ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2025 р. Справа№ 911/3320/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Сибіги О.М.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 (повний текст рішення складено 27.06.2025)

у справі №911/3320/24 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шалімова 59»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп»

про стягнення 269 627,32 грн

в с т а н о в и в:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШАЛІМОВА 59» (далі позивач, ОСББ «Шалімова 59») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЕЛТ ПРОПЕРТІ ГРУП» (далі відповідач, ТОВ «Ріелт Проперті Груп») про стягнення 269 627,32грн боргу по оплаті внесків на утримання багатоквартирного будинку за період з листопада 2021 року по листопад 2024 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач є власником нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку, розташованому в с.Софіївська Борщагівка по вул. Академіка Шалімова, 59, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, однак, не виконує свого обов`язку, визначеного статутом та рішеннями загальних зборів ОСББ, зі сплати внесків співвласників на відшкодування витрат на утримання багатоквартирного будинку в установлені строки.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.05.2025 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шалімова 59» 269 627,32 грн основного боргу, а також 3 235,53 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором та 11 400,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3 600,00 грн покладено на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шалімова 59».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» звернулося 08.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 08.07.2025, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Просив здійснювати розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник зазначив, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивачем не було надано до суду доказів наявності у відповідача боргу та належного повідомлення відповідача про прийняті рішення про сплату внесків. Так, скаржник стверджує, що в силу вимог ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» підставою для стягнення у судовому порядку з співвласника внесків та платежів на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є відмова такого співвласника від їх сплати. Разом з тим, жодних рішень загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, якими було затверджено внески на утримання будинку та прибудинкової території не отримував, про збори Відповідача не було повідомлено. Докази направлення та отримання Відповідачем рахунків, претензії або іншої вимоги про сплату внесків у матеріалах справи відсутні.

Отже, на думку відповідача, до моменту подання позову строк виконання Відповідачем обов`язку зі сплати внесків на утримання будинку не настав оскільки матеріали справи не містять доказів його обізнаності з розміром та порядком сплати відповідних внесків на утримання будинку.

Відповідач вказує, що судом було залишено поза увагою, що нарахування сплати внесків здійснено в період бойових дій в межах Київської області коли Позивач та Відповідач не здійснював діяльність.

Щодо стягнених витрат на правову допомогу, то відповідач просив, в разі задоволення апеляційної скарги, відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, або якщо буде задоволено частково, то зменшити відповідні витрати.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив процесуальні норми в частині рівності та змагальності сторін, оскільки посилаючись на воєнний стан як підставу для не пропуску трирічного терміну строку позовної давності та не застосування підстави воєнного стану як форс-мажорних обставин, суд першої інстанції надав перевагу позиції Позивача, залишивши поза увагою позицію та доводи Відповідача. Водночас, у мотивувальній частині рішення господарський суд повинен був зазначити докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення (зазначити в чому саме полягає невідповідність висновку експерта), а також навести мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/3320/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3320/24. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24.

23.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/3320/24. Разом з тим, судді перебували у відпустках.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, надавши докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі, а саме 4 853,29 грн.

01.09.2025 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» про розгляд справи з викликом учасників справи. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 29.10.2025 без повідомлення (виклику) учасників справи.

15.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечив проти доводів скаржника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, зазначив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2024 в зв`язку з відрядженням головуючого судді Тищенко О.В. розгляд справи №911/3320/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24 призначено на 12.11.2025 без повідомлення (виклику) учасників справи.

11.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява позивача, в якій він просив у разі винесення постанови про відмову у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Ріелт Проперті Груп» та залишенні в силі рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24, стягнути з ТОВ «Ріелт Проперті Груп» на користь ОСББ «Шалімова 59» понесені витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанцій у розмірі 6 000,00 гривень.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX, Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.07.2025 №4524-IX, Указом Президента України від 20.10.2025 №793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.10.2025 №4643-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, тобто до 03 лютого 2026 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №911/3320/24 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується інформаційною довідкою №348876158 від 03.10.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: Київська обл., Бучанський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Шалімова академіка, буд. 59, відповідач є власником дев`ятнадцяти об`єктів - нежитлових приміщень: №239 загальною площею 45м2; №240 загальною площею 90,2м2; №241 загальною площею 38,9м2; №242 загальною площею 33,5м2; №243 загальною площею 36,3м2; №244 загальною площею 52,5м2; №245 загальною площею 62,3м2; №246 загальною площею 56,1м2; №247 загальною площею 28,7м2; №248 загальною площею 49,2м2; №249 загальною площею 70,2м2; №296 загальною площею 42,5м2; №297 загальною площею 53,9м2; №298 загальною площею 50,9м2; №299 загальною площею 40,3м2; №300 загальною площею 55,9м2; №301 загальною площею 48,6м2; №302 загальною площею 62,8м2; №303 загальною площею 42,6м2.

