РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.11.2025Справа № 910/11710/25

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/11710/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНОЛ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної

системи України"

про внесення змін до договору

За участю представників сторін:

від позивача: Король Д.В.

від відповідача: Мясков О.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНОЛ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про внесення змін до п. 4.4. Договору № про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 17.02.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю внесення змін до спірного пункту Договору № від 17.02.2025, у зв`язку з істотною зміною обставин, які не були відомі сторонам під час укладання вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 відкрито провадження у справі № 910/11710/25, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.10.2025.

24.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Короля Д.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

08.10.2025 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує.

09.10.2025 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

20.10.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

23.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Короля Д.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Присутній у підготовчому засіданні 30.10.2025 представник позивача позов підтримав, та просив призначити справу до судового розгляду.

Представник відповідача позов не визнав та не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду.

Ураховуючи відсутність будь-яких заяв та клопотань учасників судового процесу, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи №910/11710/25 до судового розгляду по суті на 27.11.2024.

У судовому засіданні 27.11.2025 представник позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 27.11.2025, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

17.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України (за договором - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНОЛ" (за договором - Постачальник) було укладено Договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № (ідентифікатор закупівлі: UA-2025-01-03-004365-а), відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується у визначений цим Договором строк передати у власність Покупця Знаряддя (Набір ключів ударних посилених) (далі - Товари), зазначені в специфікації, яка наведена в Додатку 1 до цього Договору (далі - Специфікація), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі Товари.

Згідно п. 1.2. Договору, найменування (номенклатура, асортимент), кількість Товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у Специфікації.

У Специфікації (Додаток 1 до Договору), сторонами було погоджено поставку наступного товару: Найменування товарів - Набір ключів ударних посилених 24-55 мм; Виробник Товарів - Hebei Botou Safety Tools Co. Ltd; Країна походження - Китай; Кількість - 19; Загальна вартість - 744 798,10 грн.; Строк поставки - 120 днів.

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна цього Договору становить 744 798,10 грн (сімсот сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім гривень 10 коп.), крім того ПДВ 148 959,62 грн (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 62 коп.). Ціна Договору, в тому числі ПДВ, становить - 893 757,72 грн (вісімсот дев`яносто три тисячі сімсот п`ятдесят сім гривень 72 коп.).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у розділі 16 цього Договору, на умовах, визначених цим Договором.

Умовами п. 4.2. Договору встановлено, що Покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих Постачальником та прийнятих Покупцем Товарів не раніше 20 (двадцяти) та не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати, яка є останньою: дати підписання Покупцем без зауважень Акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю та дати підписання Покупцем видаткової накладної.

У відповідності п. 4.3. Договору, Постачальник, якщо є платником ПДВ, зобов`язаний надати Покупцю податкову накладну, складену в електронній формі та оформлену належним чином, з зазначенням обов`язкових реквізитів, відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України), з дотриманням умов щодо належної реєстрації електронного підпису уповноваженої особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку та в строки, встановлені ПК України.

Несвоєчасне надання Постачальником податкової накладної/розрахунку коригування, або її оформлення з порушеннями порядку заповнення, встановленого ПК України, або надання податкової накладної з порушенням вимог щодо електронного підпису уповноваженої особи, яка її підписала, або не підтвердження реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, передбачені ПК України, є відкладальною обставиною для настання обов`язку Покупця щодо здійснення оплати Товарів за цим Договором, до моменту одержання Покупцем такої податкової накладної/розрахунку коригування та одержання інформації з Єдиного реєстру податкових накладних про підтвердження факту здійснення такої реєстрації Постачальником та перевірки податкової накладної/ розрахунку коригування на предмет додержання вимог законодавства щодо її заповнення та підписання (п. 4.4. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов`язується передати Покупцю Товари належної якості в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації, яка є Додатком 1 до цього Договору.

Датою поставки Товару вважається дата, яка є останньою: дата підписання Покупцем без зауважень Акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю та дата підписання Покупцем видаткової накладної. Видаткова накладна підписується Покупцем на підставі підписаного Покупцем без зауважень та затвердженого Акта приймання ТМЦ за кількістю та якістю, та за умови надання Постачальником усіх передбачених п. 5.9 Договору документів.

Датою передачі (доставки) Постачальником Товару для прийняття Покупцем є дата прибуття Товару до місця поставки, зазначена у відповідному товарно-транспортному документі. При цьому товарно-транспортні документи, підписані Покупцем, не є документами, що свідчать про прийом Товару Покупцем.

Згідно з пунктом 5.7. Договору, Прийняття Товарів Покупцем підтверджується підписаною Покупцем видатковою накладною, яка підписується Покупцем на підставі підписаного Покупцем без зауважень та затвердженого Акта приймання ТМЦ за кількістю та якістю.

Відповідно до пункту 5.8. Договору, Право власності на Товари переходить від Постачальника до Покупця з дати, яка є останньою: дати підписання Покупцем без зауважень Акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю та дати підписання Покупцем видаткової накладної.

Пунктом 5.11. Договору передбачено, приймання Товарів Покупцем за кількістю та якістю здійснюється на підставі Акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю. Товар вважається прийнятим Покупцем за кількістю та якістю з дати підписання Покупцем без зауважень Акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю.

Неналежне оформлення Постачальником документів, зазначених в п. 5.9 цього Договору, або відсутність хоча б одного із цих документів, або невиконання чи неналежне виконання інших вимог цього Договору, вважається простроченням Постачальника, до усунення якого Покупець має право відстрочити виконання своїх зобов`язання з оплати Товарів (п. 5.12. Договору).

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем у квітні 2025 року здійснено поставку Товару по видатковій накладній №0000040 від 07.04.2025 на суму 846 717,84 грн, у т.ч. ПДВ - 141 119,64 грн та по видатковій накладній №0000047 від 24.04.2025 на суму 47 039,88 грн, з ПДВ.

Відповідачем 29.05.2025 здійснено оплату за Товар, поставлений по видатковій накладній №0000047 від 24.04.2025, на суму 47 039,88 грн, що сторонами не заперечується.

Оплата по видатковій накладній №0000040 від 07.04.2025 на суму 846 717,84 грн, відповідачем не проведена, оскільки, як стверджує і сам позивач, була зупинена її реєстрація податковими органами.

Так, 28.04.2025 позивач направив на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну №3 від 07.04.2025 р. виписану покупцю.

За результатами обробки, позивачу надіслано квитанцію, відповідно до якої реєстрація вказаної податкової накладної зупинена. У квитанції зазначається, що обсяг постачання товару/послуги 8204 перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Також, запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

20.05.2025 позивачем на виконання вимог Порядку зупинення реєстрації податкової накладної /розрахунку коригування в ЄРПН, затвердженого постановою КМУ від 19.12.2019 №1165, подано до ГУ ДПС у м. Києві Повідомлення №1 про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, а також пояснення вих. №2005/2025-1 від 20.05.2025 щодо підтвердження інформації, зазначеної в податковій накладній №3 від 07.04.2025 із наданням копій підтверджуючих документів, на підтвердження проведеної господарської операції.

У відповідь на пояснення отримано Повідомлення ГУ ДПС у м. Києві про необхідність надання додаткових пояснень №12900989/45460418 від 26.05.2025р., згідно якого необхідно: «надати пояснення та документальне підтвердження щодо наявності та місць їх зберігання ТМЦ, які обліковуються на 2 класі плану рахунків на теперішній час».

Керуючись вимогами п. 9 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом МФУ від 12.12.2019 №520, 30.05.2025 Товариством були надані додаткові пояснення та копії підтверджуючих документів, зазначені в запиті.

Незважаючи на надані позивачем пояснення та додані до них документи на підтвердження реальності здійснення операції, за результатами якої складено та надіслано на реєстрацію податкову накладну №3 від 07.04.2024, Комісією Головного управління ДПС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, прийнято рішення №12944711/45460418 від 05.06.2025 про відмову в реєстрації податкової накладної № 3 від 07.04.2025 в Єдиному реєстрі податкових накладних

Рішенням комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державної податкової служби України від 30.06.2025 №27054/45460418/2 скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНОЛ" залишена без задоволення, у зв`язку з чим Товариством було подано позовну заяву до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 відкрито провадження по справі №320/33955/25. Даний час зазначена справа судом не розглянута.

07.07.2025 позивач звернувся до відповідача з листом за вих. №0707/2025-1 з приводу часткової сплати заборгованості за отримані товари у зв`язку з призупиненням реєстрації податкової накладної.

Листом за №ТОВВИХ-25-10791 від 10.07.2025 відповідач повідомив ТОВ «ЕНОЛ» щодо необхідності дотримання вимог п. 4.3. та п. 4.4. Договору.

15.07.2025 позивач направив на адресу відповідача лист за вих. №1507/2025-1, згідно якого Постачальник просив розглянути можливість провести часткову оплату за товар, у сумі 705598,20 грн., тобто без урахування ПДВ.

У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив, що умовами пункту 4.2. Договору не передбачено часткової оплати, у разі порушення пункту 4.3. Договору.

Також, на адресу позивача надійшов лист відповідача від 14.08.2025 за №ТОВВИХ-25-12620 «Щодо добровільної сплати сум ПДВ на розрахунковий рахунок ТОВ «Оператор ГТС України», відповідно до якого він просив оплатити на його рахунок грошові кошти у сумі 141119,64 грн.

У відповідь на вказаний лист, ТОВ «ЕНОЛ» направлено лист від 14.08.2025 за №0307/2925-1 з пропозицією розглянути можливість внесення змін до Договору № від 17.02.2025, в запропонованій редакції додаткової угоди, або розірвати договір та повернути отриманий товар.

Листом від 21.08.2025 за №ТОВВИХ-25-13091 відповідач відмовив у внесенні змін до договору або його розірванні.

Положеннями п. 15.1. укладеного між сторонами Договору визначено, що всі зміни і доповнення до цього Договору вносяться шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками та є невід`ємною частиною цього договору.

Таким чином, не досягши згоди з відповідачем стосовно внесення змін у Договір, в порядку досудового врегулювання спору, спір про внесення змін у договір передано позивачем на розгляд суду.

При цьому, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на приписи ст. 652 Цивільного кодексу України, якою визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Так, позивач вказує, що на момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин, як не реєстрація податкової накладної не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які постачальник не може усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагаються (надання усіх необхідних документів для розблокування реєстрації податкової накладної, оскарження рішення податкового органу); виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору - отримання оплати за поставлений товар; із суті договору не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

З огляду на зазначене вище позивач просить суд внести зміни у Договір № про закупівлю товарів (матеріальнотехнічних ресурсів) від 17.02.2025, виклавши п. 4.4. Договору у наступній редакції: « 4.4. Несвоєчасне надання Постачальником податкової накладної/ розрахунку коригування, або її оформлення з порушеннями порядку заповнення, встановленого ПК України, або надання податкової накладної з порушенням вимог щодо електронного підпису уповноваженої особи, яка її підписала, або не підтвердження реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, передбачені ПК України, є відкладальною обставиною для настання обов?язку Покупця щодо здійснення оплати Товарів за цим Договором, в частині оплати суми 141 119,64 грн., до моменту одержання Покупцем такої податкової накладної/ розрахунку коригування та одержання інформації з Єдиного реєстру податкових накладних про підтвердження факту здійснення такої реєстрації Постачальником та перевірки податкової накладної/розрахунку коригування на предмет додержання вимог законодавства щодо її заповнення та підписання».

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що Договір № від 17.02.2025 укладено сторонами за результатами публічних закупівель, а тому, в силу частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі. Окрім цього, враховуючи принцип свободи договору та відсутність законодавчих підстав для внесення змін до Договору, про які просить позивач, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ст.15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України, суд згідно ч.2 зазначеної статті Кодексу може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Внаслідок укладення Договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № від 17.02.2025 між сторонами, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами Договір № від 17.02.2025 за своєю правою природою є договором поставки, укладений з урахуванням вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлено Законом України "Про публічні закупівлі", з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Кабінетом Міністрів України постановою від 12.10.2022 №1178 (далі - Особливості).

Так, метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням. Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах. Замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом. Замовники не мають права встановлювати жодних дискримінаційних вимог до учасників.

Згідно із п. 17 Особливостей, договір про закупівлю за результатами проведеної закупівлі згідно із пунктами 10 і 13 цих особливостей укладається відповідно до Цивільного і Господарського кодексів України з урахуванням положень статті 41 Закону, крім частин другої - п`ятої, сьомої - дев`ятої статті 41 Закону, та цих особливостей.

В силу приписів частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/ внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/ або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Крім того, відповідно до частин 1 та 2 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до частини 4 статті 652 Цивільного кодексу України, зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем належними засобами доказування не доведено істотної зміни обставин, які відбулись під час виконання укладеного між сторонами Договору № від 17.02.2025, що потребує втручання суду у господарську діяльність сторін.

Судом також враховані висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, наведені у постанові від 31.08.2022 по справі №910/15264/21, а саме: «Відповідно до п.4 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Вказана норма передбачає можливість внесення змін до договору про закупівлю (зміна істотних умов) у разі продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань, у тому числі у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили. При цьому Закон "Про публічні закупівлі" не передбачає випадків обов`язкового продовження строку дії договору на вимогу однієї із сторін, в тому числі шляхом звернення до суду.

Тому Верховний Суд доходить до висновку, що така зміна має відбуватись за волевиявленням обох сторін, а сама норма не надає одній зі сторін вимагати від іншої внесення змін до договору в судовому порядку (подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19)».

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про внесення змін до умов Договору, заявлених у позові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.12.2025.

Суддя А.І. Привалов