ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2025 р. Справа №914/2541/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущака Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання Рахман С.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автогонщик» б/н від 09.07.2025 (вх. № 01-05/2150/25; № 01-05/2151/25 від 10.07.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2025 (повний текст рішення складено 18.06.2025, м. Львів, суддя Трускавецький В.П.) та протокольну ухвалу від 30.05.2025

у справі № 914/2541/21

за позовом: Керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова, м. Львів, в інтересах держави

до відповідача 1: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 2: Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автогонщик», м. Львів,

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 , м. Львів,

про: визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав, припинення речового права

за участю представників:

прокурор: Місінська М.А.

від відповідача-1: Поліщук О.С.

від відповідача-2: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Керівник Франківської окружної прокуратури міста Львова, в інтересах держави звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів Львівської міської ради, Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автогонщик», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 , про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав, припинення речового права, детальний рух якої відображено у попередніх ухвалах та протоколах суду, а стислий виклад таких обставин викладено нижче.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Львівської обласної ради № 907 від 29.10.2019 створено об`єкт природно-заповідного фонду ландшафний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща». Землі, на яких розташований вказаний об`єкт відносяться до категорії землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

В подальшому, рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 затверджено технічну документацію із землоустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :06:012:0003 (яка розташована в межах заказнику «Торфовище Білогорща»), площею 91,1659 га на 13 земельних ділянок, внаслідок чого утворено земельну діляну з кадастровим номером :06:012:0012, площею 3,2913 га. Крім того, вказаним рішенням змінено функцію використання земель в межах категорії з КВЦПЗ 16.00 (землі запасу) на КВЦПЗ 12.04 (для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу).

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4107 від 11.09.2020 земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0012 передано у приватну власність ОК «ГБК «Автогонщик», яким 19.10.2020 зареєстровано право власності на таку земельну ділянку.

На переконання прокурора: земельні ділянки, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0012, які знаходиться під об`єктом природно-заповідного фонду не можуть бути передані у приватну власність, що передбачено п. в ч. 4 4 ст. 83, п. г ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України; зміна цільового призначення земель природно-заповідного фонду, зокрема спірної земельної ділянки, здійснена без погодження Кабінету Міністрів України суперечить ч. 3 ст. 20 Земельного кодексу України; передання спірної земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом природно-заповідного фонду, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу) суперечить ч. 3 ст. 7 та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»; передача ОК «ГБК «Автогонщик», членами якого є 3 особи, земельної ділянки площею 3,2913 га суперечить меті створення кооперативу (надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам, в обсягах, що не перевищують 20% загального обороту кооперативу) та порядку його діяльності; гаражно-будівельним кооперативам земельні ділянки для гаражного будівництва можуть передаватись виключно у разі наявності затвердженої містобудівної документації та відповідно встановлення останньою можливості передачі земельної ділянки для будівництва гаражів, а також за наявності плану зонування або детального плану території, однак спірне рішення про передачу земельної ділянки прийнято за відсутності такої документації.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.06.2025 позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4107 від 11.09.2020 «Про передачу у власність ОК «Автогонщик» земельної ділянки». Скасовано державну реєстрацію права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автогонщик» на земельну ділянку за кадастровим :06:012:0012, площею 3,2913 гa, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності/довірчої власності: 38756985. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Так, місцевий суд задовольняючи позовні вимоги зазначив, що рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4107 від 11.09.2020 «Про передачу у власність ОК «Автогонщик» земельної ділянки» прийняте з посиланням, зокрема на статтю 92 Земельного кодексу України, що стосується права постійного користування земельною ділянкою, в той час, як таким рішенням вирішувалось питання щодо передачу ОК «ГБК «Автогонщик» земельної ділянки у приватну власність, а не у постійне користування.

Суд першої інстанції вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0012, розміщена в межах заказника «Торфовище Білогорща» не могла бути передана у приватну власність ОК «ГБК «Автогонщик» в силу п. «в» частини 4 статті 83 ЗК України, а будівництво гаражів на території заказників не відповідає його цілям і завданням.

Разом з тим, жодним із відповідачів не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування здійснювалося дослідження обґрунтованості передання відповідачу 2 у складі трьох засновників земельної ділянки саме для будівництва та обслуговування гаражів саме в розмірі 3,2913 га. Зважаючи на вказане, умови щодо мети передачі земельної ділянки не було дотримано.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов висновку, що рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4107 від 11.09.2020 «Про передачу у власність ОК «Автогонщик» земельної ділянки» прийняте з порушенням норм законодавства, а тому таке рішення визнається недійсним.

