальника обставин, із посиланням на відповідні докази, які б достеменно свідчили про неможливість своєчасної поставки товару (наявність форс-мажорних обставин), даний лист не містить.

А тому, такі обставини не можна вважати винятковими, незалежними від відповідача та такими, що можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що пунктом 5 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) сторонами погоджено кінцеву дату, до якої здійснюється поставка, а саме до 31.03.2024.

В той же час, вищевказаний лист датований 10.04.2025, тобто після спливу визначеного сторонами кінцевого строку поставки. До того ж, у наявних матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач повідомляв позивача про виниклі обставини, що об`єктивно перешкоджають здійсненню поставки товару в погоджений строк.

З приводу посилання представника відповідача, під час судових дебатів, на постанову Верховного Суду від 26.11.2025 по справі №904/5405/24, колегія суддів вважає, що обставини цією справи є відмінними від тих, що наразі є предметом апеляційного перегляду, з огляду на таке.

Так, у справі №904/5405/24 судами було встановлено, що сторони уклали договір на поставку черевиків з високими берцями. В свою чергу, виробник товару повідомив постачальника про те, що на підприємстві склалася тимчасова неможливість виконання зобов`язань за укладеним договором у зв`язку з дією форс-мажорних обставин. Виробник взуття повідомив, що на території підприємства сталася масштабна пожежа, внаслідок чого було знищено виробниче приміщення і майно, яке в ньому знаходилось. Виробник повідомив, що у приміщенні, що постраждало від пожежі, були розташовані цехи по пошиттю заготовок, розкрою шкіри та текстильних матеріалів, виготовлення гумового ходового шару взуття, виготовлення вкладної устілки, які є необхідними процесами в повному циклі виробництва взуття за укладеним договором про поставку черевиків з високими берцями. На підтвердження даних обставин виробник надав сертифікат про форс-мажорні обставини, виданий Київською обласною Торгово-промисловою палатою. Також, факт пожежі підтверджено відповідним актом.

Також, у справі №904/5405/24 судами було встановлено, що відповідач звертався з листами до інших виробників взуття про можливість виготовлення та постачання черевиків в найкоротші строки.

З урахуванням встановлених обставин, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, вжиття останнім всіх заходів до виконання зобов`язання, суд у справі №904/5405/24 дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки.

В той же час, як вже було вказано вище, у справі, яка наразі є предметом апеляційного перегляду, не встановлено виняткових, незалежних від відповідача обставин, які стали об`єктивною перешкодою для своєчасної поставки товару.

До того ж, відповідач не надав доказів на підтвердження повідомлення позивача про наявність обставин, які унеможливлюють своєчасну поставку товару, а також вжиття всіх заходів до виконання зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначив, що значне зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується із висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу, оскільки у даному випадку відсутні ті самі виняткові обставини, які б свідчили про можливість вчинення такий дій.

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зменшення неустойки, а тому вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 846 175,92 грн. та штрафу в розмірі 23 466,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Тому інші доводи учасників справи, що викладені у заявах по суті справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених апеляційним судом, не впливають на вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 761 558,33 грн та штрафу у розмірі 21 120,12 грн, із прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 по справі №916/2713/25 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 761 558,33 грн та штрафу у розмірі 21 120,12 грн, а також розподілу судових витрат скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ та користь Державного підприємства Міністерства оборони України Державний оператор тилу пеню у розмірі 846 175,92 грн та штраф у розмірі 23 466,80 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ та користь Державного підприємства Міністерства оборони України Державний оператор тилу 10 435,71 грн судового збору за подання позовної заяви».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТРІОТЕХ та користь Державного підприємства Міністерства оборони України Державний оператор тилу 15 653,56 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.