ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2025 р. Справа№ 910/15733/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025

у справі №910/15733/24 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

про стягнення 33 108,01 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі, відповідач) про стягнення 33 108,01 грн, з яких страхове відшкодування в розмірі 22 400,00 грн, пеня в розмірі 5 553,97 грн, 3% річних у розмірі 1 377,24 грн, втрати від інфляції в розмірі 3 776,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №AZ17 1314455 від 17.02.2022 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди 18.06.2022 виплачено страхове відшкодування у розмірі 25 000,00 грн страхувальнику ( ОСОБА_1 ) транспортного засобі Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , за договором, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Цивільно-правова відповідальність власника об`єкту підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого ( ОСОБА_2 ) скоєно дорожньо-транспортну пригоду 18.06.2022, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 209425013, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у сумі 22 400,00 грн покладається на відповідача.

Водночас, оскільки відповідач не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування до 24.11.2022 та не здійснив виплату позивачу, останній також заявив до стягнення пеню в розмірі 5 553,97 грн (період з 25.11.2022 по 24.05.2023), 3% річних у розмірі за період з 25.11.2022 по 12.12.2024 та 3 776,80 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/15733/24 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 22 400,00 грн, пеню в розмірі 5 553,97 грн, 3% річних у розмірі 1 377,24 грн, втрати від інфляції в розмірі 3 776,80 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», яке виплатило страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми страхового відшкодування перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» як до особи, відповідальної за заподіяну водієм транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, який визначений Полісом.

При цьому суд відхилив посилання відповідача на те, що ним вже сплачено страхове відшкодування потерпілій в ДТП особі - ОСОБА_3 , а тому виконано свій обов`язок за полісом № ЕР 209425013. Суд зазначив, що позивачем 16.08.2024 сплачено його страхувальнику за договором № AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом НОМЕР_3 ( ОСОБА_1 ) страхове відшкодування в розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 283529 від 16.08.2024. У подальшому 25.08.2022 АТ «СГ «ТАС» направило відповідачу заяву № 02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка отримана останнім 26.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому відповідачем грошове відшкодування в розмірі 45 000,00 грн 09.11.2022 сплачено ОСОБА_3 , тобто не страхувальнику за договором № AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом НОМЕР_3 , а іншій особі. В той же час, відповідач був повідомлений про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП саме страхувальнику за договором № AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом AT2408622. Суд погодився з позицією позивача про те, що за таких обставин відповідач не позбавлений можливості звернутись до ОСОБА_3 з заявою про повернення суми виплаченого страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, 04.07.2025 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/15733/24 та відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

До апеляційної скарги апелянтом також було додано нові докази, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та заяву ОСОБА_3 на Голову правління АТ «СГ «ТАС» від 07.07.2022, які скаржник просить суд прийняти до уваги при розгляді апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відбулася зміна представника відповідача, а тому новий представник не мав можливості своєчасно ознайомитися з усіма документами, які містяться в матеріалах справи та надати документи, необхідні для з`ясування всіх обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, а саме статей 74, 79 Господарського процесуального кодексу України, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник наголошує, що судом зазначено невірні факти щодо дати звернення до відповідача власника пошкодженого транспортного засобу Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , який відповідно до п. 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є потерпілою особою. Відповідно до документів, наданих відповідачем суду, потерпілий ОСОБА_3 звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 12.08.2022, тобто на 2 (два) тижні раніше, ніж відповідач отримав (26.08.2022) від позивача заяву №02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

Після отримання від потерпілого ОСОБА_3 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідач відповідно до вимог п. 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розпочав розслідування причин настання дорожньо-транспортної пригоди та визначення розмірів збитку.

Заява потерпілого ОСОБА_3 від 27.10.2022, на яку посилаються позивач та суд у рішенні від 16.06.2025, є лише заявою на виплату страхового відшкодування, якою потерпіла особа встановлює лише спосіб виплати страхового відшкодування та яку може подати у зручний для неї час.

Посилання позивача та суду на те, що відповідач був обізнаний про виплату страхувальнику позивача страхового відшкодування з 26.08.2022 (з моменту отримання заяви № 02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації), і що станом на момент виплати відповідачем потерпілій особі страхового відшкодування (09.11.2022) у відповідача не було підстав для здійснення такої виплати, суперечать нормам чинного законодавства, зокрема, статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено перелік випадків, за яких страховик (в даному випадку - ПрАТ СК «ПЗУ Україна») має право відмовити потерпілій особі у виплаті страхового відшкодування. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Позивачем не наведено жодних норм чинного законодавства, відповідно до яких відповідач зобов`язаний був задовольнити вимоги позивача усупереч інтересам потерпілого ОСОБА_3 .

