УХВАЛА

04 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/629/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Губенко Н. М.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Богатир К. В., судді: Поліщук Л. В., Таран С. В.)

від 18.09.2025

у справі за позовом Заступника керівника Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області та Південного офісу Держаудитслужби

до: 1. Відділу житлово-комунального господарства, будівництва, благоустрою та розвитку інфраструктури Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області;

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод"

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 502 489,83 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У лютому 2025 року Заступник керівника Подільської окружної прокуратури в інтересах держави (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (далі - позивач 1, Сільська рада) та Південного офісу Держаудитслужби (далі - позивач 2, Держаудитслужба) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Відділу житлово-комунального господарства, будівництва, благоустрою та розвитку інфраструктури Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" (далі - відповідач 2, Товариство, скаржник), в якому просив визнати недійсними укладені між відповідачами додаткові угоди № 1 та № 2 до договору закупівлі та стягнути з Товариства на користь Сільської ради штрафні санкції.

2. Позов обґрунтовано тим, що відповідачами безпідставно продовжено строк дії договору. Прокурор вказував, що обставини непереборної сили, зокрема погіршення погодних умов у грудні місяці, на які вказувало Товариство, могли бути передбачувані на момент укладення договору, а впровадження військового стану на території України вже існували на момент його укладення; часткове виконання договору у визначені терміни, до 31.12.2023, є підтвердженням можливості виконання робіт у строки, не зважаючи на погодні умови або військову агресію; документальне підтвердження об`єктивних обставин, що спричинили продовження строку дії договору, були відсутні, що свідчить про незаконність укладених між відповідача додаткових угод та наявність підстав для визнання їх недійсними.

3. Разом з позовною заявою, прокурор подав суду заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти (в межах ціни позову), а також на нерухоме майно Товариства, яке належить або буде належати йому в майбутньому, з метою його подальшої реалізації для погашення заборгованості.

4. 24.02.2025 Господарський суд Одеської області постановив ухвалу, якою заяву прокурора задовольнив частково, забезпечив позов шляхом накладення арешту лише на грошові кошти Товариства.

5. 18.04.2025 від Товариства надійшла заява до суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 24.02.2025.

6. 23.04.2025 Господарський суд Одеської області постановив ухвалу, якою у задоволенні заяви Товариства відмовив.

7. Місцевий господарський суд виходив з того, що викладені заявником у клопотанні доводи не є обставинами, з якими господарський процесуальний закон пов`язує можливість скасування заходів забезпечення позову.

8. 01.05.2025 від Товариства надійшла до суду повторно заява про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 24.02.2025.

9. 05.05.2025 Господарський суд Одеської області постановив ухвалу, якою заяву задовольнив й скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду 24.02.2025.

10. Суд першої інстанції, врахувавши наданий Товариством лист Подільської районної військової адміністрації від 14.04.2025 № 01-38/11536 та договори про надання послуг (виконання робіт), зазначив, що Товариство є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності територіальних громад Одеської області в особливий період, накладання арешту на його грошові кошти в межах ціни позову спричиняє негативний вплив на господарську діяльність Товариства, як критично важливого підприємства для територіальних громад Одеської області, в інтересах однієї з яких прокурором заявлено відповідний позов. При цьому суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо.

11. 04.06.2025 Господарський суд Одеської області ухвалив рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю.

12. Суд першої інстанції виходив з того, що додаткові угоди № 1 від 29.12.2023 та № 2 від 07.05.2024 до договору № 66 від 23.10.2023 були укладені сторонами на підставі об`єктивних обставин, які підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими та відповідають вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 4 пункту 19 Особливостей, визначених постановою Кабінету міністрів України від 12.10.2022 № 1178. Суд також вказав, що вимога щодо стягнення з Товариства штрафних санкцій в сумі 502489,83 грн у цьому випадку є похідною від вимоги про визнання недійсними додаткових угод № 1, № 2 до договору, тому також не підлягає задоволенню.

13. 24.06.2025 Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу прокурора задовольнив, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.05.2025 (про скасування заходів забезпечення позову) у цій справі скасував й у задоволенні клопотання Товариства про скасування заходів забезпечення позову відмовив.

14. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені Товариством у заяві від 01.05.2025 обставини не є новими, які б обґрунтовували необхідність скасування забезпечення позову, а тому підстави для задоволення цієї заяви були відсутні; при цьому, під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову суд не оцінює правомірність та доцільність вжиття ним заходів забезпечення позову, а лише з`ясовує, чи потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення; суд зазначив, що станом на момент подання прокурором апеляційної скарги, так і станом на момент прийняття судом апеляційної інстанції цієї постанови, рішення суду у цій справі ще не набрало законної сили.

15. 18.09.2025 Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу прокурора задовольнив, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2025 скасував та прийняв нове рішення про задоволення позову повністю; визнав недійсними додаткові угоди № 1 від 29.12.2023 та № 2 від 07.05.2024 до договору закупівлі № 66 від 23.10.2023, укладені між відповідачами; стягнув з Товариства штрафні санкції у сумі 502 489,83 грн та стягнув з відповідачів судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

16. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ні на момент укладення оскаржуваних додаткових угод, ні на момент розгляду справи судом першої інстанції, відповідачами не було доведено наявність виключних обставин, за яких можливо продовжити строки виконання підрядних робіт, а тому порушено вимоги закону щодо порядку укладення таких додаткових угод. При цьому, визнаючи недійсною додаткову угоду № 1, суд виходить з того, що хоч цією додатковою угодою і не були продовжені строки виконання підрядних робіт, але нею були вчинені дії з метою подальшого продовження такого строку виконання робіт, адже сторони погодили новий строк дії договору та здійснили погодження нового плану фінансування робіт, перенісши фінансування невиконаних у 2023 році робіт на 2024 рік, тобто сторонам було достеменно відомо, що відповідні роботи на суму 4 467 257,71 грн не будуть виконані у 2023 році та строк їх виконання буде перенесено на 2024 рік.

17. 13.10.2025 Товариство звернулося до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 18.09.2025 (за результатами перегляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2025), а також скасувати арешт, накладений на грошові кошти Товариства в розмірі 502 489,83 грн, шляхом скасування постанови (помилково скаржник зазначає ухвалу) Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 (про скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 05.05.2025, якою було скасовано забезпечення позову).

18. 16.10.2025 прокурор подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" заперечення проти відкриття касаційного провадження. В обґрунтування зазначив, що в касаційній скарзі взагалі не вбачається підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку, а її зміст зводиться лише до переоцінки доказу (висновку експерта) та відсутності повноважень у Подільської окружної прокуратури, та безпосередньо у заступника керівника Подільської окружної прокуратури; скаржник взагалі не зазначив, на підставі якої норми ГПК України подано касаційну скаргу, як наслідок, така скарга не приймається до розгляду та повертається скаржнику. Крім того, прокурор зазначає, що зміст касаційної скарги свідчить про те, що Товариство одним процесуальним документом намагається оскаржити 2 зовсім різні судові рішення: постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 по суті спору та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 стосовно забезпечення позову, що процесуально неможливо. З огляду на зазначене прокурор вважає, що наявні підстави для відмови Товариству у відкритті касаційного провадження на судові рішення у справі № 916/629/25.

19. 05.11.2025 Верховний Суд постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою Товариства в частині оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025, а касаційну скаргу в частині оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 - залишив без руху.

20. Верховний Суд встановив скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме визначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга відповідно до частини другої статті 287 ГПК України та наведення відповідного їх обґрунтування.

21. Суд виходив з того, що у касаційній скарзі скаржник зазначив, що постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 є необґрунтована та незаконна, тому підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначив, що позивачем, апелянтом у цій справі є прокуратура, а син головуючого судді є працівником прокуратури, то суддя повинен був керуватись пунктом 1 частини першої статті 35 ГПК України та заявити самовідвід; суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що при поданні позовної заяви прокурором було грубо порушено норми пунктів 2, 9, 10 частини третьої, частини п`ятої статті 162, пункту 5 частини другої статті 164 ГПК України, а також при поданні апеляційної скарги прокурором грубо порушено норми пунктів 2, 5, 8, 9 частини другої, пунктів 1, 2 частини третьої статті 258 ГПК України; суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги і неправильно надав оцінку висновку експерта № 25/03 від 10.04.2025 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Товариство стверджує, що звернення прокурора в інтересах позивачів 1 та 2 з вимогою про визнання угод недійсними за даних обставин справи не призведе до поновлення будь-яких прав позивачів, оскільки такі не порушено і суд дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення штрафних санкцій, оскільки таке стягнення не може бути розцінене як таке, що пред`явлене з метою застосування реституції, оскільки будь-які додаткові кошти поза умовами договору, за спірними додатковими угодами на користь Товариства не сплачувались. Натомість Суд вказав, що касаційна скарга не містить зазначення передбаченої (передбачених) частиною другою статті 287 ГПК України підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень та відповідного їх обґрунтування.

22. 07.11.2025 о 17:24 скаржнику та його представнику надіслано в електронний кабінет копію ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, що відповідно до абзацу 2 частини шостої статті 242 ГПК України вважається врученим 10.11.2025.

23. 17.11.2025 скаржник подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" заяву про усунення недоліків, до якої додав уточнену редакцію касаційної скарги на оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025.

24. 19.11.2025 прокурор подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" заперечення проти відкриття касаційного провадження.

25. У запереченнях зазначено, що касаційна скарга необґрунтована та є такою, що подана з порушенням норм процесуального права, виправлена касаційна скарга досі не містить підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку, а її зміст зводиться лише до переоцінки доказу (висновку експерта) та відсутності повноважень у Подільської окружної прокуратури, безпосередньо у заступника керівник Подільської окружної прокуратури та навіть у головуючого судді суду апеляційної інстанції, скаржником взагалі не зазначено, на підставі якої норми ГПК України подано касаційну скаргу, тобто скаржник не усунув недоліки касаційної скарги, як наслідок, така скарга не приймається до розгляду та повертається на підставі пункту 4 частини четвертої статті 292 ГПК України.

26. Верховний Суд вивчив матеріали про усунення недоліків касаційної скарги, перевірив аргументи скаржника та дійшов висновку про повернення касаційної скарги з таких підстав.

27. Товариство, скориставшись правом на усунення недоліків касаційної скарги, вимоги ухвали Верховного Суду від 05.11.2025 не виконало.

28. Як убачається зі змісту уточненої касаційної скарги, скаржник зазначає, що:

- апеляційний господарський суд не врахував приписи щодо можливості та необхідності звернення прокурора з відповідним позовом до суду (постанова Верховного Суду № 922/3219/20);

- оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц);

- під час проведення підготовчого засідання Південно-Західним апеляційним господарським судом не було поставлено питання про відвід або самовідвід, при цьому, позивачем у цій справі є прокуратура, а син головуючого судді є працівником прокуратури, то суддя повинен був керуватись пунктом 1 частини першої статті 35 ГПК України та заявити самовідвід;

- станом на 26.08.2024 будь яких порушень законодавства, Південним офісом Держаудитслужби не виявлено, а тому у Позивача 2 (Південного офісу Держаудитслужби) позовних вимог не має;

- Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 зазначав, що зміна істотних умов договору про закупівлю відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" можлива внаслідок документально підтверджених обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили;

- судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги і неправильно надано оцінку висновоку експерта № 25/03 від 10.04.2025 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, адже такий висновок базується на листі Українського гідрометеорологічного центру, який навпаки спростовує висновок про неможливість проведення підрядних робіт, та положеннях будівельних норм;

- сторонами нібито спірних правовідносин, в даному випадку, договору № 66 від 23.10.2023 є Відділ житлово-комунального господарства, будівництва, благоустрою та розвитку інфраструктури Куяльницької сільської ради Одеської області (Замовник) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" (Підрядник), отже, порушення однією із сторін прийнятих на себе зобов`язань є підставою для сплати штрафних санкцій саме на користь сторони такого зобов`язання. Таким чином, приписами чинного законодавства не передбачено можливості стягнення договірної штрафної санкції на користь особи, яка не є стороною договору;

- згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

29. Таким чином скаржник виклав обставини справи та позицію скаржника щодо цих обставин. Водночас, в уточненій касаційній скарзі Товариство не визначило конкретно передбачений пункт (пункти) частини другою статті 287 ГПК України як підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення з належним обґрунтуванням у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, що не є належним виконанням приписів пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

30. Верховний Суд зауважує, що обов`язок скаржника викласти та вмотивовано обґрунтувати підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку випливає із змісту частини другої статті 287 та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, про що Суд зазначав в ухвалі від 05.11.2025, залишаючи касаційну скаргу в частині оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 без руху.

31. Відповідно до частини третьої статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

32. Верховний Суд не раз наголошував, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.04.2023 у справі № 910/12405/21, від 21.03.2023 у справі № 908/125/18, від 19.04.2023 у справі № 921/64/22, від 06.06.2023 у справі № 914/217/22, від 09.04.2024 у справі № 910/6316/23).

33. Суд касаційної інстанції відмічає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

34. При цьому правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, викладення вимог, змісту та підстав касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги, що має своїм наслідком відповідно до статті 300 ГПК України розгляд касаційної скарги в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

35. Відповідно до приписів статті 300 ГПК України Верховний Суд не наділений повноваженнями замість скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку зазначене призводило б до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність і диспозитивність.

36. Усупереч зазначеному уточнена касаційна скарга фактично зводиться до необхідності суду касаційної інстанції замість скаржника визначити підстави для касаційного оскарження судового рішення апеляційної інстанції, з висновками якого скаржник не погоджується.

37. З огляду на зазначене, скаржник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 05.11.2025 щодо визначення підстав касаційного оскарження судового рішення у цій справі.

38. Частиною другої статті 292 ГПК України унормовано, що у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

39. Згідно з частиною четвертою статті 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

40. Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 292 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

41. Скаржник скористався правом на усунення недоліків касаційної скарги, проте не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 05.11.2025 у справі № 916/629/25, а саме конкретно не визначив підстави для оскарження постанови в касаційному порядку відповідно до частини другої статті 287 ГПК України, тому Верховний Суд повертає скаргу відповідно до частини другої та пункту 4 частини четвертої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський асфальтобетонний завод" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 у справі № 916/629/25 не приймати до розгляду та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко