УХВАЛА

08 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/1195/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2025

у справі за позовом ОСОБА_2

до відповідачів:

1) ОСОБА_1

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "АС Транс-Груп"

про визначення розміру частки,

В С Т А Н О В И В:

1. У червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить визначити розмір частки ОСОБА_2 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АС Транс-Груп" у розмірі 3 100 000,00 грн, що становить 100% від розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "АС Транс-Груп".

2. Господарський суд Полтавської області рішенням від 23.07.2025 відмовив у задоволенні позову.

3. Східний апеляційний господарський суд постановою від 11.11.2025 рішення Господарського суду Полтавської області від 23.07.2025 скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову.

4. 18.11.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 (подана 14.11.2025 засобами поштового зв`язку) на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2025, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

5. Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

6. Частиною 2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.

Щодо підстав касаційного оскарження

7. Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).

8. Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.

9. У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).

10. У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

11. У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

12. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п.3 ч.2 ст.287 ГПК, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

13. Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

14. При цьому необхідно враховувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.

15. Системний аналіз наведених положень ГПК дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч.2 ст.287 ГПК як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

16. Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

17. Обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

18. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності варто насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

19. У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.1 ч.2 ст.287 ГПК, обґрунтування якої викладено таким чином:

"На виконання вимог пункту п`ятого частини 2 статті 290 ГПК України вказую, що підставою касаційного оскарження додаткової постанови Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 року у справі №917/2292/24 є пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України - порушення норм процесуального права, а саме: частини четвертої, п`ятої статті 126 та статті 129 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме висновки суду апеляційної інстанції в цій частині не відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №910/12258/17 та від 11.06.2018 у справі №916/613/17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18".

20. Отже, скаржниця наводить підстави касаційного оскарження додаткової постанови Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 у справі №917/2292/24, тоді як оскаржуваним рішенням визначає постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі №917/1195/25.

21. Крім того, у тексті касаційної скарги ОСОБА_1 вказує: "Висновки Східного апеляційного господарського суду, які слугували підставою скасування рішення господарського суду Полтавської області від 23.07.2025 у справі №917/1195/25 на час складання вказаної апеляційної скарги, не відомі, а тому відповідачка залишає за собою право доповнити дану касаційну скаргу у строки та в порядок визначений ГПК України".

22. Таким чином, ОСОБА_1 не зазначила норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; не навела висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; не навела висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; не обґрунтувала подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

23. У зв`язку із вищезазначеним, скаржниці необхідно вказати підстави касаційного оскарження судових рішень, врахувавши вимоги щодо їх обґрунтування, які описані, зокрема, у пунктах 9-18 цієї ухвали.

Щодо сплати судового збору

24. Відповідно до п.2 ч.4 ст.290 ГПК до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

25. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом "Про судовий збір".

26. Згідно з ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

27. Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

28. Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

29. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону "Про судовий збір").

30. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч.2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

31. Враховуючи предмет позову, а також вимоги касаційної скарги, ОСОБА_1 при її подачі повинна була сплатити судовий збір у розмірі 93 000 грн, розрахований таким чином: (3 100 000 грн х 1,5% х200%).

32. До касаційної скарги ОСОБА_1 не надала документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

33. 03.12.2025 до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Салашного М.О., до якої він додав квитанцію до платіжної інструкції №03-20346716/С від 03.12.2025 на суму 74 400 грн, тобто на 18 600 грн менше від суми судового збору, що підлягає сплаті у цьому випадку.

34. Зі сплаченої ОСОБА_1 суми судового збору вбачається, що скаржниця обраховувала розмір судового збору, керуючись положеннями ч.3 ст.4 Закону "Про судовий збір", якою передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (93 000 грн х 0,8 = 74 400 грн).

35. Разом з тим, як було зазначено, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою засобами поштового зв`язку (номер відправлення 28), а не в електронній формі, а тому відсутні підстави для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору.

36. Верховний Суд у постанові від 23.02.2024 у справі №918/866/23 вважав, що суд апеляційної інстанції при розрахунку суми судового збору, яку повинен був сплатити відповідач за подання апеляційної скарги, обґрунтовано не застосував коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору, передбачений ч.3 ст.4 Закону "Про судовий збір", оскільки апеляційна скарга була подана засобами поштового зв`язку, а не в електронній формі.

37. Оскільки скаржниця не надала документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, то касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених п.2 ч.4 ст.290 ГПК.

38. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.

39. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.

40. З огляду на залишення касаційної скарги без руху, клопотання про зупинення дії оскаржуваної постанови залишається без розгляду до усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, ст.4 Закону "Про судовий збір", Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 у справі №917/1195/25 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити ОСОБА_1, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О. Кібенко