Рішенням від 24.07.2021 №1 установчих зборів ОСББ «Шалімова 59», зафіксованого протоколом, вирішено, зокрема: створити ОСББ «Шалімова 59» за адресою: Київська обл., Бучанський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Шалімова академіка, буд. 59; уповноважено голову установчих зборів ОСББ «Шалімова 59» ОСОБА_1 подати всі необхідні документи для проведення державної реєстрації ОСББ «Шалімова 59» та його статуту.

Відповідно до рішення від 24.07.2021, прийнятого на засіданні правління ОССБ «Шалімова 59», яке зафіксовано у протоколі, головою правління ОСББ «Шалімова 59» обрано ОСОБА_1 .

07.09.2021 проведено державну реєстрацію юридичної особи - ОСББ «Шалімова 59» (ідентифікаційний код 44537463), про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №000000299.

Згідно з п.11 розд.ІІІ статуту ОСББ «Шалімова 59» (далі статут), рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. При цьому, як визначено даним пунктом, співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями, документами та за власний рахунок робити з них копії та виписки.

До виключної компетенції загальних зборів, як передбачено п.3 розд.ІІІ статуту, належить зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Джерелами фінансування є кошти об`єднання, які складаються, у т.ч., з внесків і платежів співвласників (п.1 розд.IV статуту). Пунктом 2 вказаного розділу визначено, що: сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі, відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників; частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності; порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі, відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту.

В силу п.2 розд.V статуту співвласники зобов`язані своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Пунктом 2 рішення від 15.10.2021 №1 загальних зборів ОСББ «Шалімова 59», оформленого протоколом, затверджено: кошторис об`єднання на 2021 рік (листопад-грудень), розмір та порядок сплати щомісячних членських внесків та платежів. Зокрема, з 01.11.2021 щомісячний розмір обов`язкових внесків співвласників на відшкодування витрат на управління багатоквартирного будинку (витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, ремонтний та резервний фонд) затверджений у розмірі 9,70 грн за м2 загальної площі згідно додатку №1 до протоколу; сплата внесків здійснюється щомісячно в термін до 20 числа поточного місяця на рахунок об`єднання. Крім того, п.6 зазначеного рішення вирішено відмовитися з 01.11.2021 від послуг ТОВ «Софіївське житло» з утримання будинку та прибудинкової території.

В подальшому, на підставі п.3 рішення від 04.01.2022 №2 загальних зборів ОСББ «Шалімова 59», оформленого протоколом, з 01.01.2022 змінено щомісячний розмір обов`язкових внесків співвласників та визначено його на рівні 9,80 грн за м2. При цьому, строк оплати до 20 числа поточного місяця - залишено без змін.

З додатку до протоколу загальних зборів ОСББ «Шалімова 59» - листа опитування вбачається, що директор відповідача - Джабраілов Рашад голосував «за» затвердження кошторису на 2022 рік, визначення розміру та строку оплати щомісячного внеску у розмірі 9,80 грн за м2 на управління багатоквартирним будинком.

Доказів визнання недійсними відповідних рішень загальних зборів не надано.

Для здійснення сплати внесків на утримання будинку за період з листопада 2021 року по листопад 2024 року, як вказує позивач, ним виставлено відповідачу рахунки на оплату від: 01.12.2021 №1 на суму 9 315,88 грн за листопад 2021 року; 01.01.2022 №2 на суму 9 315,88 грн за грудень 2021 року; 01.02.2022 №3 на суму 9 411,92 грн за січень 2022 року; 01.03.2022 №4 на суму 9 411,92 грн за лютий 2022 року; 01.04.2022 №5 на суму 9 411,92 грн за березень 2022 року; 01.05.2022 №6 на суму 9 411,92 грн за квітень 2022 року; 01.06.2022 №7 на суму 9 411,92 грн за травень 2022 року; 01.07.2022 №8 на суму 9 411,92 грн за червень 2022 року; 01.08.2022 №9 на суму 9 411,92 грн за липень 2022 року; 01.09.2022 №10 на суму 9 411,92 грн за серпень 2022 року; 01.10.2022 №11 на суму 9 411,92 грн за вересень 2022 року; 01.11.2022 №12 на суму 9 411,92 грн за жовтень 2022 року; 01.12.2022 №13 на суму 9 411,92 грн за листопад 2022 року; 01.01.2023 №14 на суму 9 411,92 грн за грудень 2022 року; 01.02.2023 №15 на суму 9 411,92 грн за січень 2023 року; 01.03.2023 №16 на суму 9 411,92 грн за лютий 2023 року; 01.04.2023 №17 на суму 9 411,92 грн за березень 2023 року; 01.05.2023 №18 на суму 9 411,92 грн за квітень 2023 року; 01.06.2023 №19 на суму 9 411,92 грн за травень 2023 року; 01.07.2023 №30 на суму 9 411,92 грн за червень 2023 року; 01.08.2023 №31 на суму 9 411,92 грн за липень 2023 року; 01.09.2023 №32 на суму 9 411,92 грн за серпень 2023 року; 01.10.2023 №33 на суму 9 411,92 грн за вересень 2023 року; 01.11.2023 №34 на суму 9 411,92 грн за жовтень 2023 року; 01.12.2023 №35 на суму 9 411,92 грн за листопад 2023 року; 01.01.2024 №36 на суму 9 411,92 грн за грудень 2023 року; 01.02.2024 №37 на суму 9 411,92 грн за січень 2024 року; 01.03.2024 №20 на суму 6 285,64 грн за лютий 2024 року; 01.04.2024 №21 на суму 9 411,92 грн за березень 2024 року; 01.05.2024 №22 на суму 9 411,92 грн за квітень 2024 року; 01.06.2024 №23 на суму 9 411,92 грн за травень 2024 року ; 01.07.2024 №24 на суму 9 411,9 грн за червень 2024 року; 01.08.2024 №25 на суму 9 411,92 грн за липень 2024 року; 01.09.2024 №26 на суму 9 411,92 грн за серпень 2024 року; 01.10.2024 №27 на суму 9 411,92 грн за вересень 2024 року; 01.11.2024 №28 на суму 9 411,92 грн за жовтень 2024 року; 01.12.2024 №29 на суму 9 411,92 грн за листопад 2024 року.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що доказів направлення/вручення рахунків відповідачу безпосередньо після їх виставлення позивачем не надано. Разом з тим, суд першої інстанції зауважив, що такі рахунки направлені відповідачу разом із позовною заявою доставлені до електронного кабінету відповідача, про що свідчить квитанція №2228864 від 10.12.2024 та із заявою про усунення недоліків, що підтверджується квитанцію №2346410 від 26.12.2024 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач зобов`язання з оплати внесків за період з листопада 2021 року по листопад 2024 року виконав частково, сплативши 78 421,64грн, що підтверджується платіжними інструкціями, а саме від:

27.06.2023 №134 на суму 5 521,32грн з призначенням платежу: «внески на утримання будинку за 06.2023-08.2023»;

30.08.2023 №659 на суму 5 865,66грн з призначенням платежу: «рахунок №1 від 01 липня 2023»;

14.08.2023 №640 на суму 4 000грн з призначенням платежу: «рахунок №1 від 01 липня 2023»;

10.10.2023 №696 на суму 5 000грн з призначенням платежу: «рахунок №1 від 31 липня 2023»;

10.10.2023 №697 на суму 7 000грн з призначенням платежу: «рахунок №1 від 31 липня 2023»;

12.10.2023 №707 на суму 5 000грн з призначенням платежу: «рахунок №2 від 31 серпня 2023»;

08.11.2023 №760 на суму 3 386,98грн з призначенням платежу: «рахунок №1 від 31 липня 2023»;

07.12.2023 №813 на суму 9 411,92грн з призначенням платежу: «рахунок №4 від 01.10.2023»;

04.04.2024 №512009416. на суму 9 411,92грн з призначенням платежу: «рахунок №1 від 01.02.2024»;

02.05.2024 №512009446. на суму 5 000грн з призначенням платежу: «рахунок №1-12 від 01 грудня 2023»;

19.09.2024 №512009671. на суму 9 411,92грн з призначенням платежу «рахунок №2 від 01.01.2023»;

24.10.2024 №512009742. на суму 9 411,92грн з призначенням платежу: «рахунок №1 від 01.02.2024».

Позивач звертався з претензією-попередженням про заборгованість від 17.12.2021 №10, в якій вимагав від відповідача сплатити борг з внесків на утримання будинку та прибудинкової території за листопад 2021 року у розмірі 5 914,09 грн. На підтвердження направлення вказаної претензії позивач надав скріншот направлення її на електронну адресу «». Суд першої інстанції наголосив, що вказана електронна адреса відповідає офіційній адресі, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в графі «інформація для здійснення зв`язку», в свою чергу, відповідачем зазначене не спростовано.

Отже, як стверджує позивач заборгованість відповідача становить 269 627,32 грн з оплати внесків на утримання багатоквартирного будинку за період з 01.11.2021 по 30.11.2024.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку; спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 1 ст.385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Отже, відповідач, який є власником нежитлових приміщень у відповідному будинку, є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку, у якому створено ОСББ «Шалімова 59», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до п.п.1, 2, 5, 6, 8 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» надано наступні визначення:

- багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири; у багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;

- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;

- управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Пунктом 5 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників. Частиною 2 цієї статті передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Крім того, ч.1 ст.322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідач, як власник відповідних нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку, є співвласником спільного майна такого будинку, у т.ч. конструкцій будинку, допоміжних приміщень багатоквартирного будинку (колясочних, комор, сміттєкамер, горищ, підвалів, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших підсобних і технічних приміщень), обладнання будинку тощо, а отже, як співвласник такого майна, має нести витрати на його утримання.

Як визначено ч.1 ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»: управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками; за рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

При цьому, як визначено ч.3 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно з ч.4 ст.4 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

В силу ст.10 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»: вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників: рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників; рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

Окрім того, ст.16 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає право об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.12 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що: управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління; за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Рішенням загальних зборів ОСББ «Шалімова 59» від 15.10.2021, яке зафіксовано у протоколі №1 загальних зборів ОСББ «Шалімова 59», проведених 30.09.2021, вирішено передати функції управління будинком асоціації, однак здійснення внесків співвласниками, як визначено рішенням по п.2 порядку денного відповідних зборів, здійснюється на рахунок об`єднання.

Статтею 15 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» установлено, що співвласник зобов`язаний, зокрема: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Згідно зі ст.17 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків, об`єднання має право, зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (ч.1 ст.20 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Отже, для відповідача як співвласника багатоквартирного будинку, прийняття рішення компетентним органом загальними зборами об`єднання щодо встановлення розміру внесків на відшкодування витрат на управлення багатоквартирним будинком, строків та порядку оплати є підставою для виникнення відповідного обов`язку сплачувати такі внески в установлених порядку, розмірі та строк. При цьому, відповідач як співвласник, який наділений правом брати безпосередню участь у прийнятті таких рішень, у встановленому порядку реалізував відповідне право, тому його твердження про те, що йому не відомо про відповідне рішення щодо встановлення внеску спростовується зібраними у справі доказами.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано вважав безпідставними посилання відповідача на не отримання рахунків на оплату, оскільки це спростовується доказами оплати внесків з посиланням у графі «призначення платежу» на рахунки позивача.

Таким чином, наявні підстави у суду вважати, що принаймні рахунки, на які відповідач посилався у графі «призначення платежу», ним отримані.

Більше того, в оцінці поведінки відповідача у спірних правовідносинах колегія суддів враховує, що зазначене не відповідає практиці виконання своїх обов`язків як співвласника багатоквартирного будинку з боку самого ТОВ «Ріелт Проперті Груп», оскільки стверджуючи про необізнаність з рішеннями ОСББ «Шалімова 59» щодо розміру внесків та порядку їх сплати, ТОВ «Ріелт Проперті Груп» здійснив часткову оплату внесків.

При цьому, будь-яких претензій або вимог щодо незгоди з рішенням загальних зборів ОСББ «Шалімова, 59» або з розміром внесків відповідачем позивачеві не направлялось. Доказів протилежного суду не надано.

"…Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Подібні висновки викладено і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18).

У справі, яка переглядається, поведінка товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» є непослідовною, не відповідає попереднім діям самого товариства.

Також, слід зазначити, що строк виконання зобов`язання з оплати внесків у даному випадку рішенням загальних зборів ОСББ «Шалімова 59» встановлений саме до певної календарної дати місяця, отже, початок перебігу строку для оплати не пов`язується із отриманням рахунків. При цьому, зобов`язання з оплати відповідних внесків відповідач, якому відомо про встановлений розмір відповідного платежу та площу його нерухомого майна, міг виконати і без отримання таких рахунків, розрахувавши платіж самостійно та сплативши його на реквізити рахунку для оплати, які відомі відповідачу, про що свідчать його платежі.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку боргу у розмірі 269 627,32 грн за внесками, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що такий розрахунок виконаний з урахуванням площі нежитлових приміщень, які перебувають у власності відповідача, встановленого загальними зборами розміру внеску, заявленого періоду нарахування - з листопада 2021 року по листопад 2024 року, часткової оплати та є арифметично вірним.

Посилання відповідача на пропущення позивачем позовної давності за вимогами про стягнення внесків є безпідставними, з урахуванням наступного.

Так, згідно з ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу ч.ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач, вказуючи, що позовна давність позивачем пропущена за вимогами про стягненням внесків за період з 01.11.2021 по 31.12.2021 у розмірі 18 631,76грн, посилається на те, що відповідний строк станом на момент звернення до суду з позовом закінчився.

Водночас, суд першої інстанції вірно не погодився з такими твердженнями відповідача, враховуючи наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території установлено карантин, який неодноразово продовжувалась численними постановами Кабінету Міністрів України.

Поряд з цим, до закінчення карантину Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами і триває на момент розгляду справи.

При цьому, п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України установлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений, зокрема, ст.258 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Окрім того, у відповідності з п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, позовна давність за вимогами про стягнення внесків за період з 01.11.2021 по 31.12.2021 тривалістю в 3 роки продовжила свою дію на строк дії карантину, який тривав до 30.06.2023, а наразі такий строк зупинено на строк дії воєнного стану, що на момент звернення до суду з позовною заявою триває.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що у даній справі позовна давність позивачем пропущена за заявленими вимогами.

Відповідач вказував, що судом першої інстанції було залишено поза увагою, що нарахування сплати внесків здійснено в період бойових дій в межах Київської області коли Позивач та Відповідач не здійснював діяльність.

Проте, суд першої інстанції надав мотивовану оцінку доводам відповідача та зазначив, що вважає недоведеним посилання відповідача на настання для нього форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, з огляду на таке.

Під форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) слід розуміти надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю; сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Торгова-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія Російської Федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Водночас, вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований «всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів; кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин (правовий висновок наведений в постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №906/540/22 (п. 80); від 09.07.2024 у справі №910/11718/22 (п.9.39)).

Отже, сертифікат Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажору встановлюється судом з урахуванням обставин справи, які встановлені на підставі оцінки у сукупності зібраних доказів.

Підпунктами 1-3 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України установлено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Наявність чи відсутність обставин (фактів), якими сторони обґрунтовують свої вимоги або заперечують проти таких вимог встановлюються судом на підставі доказів, подання яких є обов`язком сторони, яка посилається на відповідні обставини.

Згідно з ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи.

Отже, саме ТОВ «Ріелт Проперті Груп» має довести наявність відповідних обставин, що дійсно перешкоджали виконати відповідний обов`язок.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду наголошує, що наявність форс-мажорних обставин не звільняє від виконання зобов`язання і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Оскільки доказів оплати боргу відповідач не надав, у т.ч. під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 269 627,32 грн заборгованості зі сплати внесків на відшкодування витрат на утримання багатоквартирного будинку є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, в суді першої інстанції позивачем подано заяву про розподіл судових витрат (включена до змісту позовної заяви, клопотання про долучення доказів), з доданням до них доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, де позивач просив суд стягнути з відповідача 15 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі №910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, 22.12.2022 у справі №910/13060/21, 17.01.2023 у справі №922/4812/21, 09.01.2024 у справі №922/1253/23, 17.01.2024 у справі №910/2158/23, а також додатковими постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, 27.02.2024 №922/1075/23, 16.09.2024 №922/3611/23, постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У першій заяві по суті - в позові позивач повідомив, що його витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції будуть становити 15 000,00 грн. До закінчення судових дебатів позивач подав докази понесення таких витрат.

Так, у підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані наступні докази:

- договір від 23.10.2024 б/н про надання правової допомоги, укладений між позивачем (далі замовник/клієнт) та адвокатським бюро «Павлішиної Наталії» (далі виконавець, АБ);

- ордер АІ №1767097 від 10.12.2024, виданий АБ на надання правничої (правової допомоги) адвокатом Павлішиною Н.В. позивачу в Господарському суду Київської області.

- рахунок на оплату від 15.11.2024 №15/11-2024 на суму 15 000,00 грн;

- акт від 15.05.2025 про прийняття-передачу наданих послуг на суму 15 000,00 грн;

- платіжна інструкція від 19.11.2024 №922 на суму 15 000,00 грн.

Так, відповідно до п.1.1 договору, виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник - оплатити замовлення в порядку та строки, обумовлені сторонами.

Згідно з п.1.2 договору виконавець відповідно до узгоджених сторонами доручень: надає клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту його інтересів в Господарському суді Київської області за позовом клієнта до ТОВ «Ріелт Проперті Груп»; виступає в якості представника клієнта в Господарському суді Київської області, в якому він має статус позивача за позовом клієнта до ТОВ «Ріелт Проперті Груп», з наданням виконавцю усіх повноважень, що передбачені процесуальним законодавством України для представника, без жодних обмежень; направляє адвокатські запити, збирає докази, виконує інші повноваження задля досягнення мети, що відображена у цьому договорі.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2025 (п.2.1 договору).

Пунктами 3.1 3.2, 3.4 договору визначено, що: за правову допомогу, передбачену п.1.2 договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 15 000грн із розрахунку 1 200грн за одну годину роботи адвоката; перелік послуг із зазначенням витраченого часу на кожну послугу та вартість послуг зазначається в акті прийняття-передачі наданих послуг; клієнт здійснює попередню оплату послуг виконавця в розмірі, зазначеному у пункті 3.1 цього договору, протягом 3-х днів з моменту підписання цього договору згідно рахунку; за результатами надання послуг за цим договором сторони підписують акт прийняття-передачі наданих послуг (п.3.4 договору).

Для здійснення попередньої оплати виконавцем виставлений відповідачу рахунок на оплату від 15.11.2024 №15/11-2024 на суму 15 000,00 грн.

Згідно акту від 15.05.2025 про прийняття-передачу наданих послуг АБ надало, а клієнт отримав послуги на загальну суму 15 000,00 грн, а саме:

- направлення адвокатського запиту, збирання доказів 1,5год, загальна вартість 1800,00 грн;

- аналіз документів, підготовка позовної заяви 2год, загальна вартість 2 400,00 грн;

- підготовка відповіді на відзив 1год, загальна вартість 1 200,00 грн;

- підготовка заперечення на клопотання, підготовка додаткових письмових пояснень 0,5год загальна вартість 600,00 грн;

- підготовка клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу 0,5год, загальна вартість 600,00 грн;

- участь адвоката в засіданнях 20.01.2025, 10.02.2025, 04.03.2025, 26.03.2025, 16.04.2025, 12.05.2025, 15.05.2025, загальна вартість 8 400,00 грн.

Відповідні послуги оплачені позивачем, про що свідчить платіжна інструкція від 19.11.2024 №922 на суму 15 000,00 грн.

У вирішенні питання щодо відшкодування позивачу відповідних витрат у розмірі 15 000,00 грн, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як визначено ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст.126 ГПК України унормовано, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, ціною позову та значенням її для сторін. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, 30.07.2019 у справі №902/519/18, 21.01.2020 у справі №903/390/18, 21.01.2020 у справі №916/2982/16, 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, 03.04.2024 у справі №915/436/23, 30.04.2024 у справі №914/1508/23, додаткових постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19, 20.09.2022 у справі №912/423/20, 25.10.2022 у справі №907/438/21, 24.09.2024 у справі №910/13177/23, 23.10.2024 у справі №910/6224/23).

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п.п.19, 20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Як зазначено в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, 13.02.2019 у справі № 911/739/15, 01.08.2019 у справі № 915/237/18, додаткових постановах Верховного Суду від 23.07.2023 у справі № 924/746/22, 21.06.2023 у справі №908/3387/21, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №906/432/19, 21.02.2023 у справі №4/40/5022-387/2012, 02.03.2023 у справі №910/1864/21, 19.09.2023 у справі №905/1191/21, 06.11.2023 у справі №938/466/21; додаткові постанови Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №910/3567/23, 05.03.2024 у справі №916/2266/22, 18.06.2024 у справі №910/466/22, 08.10.2024 у справі №907/878/23, 31.10.2024 у справі №912/2308/23, 13.03.2025 у справі №910/18717/23, 29.04.2025 у справі №910/2697/24).

У постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 викладено висновок, відповідно до якого вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд вказав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, 16.11.2022 у справі №922/1964/21; постанови Верховного Суду 16.11.2022 у справі №922/1964/21, 27.02.2024 у справі №916/2239/22, 05.03.2024 №912/3432/23, 15.05.2024 у справі №922/2738/21, 15.04.2025 у справі №910/6138/24; додаткові постанови Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, 12.07.2024 у справі №913/205/23).

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч.5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №911/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідачем було подало клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в якому відповідач вказував на неспівмірність розміру таких витрат та вважав, що співмірним є лише 1% від заявленої суми витрат до якого просить зменшити розмір відповідних витрат, що фактично становить 150,00 грн (15000:100*(100-99)). Однак, як зазначив суд першої інстанції, відповідач не надав жодного доказу про те, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є співмірним саме 150,00 грн, що є явно заниженим.

Разом з тим, суд першої інстанції частково погодився з тим, що витрати позивача на оплату таких послуг у заявленому розмірі не є дійсно необхідними, а розмір витрат на професійну допомогу не є співмірним із обсягом наданих послуг, складністю виконаної роботи та справи, виходячи з наступного.

Відповідно до акту про прийняття-передачу наданих послуг позивач окремо зазначив послуги з визначенням часу щодо кожної окремо.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав неможливим покладення на відповідача витрат на оплату відповідних послуг у повному обсязі.

Так, позивач вказав, що ним направлено адвокатський запит, зібрано докази, здійснено аналіз документів та підготовлено позовну заяву.

Суд першої інстанції зазначив, що зібрання, підготовка документів, які долучаються до заяви по суті справи (позовної заяви) не є самостійними послугами, а фактично є складовою (етапом) послуги з подання позовної заяви до суду, для надання якої необхідно провести збір доказів та наявних у позивача документів, скласти позовну заяву, направити таку заяву по суті іншому учаснику та подати її до суду.

Крім того, відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг вказано про надання такої послуги як підготовка клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу. Однак, суд першої інстанції не погодився з тим, що витрати на оплату відповідної послуги підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, відповідно до положень ч.8 ст.129 ГПК України заява, про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Тобто, це витрати, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги і не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що не є такими, що відповідають обсягу фактично виконаної роботи/надання послуг витрати на оплату участі в судовому засіданні представника у загальному розмірі 8 400,00 грн.

Перевіривши визначений позивачем витрачений час на судові засідання, суд першої інстанції зазначив, що позивач не вірно розрахував фактично витрачений час адвоката під час представництва позивача в судових засіданнях, що впливає на фактичну вартість наданих послуг. Так, тривалість усіх засідань у даній справі склала менше шести годин, тому за висновком суду першої інстанції розмір витрат на оплату здійснення представництва у відповідних засіданнях у розмірі 8 400,00 грн, зважаючи на обставини справи, обсяг доказів, предмет спору, є завищеним.

Цю справу дійсно не можна віднести до категорії складних, оскільки подання ОСББ «Шалімова 59» позовної заяви, відповіді на відзив не потребувала витребування додаткових доказів, окрім тих, що мали б перебувати у розпорядженні відповідача, але з певних організаційних причин, тобто з вини саме позивача, не перебували у такої особи, не потребувала також ця справа і аналізу значної кількості нормативних актів, якими врегульовані відносини сторін.

А тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дійсно необхідними, неминучими, співмірними та пропорційними до складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та послуг, часом, фактично витраченим адвокатом, а також враховуючи поведінку сторін та середню вартість аналогічних послуг на ринку, є витрати на оплату правової (правничої) допомоги у даній справі у розмірі не більше 11 400,00 грн.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Щодо інших аргументів скаржника колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Як вже зазначалось вище, 11.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява позивача, в якій він просив у разі винесення постанови про відмову у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Ріелт Проперті Груп» та залишенні в силі рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24, стягнути з ТОВ «Ріелт Проперті Груп» на користь ОСББ «Шалімова 59» понесені витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанцій у розмірі 6 000,00 гривень.

Так, на підтвердження зазначених витрат разом з заявою позивач надав Договір про надання правової допомоги №11-07/2025 від 11.07.2025, укладений між Адвокатським бюро «Павлішиної Наталії» та ОСББ «Шалімова 59», специфікацію до договору №11-07/2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2025, а також платіжну інструкцію №1148 від 12.07.2025 на підтвердження оплати наданої правової допомоги в сумі 6000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, як встановлено відповідною нормою, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, у справі від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18, у додатковій постанові Великої палати Верховного Суду у справі №9901/350/18 від 12.09.2019 року.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Дослідивши заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шалімова 59» щодо розподілу судових витрат та докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2025 позивачем було подано до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції складатиме 6 000,00 грн. та відповідні докази будуть подані у встановлені законодавством строки. 11.11.2025 позивачем надано відповідні докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2025 між ОСББ «Шалімова 59» та Адвокатським бюро «Павлішиної Наталії» був укладений договір про надання правової допомоги №11-07/2025, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу замовнику в обсязі та на умовах передбачених цим Договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення в порядку та строки, обумовлені сторонами.

Згідно з п.1.2. договору виконавець відповідно до узгоджених Сторонами доручень: надає замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в Північному апеляційному господарському суді у справі №911/3320/24; виступає в якості представника замовника в Північному апеляційному господарському суді у справі №911/3320/24, з наданням виконавцю усіх повноважень, що передбачені процесуальним законодавством України для представника, без жодних обмежень; направляє адвокатські запити, збирає докази, виконує інші повноваження задля досягнення мети, що відображена у цьому Договорі у судовій справі №911/3320/24, що слухається у Північному апеляційному господарському суді.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2025 (п.2.1. договору).

Сторони домовились, що за правову допомогу, передбачену в п. 1.2: Договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 6 000,00 грн. Перелік послуг із зазначенням витраченого часу на кожну послугу та вартість послуг зазначається в Акті прийняття-передачі наданих послуг (п.3.1. договору).

Клієнт здійснює попередню оплату послуг Виконавця в розмірі зазначеному в пункті 3.1 цього Договору протягом 3-х днів з моменту підписання цього Договору згідно рахунку (п.3.2. договору).

Відповідно до п.3.4. договору за результатами надання послуг за цим Договором сторони підписують Акт прийняття-передачі наданих послуг.

У специфікації сторонами було погоджено, що Адвокатське бюро «Павлішиної Наталії» зобов`язувалось здійснити аналіз апеляційної скарги та підготувати відзив на апеляційну скаргу у справі №911/3320/24, загальна вартість зазначеної правової допомоги становить 6 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що представництво інтересів ОСББ «Шалімова 59» здійснювала адвокат Павлішина Наталія Вікторівна, на підтвердження чого долучено ордер на надання правової допомоги серії АІ №1947299 від 11.07.2025.

11.11.2025 між ОСББ «Шалімова 59» та Адвокатським бюро «Павлішиної Наталії» підписаний акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги, а саме, аналіз апеляційної скарги та підготувати відзив на апеляційну скаргу у справі №911/3320/24 вартістю 6 000,00 грн.

Отже, відповідно до акту, вартість послуг складає 6 000,00 грн.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи платіжну інструкцію №1148 від 12.07.2025, відповідно до якої позивачем перераховано адвокатському бюро грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. в оплату отриманої правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Сторонами було погоджено в специфікації до договору про надання правової допомоги №11-07/2025 від 11.07.2025, що вартість правової допомоги, наданої адвокатським бюро позивачеві в рамках справи №911/3320/24 в суді апеляційної інстанції становить 6 000,00 грн., тобто погоджено фіксований розмір, що не протирічить діючому законодавству.

Отже, оцінивши надані позивачем докази, колегія суддів прийшла до висновку, що вони в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування судом витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 6 000,00 грн.

Керуючись ст. ст.126, 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелт Проперті Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі №911/3320/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЕЛТ ПРОПЕРТІ ГРУП» (ідентифікаційний код 43984724; 08131, Київська обл., Бучанський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Академіка Шалімова, буд. 67-В, офіс 1) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ШАЛІМОВА 59» (ідентифікаційний код 44537463; 08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка(з), вул. Академіка Шалімова, буд. 59) 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду Київської області видачу наказу у справі №911/3320/24.

6. Матеріали справи №911/3320/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.12.2025 після виходу судді з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

О.М. Сибіга