Враховуючи, що визнано недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності ОК «ГБК «Автогонщик» на земельну ділянку кадастровий номер :06:012:001, суд першої інстанції констатував, що наявні підстави для скасування запису про право власності, внесеного за наслідками прийняття вказаного рішення.

Разом з тим, місцевий суд зазначив, що оскільки у цій справі рішення Рясне-Руської сільської ради є правовстановлюючим документом, на підставі якого відповідач 2 набув у власність спірну земельну ділянку, визнання недійсним цього рішення є належним та ефективним способом захисту цивільних прав та інтересів територіальної громади та відповідає правовій природі відносин учасників спору. Задоволення такої вимоги приведе до усунення порушення права власності територіальної громади на спірну земельну ділянку.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 18.06.2025 та протокольну ухвалу від 30.05.2025 Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Автогонщик» подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу б/н від 09.07.2025 (вх. № 01-05/2150/25; № 01-05/2151/25 від 10.07.2025), в якій просить скасувати протокольну ухвалу суду у справі №914/2541/21 від 30.05.2025 в частинні відмови у задоволенні заяв апелянта та задоволити такі, скасувати судове рішення у справі №914/2541/21 від 18.06.2025 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити заступнику керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова у задоволенні позову повністю.

Апелянт не погоджується з протокольною ухвалою суду від 30.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження з підстав п.6 ч.1 ст.231 ГПК України (Львівська міська рада не є правонаступником) та про закриття провадження з підстав п.2 ч.1 ст.231 ГПК України (позовна вимога пред`явлена державою в особі прокурора до неї самої, що не відповідає ч.1ст.45 ГПК України) та заперечує щодо такої.

Так, відовідач-2 вважає, що прокуратурою не були виконані вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та позов підлягав залишення без розгляду.

Окрім того скаржник покликається на висновки в адміністративний справі № 640/15962/20, де за наслідками розгляду Верховний суд закрив провадження у даній справі у зв`язку з припиненням позивача РяснеРуської сільської ради, надалі, ухвала про закриття провадження була скасована, а справа перебуває на розгляду в суді першої інстанції. Отже, питання правонаступництва Львівською міською радою є відкритим.

Апелянт також вказує, що в матеріалах справи відсутній проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Як і відсутня державна експертиза (до позову не долучено доказів такої експертизи). Не здійснено відведення земельної ділянки об`єкту природно-заповідного фонду та не оформлено охоронного зобов`язання.

Разом з тим, відповідач-2 зазначає, що Львівська міська рада (відповідач 1) попередньо не була власником спірної земельної ділянки, речові права на земельну ділянку за нею не були зареєстровані, а тому скасування державної реєстрації прав власності за відповідачем 2 (припинення відповідних прав) не відновлює право власності Львівської міської ради на спірне майно.

У судове засідання 26.11.2025 з`явився прокурор та представник відповідача -1, надали пояснення.

У судове засідання 26.11.2025 відповідач -2 явки уповноваженого представника не забезпечив, 26.11.2025 через систему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У судове засідання 26.11.2025 третя особа явки уповноваженого представника не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та дату судового засідання.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Львівської міської ради № 2588 від 16.11.2017 затверджено меморандум про порозуміння між Львівською міською радою та Рясне-Руською сільською радою від 03.11.2017, метою якого є вирішення багаторічного конфлікту між містом і селом, спричиненого непорозумінням у частині погодження меж міста і села від 1988 року.

Ухвалою Львівської міської ради № 4647 від 14.02.2019 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова, орієнтовною площею 209,0 га (території, які межують з Рясне-Руською сільською радою), включно з ділянкою № 15, площею 91,1650 га, з кадастровим номером :06:012:0003 (16.00 землі запасу) за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п. 1.13).

Відповідно до п. 2 ухвалено Львівській міській раді зареєструвати речове право на земельні ділянки, передати ці ділянки комунальної власності до земель державної власності, підписати акт приймання передачі із Львівською обласною державною адміністрацією, а останній рекомендовано розглянути питання прийняття у державну власність цих ділянок з подальшою передачею у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради.

Крім цього, 14.02.2019 Львівська міська рада прийняла ухвалу № 4697 «Про надання згоди на створення об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», якою орган місцевого самоврядування надав свою згоду на створення об`єкта природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» на території Львівської міської ради, площею 58,8 га, за рахунок земель міста Львова, що не надані у власність або користування.

19 березня 2019 року зареєстровано право комунальної власності Львівської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0003.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 916/0/5-19 від 23.08.2019 «Про прийняття земельних ділянок комунальної власності у державну власність» прийнято із земель комунальної власності Львівської міської ради у державну власність земельні ділянки, зокрема площею 91,1650 га (кадастровий номер :06:012:0003 КВЦПЗ 16.00) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Рішенням Львівської обласної ради № 907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» вирішено з метою збереження унікальних торфово-болотних комплексів на Головному європейському вододілі з найглибшим у регіоні заляганням покладів торфу, унікальних фітоценозів рідкісних та зникаючих видів місцевої флори, а також підтримання біорізноманіття регіону, оголосити ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» орієнтовною площею 92,0 га (без вилучення в землевласника/землекористувача), зокрема на території Львівської міської рада площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова і Зимноводівської сільської рада площею 33,2 га за рахунок земель запасу (п. 1). Крім цього, Львівській міській раді і Зимноводівській сільській раді винести в натуру (на місцевість) межі ландшафтного заказника та позначити його державними знаками встановленого взірця (п. 2), забезпечити охорону та збереження ландшафтного заказника місцевого значення (п. 4). А Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації передати під охорону з оформленням охоронних зобов`язань ландшафтний заказник Львівській міській раді та Зимноводівській сільській раді (п. 3).

29 листопада 2019 року зареєстровано право державної власності Львівської обласної державної адміністрації на земельну ділянку кадастровий номер :06:012:0003.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 1483/0/5-19 від 15.12.2019 «Про передачу земельних ділянок з державної власності у комунальну власність» зобов`язано передати до земель комунальної власності Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області земельні ділянки державної власності, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0003.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради № 3365 від 18.12.2019 «Про прийняття земельних ділянок з державної власності у комунальну власність» вирішено прийняти до земель Рясне-Руської сільської ради земельні ділянки державної власності, зокрема земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0003.

19 грудня 2019 року зареєстровано право комунальної власності Рясне-Руської сільської ради на земельну ділянку за кадастровим номером :06:012:0003.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки :06:012:0003, площею 91,165 га, на 13 земельних ділянок, серед яких ділянка № 11, площею 3,2913 га :06:012:0012).

Вказаним рішенням також вирішено зареєструвати право комунальної власності за Рясне-Руською сільською радою (п. 2), надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою для зміни цільового призначення земельних ділянок № 1 - № 10 з КВЦПЗ 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) на КВЦПЗ 01.05 для індивідуального садівництва (п. 3), змінено функцію використання земель в межах категорії (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення) на земельні ділянки № 11 - № 13 з КВЦПЗ 16.00 землі запасу на КВЦПЗ 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу (п. 4).

03 червня 2020 року зареєстровано право комунальної власності Рясне-Руської сільської ради на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку за кадастровим номером :06:012:0012.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради № 4107 від 11.09.2020 земельну ділянку за кадастровим номером :06:012:0012 передано у приватну власність ОК «ГБК «Автогонщик», цільове призначення 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

19 жовтня 2020 року ОК «ГБК «Автогонщик» зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :06:012:0012.

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 6 від 29.12.2020 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади» визначено Львівську міську територіальну громаду правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, територія яких включена до території Львівської міської територіальної громади, а саме Брюховицької, Винниківської, Рудненської, Грибовицької (Жовківський район), Грядівської (Жовківський район), Дублянської міської ради (Жовківський район), Зашківської (Жовківський район), Малехівської (Жовківський район), Лисиничівської (Пустомитівський район), Рясне-Руської (Яворівський район) відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 7 від 29.12.2020 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради» припинено шляхом приєднання до Львівської міської ради Рясне-Руської сільської ради (). Встановлено, що Львівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків місцевих рад, зазначених у пункті 1 цієї ухвали. Тобто, Львівська міська рада є правонаступником Рясне Руської сільської ради з 29.11.2020.

Львівська міська рада ухвалою від 20.05.2021 затвердила передавальний акт Рясне-Руської сільської ради від 12.05.2021.

Відповідно до висновку експерта № 41 судової земельно-технічної експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000198, складеному 02.07.2021, межі земельних ділянок з кадастровими номерами :06:012:0010, :06:012:0011, :06:012:0012, :06:012:0013, :06:012:0014 накладаються на межі земельної ділянки, визначені у проекті створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» та координатах меж заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», що були визначенні при виготовлені проекту створення заказника, а саме площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0010 становить 2,2421 га, з кадастровим номером :06:012:0011-3,2420 га, з кадастровим номером :06:012:0012-3,2397 га, з кадастровим номером :06:012:0013 - 1,7068 га, з кадастровим номером :06:012:0014 - 2,4555 га.

Згідно з наступним висновком експерта від 01.02.2022, здійсненим також у межах кримінального провадження № 0000198, земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0012 віднесена до земельних ділянок, межі яких частково накладаються на межі земельної ділянки ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», згідно з планом меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», за координатами меж проекту створення заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» (система координат СК-63 зона 1, точність визначення відповідає масштабу 1:25000), а саме площею 3, 2397 га.

15 лютого 2022 року прокуратура звернулась до ДП ДІПМ «Містопроект» з листом № 14.51/04-16-1122ВИХ-22, де просила надати інформацію щодо місцезнаходження земельної ділянки за кадастровим номером :06:012:0012 відповідно до містобудівної документації м. Львова та с. Рясне-Руське станом на 11.09.2020.

Відповідно до листа Державного підприємства «Державний інститут проектування міст «Містпроект» від 23.02.2022, адресованого заступнику керівника Франківської окружної прокуратури м. Львова, земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0011 в межах діючого на 22.10.2020 генплану с. Рясне-Руська Яворівського району не входила.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2025 по справі №914/2541/21 оскаржується в частині задоволених позовних вимог, відтак відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо звернення прокурора.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту. Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави (див. п. 33, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17). Зважаючи на вказане, прокурор управі звертатися з позовною заявою про захист інтересів територіальної громади частини Українського народу, як первинного суб`єкта місцевого самоврядування та суб`єкта права комунальної власності.

Підстави представництва інтересів держави прокурором у даній справі зумовлено тим, що порушено право територіальної громади, як суб`єкта права комунальної власності, розпоряджатися земельною ділянкою. Таке порушення відбулося внаслідок прийняття Рясне-Руською сільською радою (правонаступником якої є Львівська міська рада) оскаржуваних рішеннь. Оскільки Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу (позивача та відповідача) в одній особі, прокурор звернувся з даним позовом як самостійний позивач, визначивши Львівську міську раду відповідачем.

Суд звертає увагу на постанову від 11.06.2024 № 925/1133/18, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача. Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача.

При цьому інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який належить до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (п. 7.23 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Враховуючи те, що у даному випадку орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником таких правовідносин і сам порушує інтереси держави, за відсутності передбаченої законодавством можливості поєднання сторін судового процесу (позивача та відповідача) в одній особі, прокурор правомірно звернувся до суду як самостійний позивач, визначивши Львівську міську раду (правонаступника Рясне-Руської сільської ради) відповідачем. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 та від 07.09.2020 у справі № 917/468/19.

Разом з тим, у даному випадку не підлягає застосуванню норма частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», де передбачено, що попередньо до звернення до суду прокурор повинен повідомити про це особу, яку представлятиме у суді (позивача), оскільки таке положення стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача, а у даній справі позивачем є сам прокурор.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд мав закрити провадження у справі з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки позовна вимога пред`явлена державою в особі прокурора до неї самої, що не відповідає ч.1ст.45 ГПК України, оцінюються колегією суддів критично.

Щодо доводів скаржника про те, що Львівська міська рада не є правонаступником Рясне-Руської сільської ради, колегія суддів вказує наступне.

Так, апелянт здійснює посилання на справу № 640/15962/20 за позовом Рясне-Руської сільської ради до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 №624-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Львівської області» в частині включення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області до складу Львівської ОТГ, визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» в частині включення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області до складу Львівської ОТГ з адміністративним центром у м. Львів.

Однак, колегією суддів встановлено, що справа № 640/15962/20 перебуває на розгляді суду першої інстанції Київського окружного адміністративного суду, рішення по суті справи не прийняте та не набрало законної сили. З огляду на викладене, лише факт розгляду згаданої справи не може стати підставою для закриття провадження у даній господарській справі.

Станом на момент винесення оскаржуваного рішення у цій справі, Львівська міська рада є правонаступником Рясне- Руської сільської ради в силу вимог ст. 11 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», п. 7-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» під час прийняття розпоряджень Кабінету Міністрів України від 27 травня 2020 року № 624-р «Про затвердження перспективного плану формування територіальних громад Львівської області» (у частині включення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області до Львівської територіальної громади з адміністративним центром у м. Львові) та від 12.06.2020 №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» (у частині включення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області до Львівської територіальної громади з адміністративним центром у м. Львові).

Правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (висновки Верховного Суду у постановах від 06.10.2020 у справі № 804/958/17, від 03.12.2020 у справі № 805/2173/16-а, від 30.12.2020 у справі № 805/4361/17-а).

Львівську міську раду визнано правонаступником в силу нескасованої ухвали Львівської міської ради від 29.12.2020 № 6 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади» та Розпорядженням № 718-р.

Частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

З огляду на викладене, Львівська міська рада є правонаступником Рясне-Руської сільської ради.

За таких обставин, колегія суддів зазначає що доводи скаржника в частині підстав для скасування протокольної ухвали Господарського суду Львівської області від 30.05.2025 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, відтак такі є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

Щодо предмета спору.

Відповідно до статті 25-26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. На територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Порядок створення і оголошення територій та обєктів природно-заповідного фонду регулюється Розділом VII Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, а також про встановлення, скасування та зміну охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого та загальнодержавного значення приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення процедури створення заказника «Торфовище Білогорща», колегія суддів вказує наступне.

Рішенням Львівської обласної ради № 907 від 29.10.2019 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» вирішено з метою збереження унікальних торфово-болотних комплексів на Головному європейському вододілі з найглибшим у регіоні заляганням покладів торфу, унікальних фітоценозів рідкісних та зникаючих видів місцевої флори, а також підтримання біорізноманіття регіону, оголосити ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» орієнтовною площею 92,0 га (без вилучення в землевласника/землекористувача), зокрема на території Львівської міської рада площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова і Зимноводівської сільської рада площею 33,2 га за рахунок земель запасу (п. 1).

Зазначене рішення не є скасованим у встановленом законом порядку, а тому є чинним.

Разом з тим, рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника Торфовище Білогорща» було предметом оскарження у межах адміністративної справи № 380/23540/21.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2023, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 та Верховного Суду від 07.03.2025, відмовлено у задоволенні позовних вимог позивачів про визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника Торфовище Білогорща».

У той же час, у постанові Верховного Суду у справі 380/23540/21 від 07.03.2025 вказано, що ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» був створений 29 жовтня 2019 рішенням Львівської обласної ради, тоді як належні позивачам на праві власності земельні ділянки набуті у власність в період вересня листопада 2020 (як і відповідач 2 у даній справі), а тому позивачі знали або мали можливість дізнатися про особливості використання земельних ділянок, які знаходяться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

Відповідно до висновків Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, незавершення технічної процедури встановлення меж національного природного парку, як об`єкта природно-заповідного фонду, не змінює цільового призначення земельної ділянки як земель природно- заповідного фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

У матеріалах справи наявний Проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», який підписано директором Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації та скріплено круглою печаткою цього Департаменту у 2019 році.

Картографічними матеріалами цього Проекту та Схемою розподілу земельної ділянки кадастровий номер :06:012:0003, що є складовою частиною Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (при поділі) підтверджується той факт, що новоутворена внаслідок поділу земельна ділянка № 11 площею 2,7 з кадастровим номером :06:012:0012 знаходиться у межах заказника, які визначено згаданим вище Проектом створення ландшафтного заказника.

Вказана обставина підтверджується також висновком експерта № 41, який складено 02.07.2021, а також висновком експерта № 1076/1408-1467/21-22, який складено 01.02.2022 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи.

Докази, що свідчили б про незаконність вказаних висновків чи їх невідповідність обставинам справи у суду відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» створений у відповідності до законодавчих норм.

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 3698 від 19.05.2020 затверджено технічну документацію із землоустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :06:012:0003 (яка розташована в межах заказнику «Торфовище Білогорща»), площею 91,1659 га на 13 земельних ділянок, внаслідок чого утворено земельну діляну з кадастровим номером :06:012:0012, площею 3,2913 га. Крім того, вказаним рішенням змінено функцію використання земель в межах категорії з КВЦПЗ 16.00 (землі запасу) на КВЦПЗ 12.04 (для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення та обслуговування гаражного кооперативу).

Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4107 від 11.09.2020 «Про передачу у власність ОК «Автогонщик» земельної ділянки» земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0012 передано у приватну власність ОК «ГБК «Автогонщик», яким 19.10.2020 зареєстровано право власності на таку земельну ділянку.

Однак, рішення № 4107 від 11.09.2020 «Про передачу у власність ОК «Автогонщик» земельної ділянки» прийняте Рясне-Руською сільською радою з посиланням, зокрема на статтю 92 Земельного кодексу Країни, що стосується права постійного користування земельною ділянкою, в той час, як таким рішенням вирішувалось питання щодо передачу ОК «ГБК «Автогонщик» земельної ділянки у приватну власність, а не у постійне користування.

Разом з тим, згідно зі статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» унормовано, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Водночас, у пункті «в» частині 4 статті 83 ЗК України прямо передбачено, що землі комунальної власності під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом не можуть передаватись у приватну власність.

Тому, земельна ділянка з кадастровим номером :06:012:0012, розміщена в межах заказника «Торфовище Білогорща» не могла бути передана у приватну власність ОК «ГБК «Автогонщик» в силу п. «в» частини 4 статті 83 ЗК України, а будівництво гаражів на території заказників не відповідає його цілям і завданням.

Щодо застосування Рясне-Руською сільською радою при прийнятті спірного рішення положень статті 41 ЗК України, апеляційний суд вказує, що стаття 41 ЗК України передбачає спеціальний спосіб набуття земельної ділянки гаражно-будівельними кооперативами. Згідно з цією нормою гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Отже, при безоплатній передачі землі у власність за статтею 41 ЗК України необхідно дотриматися сукупності таких спеціальних умов: суб`єктний склад - гаражно-будівельний кооператив; мета передачі - для гаражного будівництва, визначення розміру земельної ділянки - встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Щодо критерію мети передачі земель у власність для гаражного будівництва, суд зазначає, що спірним рішенням відповідачу 2 безоплатно передано у власність землі для будівництва та обслуговування гаражів (код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, із земель запасу, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 906/260/21 (постанова від 13.09.2022) вказав, що питання щодо застосування положень статей 41, 134 Земельного кодексу України вже було предметом розгляду Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30.05.2018 у справі № 910/9373/17, у спорі щодо набуття гаражно-будівельним кооперативом на підставі статті 41 Земельного кодексу України земельних ділянок для гаражного будівництва. Так, Верховий Суд у постанові від 30.05.2018 у справі № 910/9373/17 констатував, що системне тлумачення статті 41 Земельного кодексу України у поєднанні з іншими положеннями Земельного кодексу України (зокрема статтею 134 Земельного кодексу України - щодо продажу земельних ділянок на торгах) дає підстави для висновку про винятковість можливості передання гаражно-будівельним кооперативам на підставі статті 41 Земельного кодексу України земельних ділянок безоплатно у власність, тобто таке передання повинно бути обумовлене особливими (виключними) цілями, що випливають зі змісту діяльності гаражно-будівельного кооперативу та кооперативу в цілому - задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів - та конкретного предмету (напрямку) його діяльності.

При вирішенні питання щодо передання безоплатно у власність гаражно-будівельного кооперативу земельної ділянки, яку такий кооператив просить передати для гаражного будівництва в порядку статті 41 Земельного кодексу України, наявність у суб`єкта звернення статусу, що відповідає передбаченим даною статтею положенням (гаражно-будівельний кооператив), не є достатньою підставою для передання безоплатно у власність кооперативу земельної ділянки будь-якого розміру. Натомість заявник повинен довести та обґрунтувати, а орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, повинен перевірити наявність чи відсутність тих обставин, що членам гаражно-будівельного кооперативу для задоволення їх мінімальних потреб у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу (гараж) необхідні відповідні (конкретно заявлені) земельні ділянки, тобто документація землеустрою повинна містити в тому числі належне обґрунтування (розрахунок) щодо необхідності виділення членам кооперативу відповідних земельних ділянок відповідної площі.

Суд враховує вказану позицію та зазначає, що жодним із відповідачів не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування здійснювалося дослідження обґрунтованості передання відповідачу 2 у складі трьох засновників земельної ділянки саме для будівництва та обслуговування гаражів саме в розмірі 3,2913 га.

Зважаючи на вказане, умови щодо мети передачі земельної ділянки не було дотримано.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що Земельний Кодекс України (ст. 19) в редакції станом на момент прийняття спірного рішення передбачав, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії як, зокрема, б) землі житлової та громадської забудови; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до встановлених обстави справи та, зокрема, до оскаржуваного рішення, земельна ділянка віднесена до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення та перебувала в межах земель запасу, код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель. КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Так, землі житлової та громадської забудови - землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва), і таким присвоєно, зокрема коди 02.05 - для будівництва індивідуальних гаражів і 02.06 - для колективного гаражного будівництва.

Натомість код 12.04 передбачений для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства із земель транспорту (землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту).

Код 16.00 присвоєний землям запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), які входять до земель запасу, резервного фонду та загального користування.

Тобто, для розміщення гаражного будівництва можуть використовуватись саме землі житлової забудови з КВЦПЗ 02.05 - для будівництва індивідуальних гаражів і 02.06 - для колективного гаражного будівництва.

В той час, спірна земельна ділянка не мала жодного із допустимих цільових призначень, а віднесена до КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, які одночасно перебували в землях запасу. Тому надання відповідачу 2 для будівництва гаражів вказаної земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4107 від 11.09.2020 «Про передачу у власність ОК «Автогонщик» земельної ділянки» прийняте з порушенням норм законодавства, а тому таке рішення визнається недійсним.

Згідно з частиною 2 статті 393 ЦК України якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:012:0012 зареєстровано 19.10.2020 за ОК «ГБК «Автогонщик» (номер запису про право власності: 38756985).

Відповідно до приписів абзацу 2 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення…, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Відтак місцевий суд, враховуючи, що визнано недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності ОК «ГБК «Автогонщик» на земельну ділянку кадастровий номер :06:012:001, правомірно констатував, що наявні підстави для скасування запису про право власності, внесеного за наслідками прийняття вказаного рішення.

Щодо доводів апелянта про неналежний спосіб захисту, обраний прокурором у цій справі, колегія суддів вказує наступне.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, у тому числі, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, частина друга ст. 152 ЗК України).

Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь - якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані із позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на передачу їх у приватну власність із метою будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Отже, зайняття спірних земельних ділянок із порушенням положень Земельного кодексу України необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14- 95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14- 452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14- ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)).

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки із земель комунальної власності позбавляє територіальну громаду правомочностей власника цієї землі у первинному обсязі. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).

Повернення у комунальну власність земельних ділянок, які незаконно вибули з власності територіальної громади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства, і не призведе до непропорційного втручання у права відповідача 2, оскільки у цьому випадку публічний інтерес, який полягає у забезпеченні законності обігу земель на території України та рівності усіх громадян України при реалізації права на землю, переважає приватний інтерес відповідача у збереженні прав на земельні ділянки.

Фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд» та інших нормативно-правових актів України заборонено.

Згідно з пунктами «а», «в» ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

В матеріалах справи наявне рішення Рясне-Руської сільської ради від 05.11.2020 № 4602, з якого вбачається, що на сесії цього скликання депутатами органу місцевого самоврядування прийнято рішення про відмову у погодженні Положення «Про ландшафтний заказник місцевого значення «Торфовище Білогорща» та відмовлено у прийнятті охоронного зобов`язання щодо такого об`єкту ПЗФ.

Зазначене свідчить, що Рясне-Руській сільській раді достеменно було відомо про факт створення та місцезнаходження ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

Необхідно також звернути увагу суду на постанову Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 921/16/23, якою скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду, справу скеровано на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховним Судом у цій справі констатовано, що обраний прокурором спосіб захисту - віндикаційний позов шляхом витребування земельної ділянки, не може застосоваватися до земель природно-заповідного фонду, які вибули із власності держави, оскільки за таких умов, ефективним способом судового захисту є негаторний а не віндикаційний позов.

У позовній заяві прокурор обгрунтував те, що звертається із позовом негаторного характеру, а тому обраний спосіб захисту у даній справі є належним.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2025 року у справі №914/2541/21.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автогонщик» б/н від 09.07.2025 (вх. № 01-05/2150/25; № 01-05/2151/25 від 10.07.2025) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2025 року у справі №914/2541/21 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак