СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

08 грудня 2025 року м. Харків Справа № 917/76/25

Східний апеляційний господарський суд у складі судді-доповідача Крестьянінова О.О., розглянувши апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (вх.№2564 П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/76/25

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» (, адреса: 61135, Харківська область, м. Харків, вулиця Гвардійців Широнінців, будинок, 44)

до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (, адреса: 36020, Полтавська область, м. Полтава, вулиця Стрітенська, будинок, 19)

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.10.2025 у справі №917/76/25 позов задоволено повністю, зобов`язано Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (, адреса: 36020, Полтавська область, м. Полтава, вулиця Стрітенська, будинок, 19) забрати з урахуванням використаного майна на виконання вимог Договору №49 від 26.09.2022 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» по акту прийому-передачі майно, а саме: піщано-соляну суміш у кількості 1 399,34 м3 та хлористий натрій (сіль з антизлежувачем) у кількості 2 548,62 т. із зберігання, що було передане на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» за Договором відповідального зберігання від 16.12.2022 року за №2022.12.16 і знаходиться за адресою: м. Полтава, вул.Дорошенко, 2а та м. Полтава, вул. Гончарова, 17; стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (, адреса: 36020, Полтавська область, м. Полтава, вулиця Стрітенська, будинок, 19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» (, адреса: 61135, Харківська область, м. Харків, вулиця Гвардійців Широнінців, будинок, 44) 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Від Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради до Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, в якій заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить визнати причини пропуску строку на подання апеляційної скарги поважними та поновити відповідачу строк на подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради задовольнити: скасувати рішення Господарського суду Полтавської області №917/76/25 від 14.10.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради; здійснити новий розподіл судових витрат, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» на користь Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Дослідивши апеляційну скаргу, суд дійшов висновку про залишення її без руху виходячи з такого.

1. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 установлено в розмірі 3028,00 грн.

Ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.2, п. 2 ч. 2 ст. ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Ставка судового збору з апеляційних скарг на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (пп. 4 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру.

Апеляційну скаргу подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд».

Отже, за подання апеляційної скарги скаржник має сплатити судовий збір у розмірі 3633,60 грн (3028,00грн *150%*0,8).

Проте, заявником не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

2. Розглядаючи клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги, суд зазначає, що лише сам факт його подання не передбачає обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк, оскільки в кожному випадку суд має визначити, з якої причини такий строк було пропущено заявником, та чи підлягає він відновленню; у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин справи оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Суд у кожному випадку, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Повне рішення від 14.10.2025 складено місцевим господарським судом 23.10.2025 та отримано відповідачем 24.10.2025 о 17:30 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно з положенням частини 1 статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 3 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина 5 статті 254 ЦК України).

З урахуванням викладеного заявник мав право звернутися до суду з апеляційною скаргою до 14.11.2025.

Проте, апеляційна скарга на вказане судове рішення подана Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради через підсистему Електронний суд лише 02.12.2025, тобто зі значним пропуском встановленого статтею 256 ГПК України строку.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку заявник апеляційної скарги зазначає, що, на його думку, об`єктивними причинами, що унеможливили підготовку та подачу апеляційної скарги в межах процесуальних строків були такі: робочий графік відповідача, як органу місцевого самоврядування, п`ятиденний (понеділок - п`ятниця), з вихідними у суботу та неділю; збройна агресія російської федерації, яка часто відображається в постійних повітряних тривогах та ракетних атаках зумовлює перебування в укритті; відсутність електроенергії та інтернет зв`язку, обмежує та перериває технічні можливості Управління у здійсненні своєї діяльності.

Суд зазначає, що обставини відсутності електроенергії та інтернет зв`язку не підтверджені заявником жодними доказами. Враховуючи, що вся наша країна та відповідно усі учасники судового процесу наразі вже четвертий рік перебувають у стані воєнного положення, переважна частина населення та установ прилаштувалися до відповідних умов роботи та забезпечені альтернативними джерелами енергії. Самі по собі оголошення про повітряні тривоги нажаль вже не є виключними обставинами. А тому, такі перманентні умови мають враховуватися учасниками справи при вчиненні відповідних процесуальних дій. Таким чином, заявником не доведено ні факт існування обставин, які перешкоджали йому своєчасно звернутися із апеляційною скаргою, ні причинно-наслідковий зв`язок між цими обставинами та не вчиненням ним відповідних дій.

Посилання відповідача на п`ятиденний (понеділок - п`ятниця) робочий графік не заслуговують в даному випадку на увагу суду, оскільки він за своїм характером є звичайним та традиційним майже для всіх приватних, комунальних та державних закладів та установ, який сам по собі не є перешкодою у здійсненні в строк процесуальних дій.

Так, частиною 1 статті 52 Кодексу законів про працю України передбачено, що для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Статтею 62 Кодексу законів про працю України визначено, що при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день.

З огляду на викладене, суд не може визнати наведені відповідачем підстави пропуску строку для подання апеляційної скарги поважними.

За положеннями частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

3. Судом встановлено, що апеляційну скаргу, подану в інтересах Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, підписано Люмахом Андрієм Олексійовичем, на підтвердження повноважень якого надані:

- виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якій зазначено, що керівником (начальником) Управлiння житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради є заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів Панасенко Т.В.;

- довіреність від 03.11.2025, видана Управлiнням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, начальника Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради Панасенка Тараса Володимировича, якою уповноважено головного спеціаліста відділу з питань юридичного забезпечення Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради Люмаха Андрія Олексійовича представляти інтереси Управління, зокрема, в усіх судах.

Згідно з частинами 1, 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частиною 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 4 статті Господарського процесуального кодексу України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 60 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 244 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особам.

Разом з тим, в порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

Колегія суддів зазначає, що надання довіреності на представника саме по собі виключає самопредставництво юридичної особи (відповідний висновок міститься в ухвалах Верховного Суду: від 09.06.2020 у справі №917/751/19, від 16.12.2020 у справі №917/855/20, від 28.04.2022 у справі №914/3293/20, у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі №910/25456/15 тощо).

Особа, яка представляє юридичну особу за довіреністю і виконує процесуальні дії на підставі повноважень, наданих їй довіреністю, виступає від імені цієї особи - довірителя, а не в порядку самопредставництва.

Суд враховує, що починаючи з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому, можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, потрібно підтверджувати приписами або відповідного закону, або статуту чи положення цієї юридичної особи, або умовами трудового договору (контракту), посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі не має чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва. Аналогічні висновки викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №303/4297/20, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №149/289/21.

Таким чином, для визнання особи (зокрема, Люмаха А.О.) таким, що діє в порядку самопредставництва в інтересах Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, необхідно доведення обставин, що у відповідному законі, статуті, положенні, посадовій інструкції чи трудовому договорі (контракті), тощо було чітко визначено її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.

Колегія суддів також ураховує правову позицію, наведену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №910/16580/23, яка конкретизувала власний висновок, викладений в ухвалі від 08.06.2022 у справі №303/4297/20. Здійснюючи тлумачення частини третьої статті 56 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що її формулювання дозволяє виснувати, через яких осіб можливе самопредставництво юридичної особи, а також про те, що, окрім керівника і члена виконавчого органу, такими особами можуть бути також інші особи, уповноважені діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). Особа, через яку юридична особа діє на засадах самопредставництва, має підтвердити суду цей свій статус, зокрема, шляхом подання документів, вказаних у частині третій статті 56 ГПК України (статут, положення, трудовий договір (контракт)). Водночас, якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до ЄДР ЮО, ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є). Отже, за наявності інформації щодо такої особи в ЄДР ЮО та в разі подання її суду, відсутності стосовно цього спору, про який повідомлено суду, підстави додатково підтверджувати ці повноваження документами, які за своїм змістом є тими, що визначені частиною третьою статті 56 ГПК України, - статутом, положенням, трудовим договором (контрактом) - відсутні, оскільки суд може покладатись на відомості з ЄДР ЮО як на достовірні.

Втім, у наданій виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо права Люмаха А.О. діяти в порядку самопредставництва від імені Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради.

Тож, суд не може визнати надані докази достатніми для підтвердження повноважень Люмаха А.О. діяти від імені Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в судах України в порядку самопредставництва.

Також, матеріали справи не містять і доказів того, що Люмах А.О. є адвокатом (повноваження якого могли б підтверджуватися довіреністю, виданою в установленому порядку).

Водночас, дана справа не відноситься до категорії малозначних справ, а отже положення частини 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що представником у малозначних справах може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу, не можуть бути застосовані в даному випадку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п. 1 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно частини 2 статті 174 Г Господарського процесуального кодексу ПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради залишити без руху.

2. Встановити Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання йому можливості звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження, вказавши інші підстави для поновлення строку, надання доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі (3633,60 грн) та доказів на підтвердження повноважень особи, яка її підписала.

3. Наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, передбачені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О.О. Крестьянінов