Потерпілою особою за страховим випадком, що стався 18.06.2022 з автомобілем Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , про що позивач був обізнаний, враховуючи заяву ОСОБА_3 від 07.07.2022 на адресу голови правління АТ СГ «ТАС», згідно з якою він просить надати право на отримання ОСОБА_1 належної йому суми страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 18.06.2022 з автомобілем Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач не надав суду документи, які засвідчують той факт, що одержувачем страхового відшкодування і від позивача, і від відповідача є одна особа - ОСОБА_3 , власник автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 . Зокрема позивач не надав копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , а також не надав копію заяви ОСОБА_3 на ім`я Голови правління АТ СГ «ТАС» від 07.07.2022 про надання дозволу отримати належне йому страхове відшкодування ОСОБА_1 .

На переконання скаржника саме позивач має повне право звернутись до ОСОБА_1 чи до ОСОБА_3 з вимогою про повернення безпідставно сплаченого страхового відшкодування.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/15733/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Коробенко Г.П., Яценко О.В.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15733/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

17.07.2025 матеріали справи №910/15733/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-07/371/25 від 12.08.2025 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15733/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/15733/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/15733/24, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 33 108,01 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань, а також доводів та міркувань з приводу заявленого відповідачем клопотання про долучення нових доказів.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку копії ухвали від 18.08.2025 до електронних кабінетів сторін в підсистемі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті у розумний строк, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №AZ17 1314455 від 17.02.2022, згідно з умовами якого було застраховано ризик настання збитків Страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу (автомобіля «Honda CR-V» д.н.з. НОМЕР_1 ).

18.06.2022 о 12 год. 00 хв. у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) між «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 .

Учасниками вказаної ДТП був складений європротокол, в якому водій «Honda CR-V» визнав свою вину. У поясненнях було зазначено, що водій не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

У зв`язку з наданими поясненнями учасників події та для перевірки і встановлення вини одного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, ПрАТ «СГ «ТАС» направило матеріали до судового експерта Скорохода К.М. для проведення автотехнічної експертизи з приводу визначення причин настання страхового випадку, на вирішення експерту були поставлені наступні питання:

1. Як повинні були діяти водії автомобілів «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 згідно з вимогами правил дорожнього руху України у наданій дорожній ситуації ?

2. Чи відповідали в даній дорожній ситуації дії водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимогам правил дорожнього руху України ?

3. Чиї дії з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та настанням даної дорожньо-транспортної пригоди ?

Згідно з висновком судової експертизи № 94/22 від 05.08.2022 експерт Скороход К.М. дійшов висновку та надав відповіді на всі поставлені питання наступним чином:

По питанню № 1. «В даній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій автомобіля Honda CR-V, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України».

По питанню № 2 «В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля Honda CR-V, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається».

По питанню № 3 «В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем Honda CR-V, д.н. НОМЕР_1 ».

Тобто, як вказує позивач, на підставі проведеного дослідження було встановлено саме вину водія «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вказане, зокрема, вина водія «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 не заперечується та підтверджується відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до умов Договору страхування ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило страхувальнику ( ОСОБА_1 ) виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується страховим актом 15012/56/922 від 12.08.2022 та платіжною інструкцією №283529 від 16.08.2022.

25.08.2022 ПрАТ «СГ «ТАС» направило відповідачу заяву № 02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка отримана останнім 26.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована згідно з полісом № ЕР 209425013, який був чинним станом на 18.06.2022, виданим ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_3 як потерпіла особа (власник транспортного засобу «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 ) звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

За погодженням з ОСОБА_3 розмір страхового відшкодування визначено у сумі 45 000,00 грн (сорок п`ять тисяч гривень) (з врахуванням франшизи), що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 03.11.2022.

Враховуючи зазначені документи та обставини страхового випадку, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» склало страховий акт №20831/1 та розпорядження №20831/1/1 на виплату страхового відшкодування, на підставі яких на банківський розрахунковий рахунок ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 45 000,00 грн.

