ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Черкаси Справа № 925/547/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участю представників сторін: позивача - Полтавця П.П. за довіреністю, відповідача - адвоката Шишлова О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ММ Пекеджінг Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 96681 грн. 20 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ММ Пекеджінг Україна» звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - відповідач, а разом - сторони) про стягнення, на підставі укладеного сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № 2852Га4чр від 08.01.2024 року (далі також - договір страхування № 2852Га4чр від 08.01.2024 року) і ст. 623 ЦК України, 92583 грн. 33 коп. збитків, 620 грн. 30 коп. пені, 700 грн. 08 коп. 3% річних, 2777 грн. 49 коп. інфляційних втрат, що разом складає 96681 грн. 20 коп., та відшкодування 3028 грн. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Позов мотивовано тим, що за наслідком страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу позивача (далі також - страхувальника) відповідачем, як страховиком, виплачена позивачу сума страхового відшкодування, розрахована у відповідності до п. 28.8. договору страхування № 2852Га4чр від 08.01.2024 року. В розрахунок суми страхового відшкодування всупереч умові п. 29.4.13. цього ж договору страхування відповідачем в склад вартості пошкодженого транспортного засобу безпідставно включена сума податку на додану вартість, яка і становить непрямий збиток позивача. За період прострочення його сплати з 13.02.2025 по 15.05.2025 позивач нарахував заявлені до стягнення суми обумовленої договором пені та, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних і інфляційних втрат та заявив про відшкодування понесених судових витрат.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 26.05.2025, 12.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/547/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 19.06.2025 року; забезпечено участь в судовому засіданні для представника відповідача - адвоката Шишлова О.Є. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за його клопотанням.

Відповідач в особі представника подав, через систему «Електронний суд», 13.06.2025 року клопотання (вх. № 9102/25, а.с. 104-108) про передачу справи для розгляду за підсудністю до Господарського суду м. Києва, а також відзив на позовну заяву (вх. № 9099/25, а.с. 50-58) і заяву (вх. №3101/25, а.с. 96-97) про намір стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на отримання професійної правничої допомоги, які будуть понесенні відповідачем у зв`язку із розглядом справи, орієнтовний розрахунок суми яких становить 35000 грн. У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову повністю, його заперечення мотивовані тим, що відповідач належним чином, відповідно до умов Договору та чинного законодавства, без порушення прав та інтересів позивача здійснив врегулювання заявленого позивачем страхового випадку, що стався 13.12.2024 року за участю забезпеченого транспортного засобу позивача - автомобіля «SKODA OCTAVIA» д/н НОМЕР_1 . Спір щодо заявлених до стягнення збитків у розмірі 92583 грн. 33 коп. виник внаслідок помилкового тлумачення позивачем умов пунктів 28.8., 29.4.13. Договору. У зв`язку з безпідставністю заявленої основної грошової вимоги не підлягають задоволенню і заявлені до стягнення похідні вимоги про стягнення пені, 3% річних і інфляційних втрат. У відзиві відповідач заявив про письмове опитування позивача в порядку ст. 90 ГПК України, до відзиву додав письмові докази, якими підтверджуються обставини, викладені у відзиві (а.с. 60-85, 89-93, 101).

Представник позивача подав суду 17.06.2025 року поштою і електронною поштою відповідь на опитування у формі заяви свідка (вх. № 9309/25, а.с. 123, 125-126) і письмові заперечення на клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Господарського суду м. Києва (вх. № 9310/25, а.с.130-131, 134-136). Крім того, позивач 19.06.2025 року подав відповідь на відзив (вх. № 9393/25, а.с. 138-139, 140-142) і клопотання (вх. № 9395/25, а.с. 144, 146-147), в якому просив встановити додатковий строк на подання позивачем розширеної відповіді на відзив, у зв`язку з чим відкласти розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 19.06.2025 (в протоколі судового засідання) відмовлено у задоволені клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до Господарського суду м. Києва (вх. № 9102/25), в судовому засіданні за клопотанням позивача оголошено перерву до 08.07.2025.

01.07.2025, 02.07.2025, 07.07.2025 року позивач подав відповідь на відзив (вх. № 10011/25, а.с. 160-165, вх 10062/25, а.с. 166-171,172-181), в яких спростовував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, наполягав на задоволенні позову із заявлених у ньому підстав.

Ухвалою суду від 08.07.2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 04.09.2025 року, забезпечено відповідачу право на подачу заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалами суду від 04.09.2025, 24.09.2025 року за клопотаннями відповідача відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 29.10.2025 року, в судових засіданнях 29.10.2025 і 06.11.2025 року оголошувались перерви, призначено остаточно на 12.11.2025 року.

В судовому засіданні 12.11.2025 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні 12.11.2025 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши їх заяви по суті справи, наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову повністю з таких підстав.

08.01.2024 року позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ММ Пекеджінг Україна», як страхувальником (вигодонабувачем), і відповідачем - Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (після зміни організаційно-правової форми господарювання - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»), як страховиком, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 2852Га4чр (далі також - Договір страхування, а.с. 7-23).

Предметом договору, відповідно до розділу 4., є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаним у розділах 5, 6 цього договору. Згідно з розділом 5 цього договору, застраховано наданий страхувальником ТЗ - легковий автомобіль SKODA OCTAVIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 02.02.2022, номер кузова/шасі - НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1398 см3.

У Договорі страхування сторони погодили, зокрема, такі умови:

п. 9.1.-9.3. - страхові ризики (з урахуванням умов п. 24.2 договору): викрадення, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, збитки внаслідок інших подій;

п. 10.2. франшиза за ризиком (застосовується по кожному окремому страховому випадку), за збитки внаслідок ДТП - 0,00% від страхової с суми;

р. 11. - страхова сума та по договору - 862063 грн.;

р. 12. - страховий тариф 3,9200 %;

р. 13 страховий платіж 33792грн.87коп;

п. 14.1. - умови виплати страхового відшкодування - на базі СТО на вибір страховика;

р. 16. - варіант страхового покриття «Все включено» - страховик несе відповідальність згідно з умовами договору 24 години на добу, сім днів на тиждень;

р. 18 - строк дії договору 26.01.2024 - 25.01.2025 року;

р. 23 абз. 19, 21 - визначення основних понять та термінів: «страховий випадок» - виникнення пошкоджень ТЗ чи втрата ТЗ внаслідок однієї події, зазначеної у п. 24.2 договору; «повна загибель ТЗ» - випадок, коли вартість відновлення пошкодженого ТЗ перевищує: а) 70% страхової суми за договором, якщо страхова сума дорівнює дійсній вартості ТЗ на дату укладення договору або не перевищує її, або б) 70% дійсної вартості ТЗ на дату укладення договору, якщо страхова сума за договором перевищує дійсну вартість ТЗ на дату укладення договору;

п. 24.1. страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені в п. 24.2 цього Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з п. 33.1 та п. 33.2 Договору в результаті настання страхового випадку;

р. 24 п. 24.2.2. - до страхових випадків належить «збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання та/або комплектуючих елементів ТЗ внаслідок ДТП;

р. 25 п. 25.1.3. страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 28 Договору;

р. 28 п. 28.8. - Порядок визначення розміру збитку та умови виплати страхового відшкодування. При повній загибелі ТЗ страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення ТЗ за період страхування (розділ 15 та 23 Договору), вартості пошкодженого ТЗ та встановленої згідно з розділом 10 Договору франшизи (з урахуванням умов п. 28.9 Договору). Вартість пошкодженого ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо такого ТЗ (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ «Аудатекс Україна») чи аналогічні аукціони) або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозиції на ринку). Якщо при повній загибелі ТЗ на момент настання страхового випадку застрахований ТЗ перебував під забороною відчуження чи іншим обмеженням щодо відчуження, обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є отримання страховиком від страхувальника документально підтвердженої інформації про зняття обтяження або дозволу компетентного органу щодо відчуження;

п. 28.8.1. - у разі використання онлайн-аукціону з продажу автомобілів, зазначеного в п. 28.8 Договору, Страховик гарантує організацію продажу пошкодженого ТЗ Страхувальником впродовж 2 (двох) місяців з моменту отримання необхідних документів та/або інформації згідно з розділом 27 Договору. При цьому під організацією продажу пошкодженого ТЗ розуміється пошук покупця на пошкоджений ТЗ шляхом використання онлайн-аукціону з продажу автомобілів (ТОВ «Аудатекс Україна») та надання зобов`язуючої пропозиції страхувальнику;

п. 28.8.1.2. - страховик не здійснює перерахунку суми страхового відшкодування та не несе зобов`язань щодо здійснення доплати за пошкоджений ТЗ в обумовлені в цьому пункті строки, якщо зміна максимальної ціни зобов`язуючої пропозиції онлайн-аукціону або відсутність попиту на такий ТЗ обумовлені недотриманням строку дії зобов`язуючої пропозиції (чотирнадцять календарних днів), виявленням у ТЗ додаткових пошкоджень, не пов`язаних із заявленою подією, а також в разі відмови страхувальника від можливості скористатися пропозицією за результатами онлайн-аукціону.

Розділ 29 договору обумовлює: випадки, що не є страховими; збитки, що не відшкодовуються страховиком; підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Підпункт 29.4.13. пункту 29.4. розділу 29 встановлює: страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування: непрямі збитки, викликані страховим випадком (моральна шкода, втрачений прибуток/вигода, простій, перерва у виробництві, штрафи, банківське обслуговування, витрати, пов`язані з реєстрацією та зняттям ТЗ з обліку, податки, суми за кредитними зобов`язаннями та інше).

13.12.2024 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 08.01.2024 № 2852Га4чр. В заяві позивач, як страхувальник, повідомив відповідачу,як страховику, про обставини ДТП, що сталася 13.12.2024 року за участі забезпеченого легкового автомобіля SKODA OCTAVIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 02.02.2022 і просив виплатити йому страхове відшкодування. Пошкоджений ТЗ на виконання п. 14.1 Договору позивачем направлено на СТО ТОВ «Моторкрафт». За заявою позивача відповідачем відкрито страхову справу № 1.003.24.0017836 (а.с. 70).

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ «Моторкрафт» від 27.12.2024 № МФ-00002175 вартість відновлювального ремонту автомобіля SKODA OCTAVIA державний номерний знак НОМЕР_1 склала 642 574 грн. 18 коп. з ПДВ (а.с. 71).

Так як вартість відновлення автомобіля SKODA OCTAVIA державний номерний знак НОМЕР_1 склала 642 574 грн. 18 коп. з ПДВ, що перевищує 70% страхової суми за договором (862 063,00), відповідач на підставі умов р. 23 договору прийшов до висновку, що в результаті пошкоджень, отриманих автомобілем в ДТП від 13.12.2024 року, настала його повна загибель.

Для встановлення вартості автомобіля SKODA OCTAVIA державний номерний знак НОМЕР_1 в пошкодженому стані відповідач відповідно до п. 28.8 договору звернувся до ТОВ «Аудатекс Україна» для проведення відповідного онлайн-аукціону з продажу цього автомобіля. За результатами проведених 16.01.2025 року торгів ТОВ «Аудатекс Україна» сформовано результати онлайн-аукціону з продажу автомобілів (визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані)), в якому зазначено інформацію про найвищу пропозицію, яку надав переможець аукціону та яка склала 555500 грн. з ПДВ (а.с.30).

Позивач - ТОВ «ММ Пекеджінг Україна» скористався результатом онлайн-аукціону і 05.02.2025 року ним, як продавцем, і Фізичною особою-підприємцем Янчиком Давидом Іраклійовичем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу № 050225, згідно з п. 1 якого продавець продав, а покупець купив на умовах договору бувший у використанні транспортний засіб: легковий автомобіль SKODA OCTAVIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 02.02.2022, номер кузова/шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1398 м.кв. Відповідно до п.п. 1.2.1., 2.1. договору купівлі-продажу № 050225, договірна ціна транспортного засобу склала 555500 грн., в тому числі ПДВ 92583 грн. 33 коп. Розрахунок покупець здійснює шляхом виплати продавцю 100% суми договору на протязі трьох банківських днів після підписання договору та надання продавцем рахунку-фактури (а.с. 25-26).

05.02.2025 року позивачем видано рахунок фактуру № IFP 001 на оплату покупцем за договором купівлі-продажу від 05.02.2025 № 050225 вартості автомобіля у розмірі 462916 грн. 67 коп. без ПДВ, 92583 грн. 33 коп. ПДВ, що разом становить 555500 грн. (а.с. 27).

Згідно з квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки № 2.90894159.1 від 05.02.2025 року, № 1.91150365.1 від 06.02.2025 року Фізична особа-підприємець Янчик Д.І. сплатив позивачу загалом 555500 грн. (а.с. 28-29).

11.02.2025 року відповідачем складено страховий акт № АРХ4369180 про страховий випадок від 13.12.2024 року із якого вбачається, що згідно з договором страхування, діючим законодавством, документами зібраними під час розслідування та опрацювання інформації по страховому випадку, комісія прийшла до висновку, що даний випадок є страховою подією, страхувальнику підлягає виплата відшкодування, сума якого складає 230 276,33 грн. (а.с. 74). Додатком до акта є розрахунок страхового відшкодування (а.с. 72). Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено наступним чином: 862063,00 грн. - 76286,67 грн. - 555500 грн. - 0,00 грн. = 230276,33 грн., де 862063,00 грн. - страхова сума (р. 11 договору), 76286,67 грн. - сума знецінення ТЗ за період страхування, 555500,00 грн. - вартість пошкодженого ТЗ (визначена згідно з п. 28.8.договору), 0,00 грн. - франшиза (згідно з р. 10 договору).

Із платіжної інструкції від 12.02.2025 № 1116689 року вбачається сплата відповідачем позивачу 230276 грн. 33 коп. з призначенням платежу: «страхове відшкодування згідно акту № АРХ4369180 3» (а.с. 75).

Листами від 24.01.2025 (а.с. 73), від 03.02.2025 (а.с. 76, 77), від 17.02.2025 (а.с. 78) позивач звертався до відповідача з зауваженнями щодо помилковості проведеного розрахунку страхової виплати. При цьому зауважував, що похідні дані розрахунку не є спірними, але очікуване товариством страхове відшкодування, розраховане відповідно до умов договору, має складати суму 322859,66 грн. = (862063,00-76286,67-0,00-462916,67), де 462916,67 грн. - це вартість пошкодженого ТЗ без ПДВ за даними аукціону ТОВ «Аудатекс Україна», недоплачена сума страхового відшкодування складає 92583,33 грн., яка дорівнює сумі ПДВ, яку і просив доплатити на свою користь.

Листом від 20.03.2025 відповідач повідомив позивача на його звернення, що виконало взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим відсутні підстави для здійснення перерахунку розміру страхового відшкодування і доплат будь-яких сум позивачу (а.с. 79-81).

Претензія позивача від 14.03.2025 про здійснення додаткового платежу у сумі 92583,33 грн. відповідачем листом від 18.04.2025 залишена без задоволення, що і стало підставою звернення позивача в суд із цим позовом.

Отже, предметом позову у справі, що розглядається є вимога позивача до відповідача про відшкодування завданих збитків у виді недоплаченого по договору страхування страхового відшкодування внаслідок неправильного, не у відповідності до умов договору страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, а також нарахованих сум пені, 3% річних, інфляційних втрат за відповідний період прострочення сплати збитків.

Спірні правовідносини сторін виникли із договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 08.01.2024 року № 2852Га4чр, за правовою природою одночасно мають ознаки договірних зобов`язань страхування і відшкодування шкоди.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача на його користь збитків, пені, 3% річних, інфляційних втрат за відповідний період прострочення сплати збитків позивач зазначив правові підстави, унормовані статтями 22, 610, 611, 623, 624, 625, 992 ЦК України, умовами п. 28.8. розділу 28, п. 29.4.13. розділу 29, п. 32.1. розділу 32 договору страхування.

Статтею 3 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України визначено загальні засади цивільного законодавства. Згідно з пунктами 5, 6 ч. 1 цієї статті ЦК, ними зокрема, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч. 1, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п. 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 22 ЦК України унормовано відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За загальними положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.ч. 1, 2 ст. 22).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612);

особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614);

боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч.ч. 1-3 ст. 623);

якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст.624);

боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань, зокрема главою 67 - страхування.

Регулювання відносин страхування здійснюється Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором страхування, правилами страхування, затвердженими страховою компанією.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом(ст. 992 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З 01.01.2025 року набрав чинності новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX від 21.05.2024.

У відповідності до абзаців першого та другого п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3720-ІХ від 21.05.2024, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.

Оскільки договір добровільного страхування наземного транспорту № 2852Га4чр укладено 08.01.2024 року та ДТП відбулось 13.12.2024 року, тобто до набрання чинності новим Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-ІХ від 21.05.2024, тому для визначення розміру страхової виплати потерпілій особі страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов`язаний керуватися нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV щодо страхової (регламентної) виплати у разі пошкодження транспортного засобу, на умовах якого був укладений вказаний поліс.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (чинний на момент спірних правовідносин) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, яким також визначено наступне:

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5).

Відповідно до викладених обставин справи суд вбачає, що 08.01.2024 року сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 2852Га4чр, яким забезпечено належний позивачу транспортний засіб - легковий автомобіль SKODA OCTAVIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 02.02.2022 року, номер кузова/шасі - НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1398 см3.

Сторонами визнається, що 13.12.2024 року у м. Черкаси сталася ДТП за участі забезпеченого ТЗ позивача, в якій зазнав повної загибелі цей ТЗ.

Ця подія має ознаки страхового випадку, у зв`язку з її настанням відповідачем виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі (862063,00 - 76286,67 - 555500 грн. - 0,00) 230 276,33 грн. В розрахунок суми страхового відшкодування відповідачем включено 555500,00 грн. вартості пошкодженого ТЗ в тому числі ПДВ 92583,33 грн.

На думку позивача 92583,33 грн. в розрахунок суми страхового відшкодування відповідачем включені безпідставно, всупереч умовам п. 29.4.13. розділу 29 договору страхування. Ця сума коштів складає розмір недоплаченого страхового відшкодування і саме її доплати вимагає позивач.

Пунктом 25.1.3. розділу 25 укладеного сторонами договору страхування наземного транспорту від 08.01.2024 року № 2852Га4чр сторони погодили, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 28 Договору.

Розділом 28 договору страхування погоджено порядок визначення розміру збитку та умови виплати страхового відшкодування. Відповідно до п. 28.8. розділу 28 договору страхування, при повній загибелі ТЗ страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми за вирахуванням суми знецінення ТЗ за період страхування (розділ 15 та 23 Договору), вартості пошкодженого ТЗ та встановленої згідно з розділом 10 Договору франшизи (з урахуванням умов п. 28.9 Договору). Вартість пошкодженого ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо такого ТЗ (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ «Аудатекс Україна») чи аналогічні аукціони) або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозиції на ринку).

Підпунктом 28.8.1. п. 28.8. розділу 28 договору страхування встановлено, що у разі використання онлайн-аукціону з продажу автомобілів, зазначеного в п. 28.8 Договору, Страховик гарантує організацію продажу пошкодженого ТЗ Страхувальником впродовж 2 (двох) місяців з моменту отримання необхідних документів та/або інформації згідно з розділом 27 Договору. При цьому під організацією продажу пошкодженого ТЗ розуміється пошук покупця на пошкоджений ТЗ шляхом використання онлайн-аукціону з продажу автомобілів (ТОВ «Аудатекс Україна») та надання зобов`язуючої пропозиції страхувальнику;

Підпунктом 28.8.1.2. п. 28.8. розділу 28 договору страхування страховик не здійснює перерахунку суми страхового відшкодування та не несе зобов`язань щодо здійснення доплати за пошкоджений ТЗ в обумовлені в цьому пункті строки, якщо зміна максимальної ціни зобов`язуючої пропозиції онлайн-аукціону або відсутність попиту на такий ТЗ обумовлені недотриманням строку дії зобов`язуючої пропозиції (чотирнадцять календарних днів), виявленням у ТЗ додаткових пошкоджень, не пов`язаних із заявленою подією, а також в разі відмови страхувальника від можливості скористатися пропозицією за результатами онлайн-аукціону.

Розділ 29 договору обумовлює: випадки, що не є страховими; збитки, що не відшкодовуються страховиком; підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Підпункт 29.4.13. є структурною частиною пункту 29.4. розділу 29, яка врегульовує випадки настання збитків, що не відшкодовуються страховиком, і встановлює: страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування: непрямі збитки, викликані страховим випадком (моральна шкода, втрачений прибуток/вигода, простій, перерва у виробництві, штрафи, банківське обслуговування, витрати, пов`язані з реєстрацією та зняттям ТЗ з обліку, податки, суми за кредитними зобов`язаннями та інше).

Тобто, за змістом підпункту 29.4.13. пункту 29.4. розділу 29 договору страхування страховиком не відшкодовуються понесені страхувальником збитки у виді податків.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства і умови укладеного сторонами договору страхування наземного транспорту від 08.01.2024 року № 2852Га4чр суд вважає розрахунок суми страхового відшкодування, виконаний і виплачений відповідачем, правильним.

Відтак не підлягають задоволенню як заявлена позивачем вимога про стягнення збитку у виді недоплаченої суми страхового відшкодування, так і вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних, які є похідними від основної вимоги.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного суд надає перевагу доводам відповідача, викладеним у його запереченнях проти позову, а позов визнає необґрунтованим і з цих підстав у його задоволенні відмовляє повністю.

Судові витрати позивача, у відповідності до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ММ Пекеджінг Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення 96681 грн. 20 коп. відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.12.2025 року.

Суддя В.М. Грачов