Здійснення страхової виплати підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 00085017 від 09.11.2022.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що до нього у зв`язку з виплатою страхового відшкодування перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, яка застрахувала відповідальність винної у ДТП особи.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних - 1 377,24 грн, втрат від інфляції - 3 776,80 грн та пені - 5 553,97 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував, що ним у зв`язку з виплатою ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 45 000,00 грн виконано обов`язок за полісом серії EP № 209425013 у повному обсязі, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Відхиляючи вказані заперечення, позивач вказував, що про виплату страхувальнику позивача страхового відшкодування відповідач був обізнаний з 26.08.2022 (з моменту отримання заяви №02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації), тобто станом на момент виплати відповідачем потерпілій особі страхового відшкодування (09.11.2022) у відповідача не було підстав для здійснення такої виплати, а були наявні підстави для відмови в її виплати, оскільки остання (виплата страхового відшкодування) була здійснена позивачем 16.08.2022, про що відповідач був обізнаний з 26.08.2022.

Крім того, за доводами позивача, відповідач не позбавлений можливості звернутись до ОСОБА_3 з вимогою про повернення безпідставно сплачених коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Стосовно долучених відповідачем до апеляційної скарги доказів, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , та заяви ОСОБА_3 , адресованої Голові правління АТ «СГ «ТАС» від 07.07.2022, які скаржник просить суд прийняти до уваги при розгляді апеляційної скарги, суд установив, що копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 міститься у матеріалах справи (том 1, а.с. 65-66), а тому не є новим доказом. Щодо копії заяви ОСОБА_3 , адресованої Голові правління АТ «СГ «ТАС» від 07.07.2022, то суд, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статтях 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, прийняв до розгляду наданий відповідачем до справи на стадії апеляційного розгляду документ, адже посилання на нього міститься в додатках до заяви позивача №02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка була надіслана відповідачу 25.08.2022, й сприятиме повному та об`єктивному дослідженню обставин справи судом.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на таке.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 993 Цивільного кодексу України визначає, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, із заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Із урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування у розмірі 25 000,00 грн, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб - «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , яким 18.06.2022 спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Наявність вини у вчиненні вказаної ДТП водія автомобіля марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 підтверджується висновком судової експертизи №94/22 від 05.08.2022 та відповідачем не заперечується.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент скоєння зазначеної ДТП (18.06.2022) була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «СК «ПЗУ Україна» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 209425013, за умовами якого ліміт за шкоду майну встановлений у сумі 130 000,00 грн, франшиза складає 2 600,00 грн.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункти 73, 74 постанови).

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Із урахуванням того, що до ПрАТ «СГ «ТАС», яке відповідно до умов Договору страхування здійснило виплату страхувальнику страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 25 000,00 грн (підтверджується страховим актом 15012/56/922 від 12.08.2022 та платіжною інструкцією №283529 від 16.08.2022) переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 209425013 у межах фактично здійснених ним витрат (25 000,00 грн), беручи до уваги розмір франшизи за Полісом № ЕР 209425013 (2 600,00 грн) та ліміт відповідальності (130 000,00 грн), суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «СГ «ТАС» до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 22 400,00 грн (25 000,00 грн - 2 600,00 грн).

Стосовно заперечень відповідача проти позовних вимог, які ґрунтуються на тому, що ним вже сплачено страхове відшкодування потерпілій в ДТП особі ( ОСОБА_3 ), а отже виконано свій обов`язок за полісом № ЕР 209425013, суд зазначає таке.

Як вбачається з наданих сторонами доказів, позивачем 16.08.2022 сплачено його страхувальнику за договором №AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом НОМЕР_3 ( ОСОБА_1 ) страхове відшкодування в розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 283529 від 16.08.2022.

У подальшому 25.08.2022 ПрАТ «СГ «ТАС» направило відповідачу заяву № 02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка отримана останнім 26.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та визнається відповідачем.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем грошове відшкодування за полісом № ЕР 209425013 у розмірі 45 000,00 грн сплачено ОСОБА_3 09.11.2022, тобто вже після здійснення виплати позивачем страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування (16.08.2022) та отримання 26.08.2022 від позивача вимоги про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

Колегія суддів зазначає, що згідно з цивільним законодавством відшкодування збитків є загальною (універсальною) формою цивільно-правової відповідальності. Це означає, що потерпілий має право на відшкодування всіх документально підтверджених збитків, але не більше ніж їхній реальний розмір.

Законодавство не передбачає подвійного відшкодування особі за одні й ті самі збитки, оскільки це суперечило б принципу відновлення майнового стану потерпілого до стану, в якому він перебував до порушення. Отримання відшкодування двічі за одні й ті самі втрати є неправомірним.

Зі змісту заяви позивача №02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка отримана відповідачем 26.08.2022, вбачається, що остання містить усі необхідні відомості для ідентифікації страхового випадку та обставин виплати страхового відшкодування внаслідок ДТП, що мала місце 18.06.2022 за участю автомобілів «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 (під керуванням ОСОБА_3 ) та «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 (під керуванням ОСОБА_2 ).

В якості додатків до даної заяви долучені копії Договору добровільного страхування, заяви про страхову подію, посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, документа, що встановлює вину, документів, що встановлюють розміру збитку, акту огляду пошкодженого ТЗ, заяви на виплату страхового відшкодування, страхового акту, платіжного доручення.

Зі змісту заяви до ПрАТ «СГ «ТАС» про настання події від 21.06.2022 (том 1, а.с. 30) вбачається, що остання подана власником автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , тобто особою, яка є потерпілою у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водночас, виплата страхового відшкодування позивачем здійснена страхувальнику за договором №AZ17 1314455 від 17.02.2022 та полісом НОМЕР_3 - ОСОБА_1 на підставі заяви на виплату від 07.07.2022, про що зазначено у страховому акті №15012/56/922 від 12.08.2022.

Як вбачається із долученої відповідачем до апеляційної скарги копії заяви від 07.07.2022 (заява про виплату значиться у додатках до заяви позивача №02681/9222), ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» про надання права на отримання належної йому до виплати суми страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 18.06.2022, ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи перелік документів, що були долучені до заяви позивача №02681/9222 на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації, яка отримана відповідачем 26.08.2022, відповідач був обізнаний про те, що ОСОБА_3 як потерпіла особа звернувся до позивача із заявою про настання страхової події, а в подальшому про надання дозволу отримати належне йому страхове відшкодування ОСОБА_1 .

Відповідно, відповідач ще до моменту здійснення ним виплати ОСОБА_3 за полісом № ЕР 209425013 (09.11.2022) був обізнаний про те, що потерпіла особа зверталася до позивача за отриманням страхової виплати і про те, що така страхова виплата була здійснена позивачем.

З огляду на це відповідач станом на дату здійснення виплати не був позбавлений можливості встановити, що потерпіла особа фактично звернулася за отриманням страхового відшкодування і до страховика за договором добровільного страхування, і до нього як до страховика винної у ДТП особи.

При цьому, як уже зазначалося, за загальними принципами цивільної відповідальності отримання особою відшкодування двічі за одні й ті самі втрати є неправомірним.

З огляду на вказане суд першої інстанції вірно зазначив, що саме відповідач, який здійснив страхову виплату потерпілій особі після позивача, має право звернутися до ОСОБА_3 із заявою про повернення суми виплаченого страхового відшкодування.

Посилання скаржника на те, що судом невірно в оскаржуваному рішенні зазначено дату подання ОСОБА_3 до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду приймаються судом до уваги, оскільки з матеріалів справи дійсно вбачається, що заява потерпілого ОСОБА_3 від 27.10.2022 є заявою на виплату страхового відшкодування, а не повідомленням про настання страхової події. У свою чергу пояснення до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду датовані 12.08.2022 (том 1, а.с. 64), а технічний огляд КТЗ проведено відповідачем 17.08.2022 (том 1, а.с. 68).

Зазначене, втім, не впливає на висновки суду про наявність у відповідача обов`язку здійснити відшкодування позивачу страхової виплати в порядку суброгації з огляду на обставини першочерговості здійснення такої виплати позивачем потерпілій особі/страхувальнику за договором добровільного страхування й факту обізнаності відповідача з 26.08.2022 про здійснення такої виплати позивачем.

Відповідачем не надано суду доказів відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з страховою виплатою.

За вказаних обставин суд вважає вимоги про стягнення з відповідача 22 400,00 (25 000-2600) грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5 553,97 грн пені, 3% річних у розмірі 1 377,24 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 776,80 грн.

Відповідно до статті 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що останні виконані арифметично вірно та відповідно до норм законодавства, а тому вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 5 553,97 грн, 1 377,24 грн 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 3 776,80 грн є обґрунтованими і також підлягають задоволенню, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у даній справі, а доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/15733/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/15733/24 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Матеріали справи №910/15733/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко