ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/12918/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В., Власова Ю. Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025

у справі за позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів»

до Акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк»

про визнання зобов`язань припиненими.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (далі - АТ «Нікопольський завод феросплавів», позивач) звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», відповідач) про визнання припиненими всіх зобов`язань позивача перед відповідачем за укладеним між ними кредитними договорами.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що АТ «Нікопольський завод феросплавів» виконано всі зобов`язання за кредитними договорами, проте відповідач не визнає припинення зазначених договірних зобов`язань виконанням, проведеним належним чином.

2. Стислий виклад судових рішень попередніх інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 19.02.2021 у справі №910/12918/20 позов задовольнив повністю. Визнав припиненими усі зобов`язання АТ «Нікопольський завод Феросплавів» перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 01.10.2010 №4Н10257Д та за кредитним договором від 10.12.2012 №4Н12378Д у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином (рішення оскаржується АТ КБ «Приватбанк» і не набрало законної сили).

2.2. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (далі - АТ «Запорізький завод феросплавів», скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить: поновити скаржнику строк на подання апеляційної скарги; прийняти до розгляду та задовольнити апеляційну скаргу; змінити рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/12918/20 шляхом доповнення її мотивувальної частини. Також скаржник просив відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/12918/20.

2.3. Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 08.09.2025 у цій справі відмовив АТ «Запорізький завод феросплавів» у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу залишив без руху та запропонував скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 5 044,80 грн.

3. Стислий зміст оскаржуваного судового рішення

3.1. Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.10.2025 (колегія суддів: Гаврилюк О.М., Сулім В.В., Майданевич А.Г.) повернув апеляційну скаргу АТ «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі №910/12918/20 на підставі частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4. Стислий виклад вимог касаційної скарги

4.1. АТ «Запорізький завод феросплавів» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 910/12918/20; направити справу до апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Касаційна скарга подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.

5.2. Аналізуючи зміст оскаржуваної ухвали крізь призму прийнятих Європейським судом рішень, скаржник зазначає про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги вимогам щодо справедливого судового розгляду, оскільки Північним апеляційним господарським судом не взято до уваги доводи АТ «Запорізький завод феросплавів» щодо скрутного фінансового становища та не в повному обсязі досліджено обставини, на які скаржник посилався при зверненні до суду апеляційної інстанції. На думку АТ «Запорізький завод феросплавів», суд апеляційної інстанції порушив його право на доступ до суду, а оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, тобто, є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

6. Позиція інших учасників справи

6.1. АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на касаційну скаргу заперечує викладені в ній доводи і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у цій справі - без змін.

6.2. Від позивача відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції, якою повернуто апеляційну скаргу скаржнику у зв`язку з невиконанням останнім вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

8.2. Перед Верховним Судом поставлено питання перевірки доводів касаційної скарги щодо обґрунтованості повернення судом апеляційної інстанції апеляційної скарги.

8.3. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.

8.4. У статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

8.5. Право на апеляційне та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження є складовою права на справедливий суд, яке гарантується в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції, а врахуванню підлягають особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

8.6. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3 пункту 3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 №11-рп/2007).

8.7. Так, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у справі регламентовано відповідним процесуальним законом - ГПК України, відповідно до частини першої статті 254 якого учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

8.8. Статтею 258 ГПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги, зокрема, в частині третій передбачено додання до апеляційної скарги доказів сплати судового збору.

8.9. Відповідно до частини другої статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

8.10. За змістом частин першої, другої статті 174 ГПК України, з урахуванням положень частин другої, шостої статті 260 цього Кодексу, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

8.11. Судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні до Північного апеляційного господарського суду скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 5 044,80 грн.

8.12. Водночас, як убачається з матеріалів справи та встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, АТ «Запорізький завод феросплавів» не сплатило судовий збір у встановленому розмірі, однак просило відстрочити його оплату у зв`язку із тим, що підприємство знаходиться в місті Запоріжжя, яке постійно зазнає обстрілів через масові удари РФ. Через військову агресію Росії проти України апелянт втратив можливість функціонувати належним чином.

8.13. Суд апеляційної інстанції, розглянувши заяву АТ «Запорізький завод феросплавів» про відстрочення сплати судового збору, дійшов висновку про відсутність підстав у її задоволенні, оскільки скаржником не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, та не обґрунтовано належними і допустимими доказами відсутність можливості сплатити судовий збір у встановлених законом порядку і розмірі. Також скаржником не надано доказів того, що на відкритих рахунках відсутні кошти для сплати судового збору, а також не надано доказів на підтвердження того, що останнє буде спроможне в подальшому оплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі. Положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Однак предметом цієї справи не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

8.14. Відтак, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у цій справі апеляційну скаргу АТ «Запорізький завод феросплавів» залишено без руху та запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 5 044,80 грн.

8.15. За таких обставин Верховний Суд виходить з того, що суд апеляційної інстанції, на виконання вимог статей 174, 260 ГПК України, установивши в ухвалі від 08.09.2025, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 258 цього Кодексу, надав скаржнику строк для усунення недоліків, визначивши спосіб їх усунення, а саме: надання доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, визначивши в ухвалі розмір судового збору, який підлягає сплаті.

8.16. Отже, положеннями статей 174, 260 ГПК України законодавець передбачив механізм залишення апеляційної скарги без руху задля забезпечення скаржнику можливості у встановлений судом строк усунути недоліки апеляційної скарги.

8.17. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (частина четверта статті 174 ГПК України).

8.18. Зміст наведених приписів господарського процесуального законодавства свідчить про те, що не усунення скаржником у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі про залишення такої скарги без руху, є підставою для повернення апеляційної скарги.

8.19. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.09.2025 о 18:57 ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 доставлено АТ «Запорізький завод феросплавів» в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025. Отже, визначений судом строк для усунення недоліків апеляційної скарги сплив 19.09.2025 (п`ятниця). Проте, станом на 01.10.2025, скаржником не усунуто недоліки, вказані в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі № 910/12918/20.

8.20. Суд апеляційної інстанції також врахував запроваджені воєнним станом обмеження. Однак жодних заяв, звернень від скаржника чи його представника щодо неможливості виконати вимоги ухвали суду від 08.09.2025 у зв`язку із запровадженим воєнним станом з наведеним відповідних доказів (перебуванням на військовій службі, заподіяння шкоди, тощо) до суду не надходило. А тому апеляційний суд дійшов висновку, що скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги, наведені в ухвалі від 08.09.2025. Скаржник не звертався до суду апеляційної інстанції також із заявами про рух його апеляційної скарги, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

8.21. Отже, апеляційний господарський суд, установивши, що АТ «Запорізький завод феросплавів» станом на 01.10.2025 не виконало вимоги ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 про залишення без руху апеляційної скарги, а саме - не сплатило судовий збір за подачу апеляційної скарги у встановленому розмірі, дійшов заснованого на правильному застосуванні статей 174, 260 ГПК України висновку про наявність правових підстав для повернення апеляційної скарги скаржнику.

8.22. За таких обставин суд апеляційної інстанції при винесенні ухвали про повернення апеляційної скарги правильно застосував норми процесуального права, які регулюють питання відповідності формі та змісту апеляційної скарги вимогам статті 258 ГПК України, висновки апеляційного господарського суду є такими, що відповідають положенням статей 174, 260 ГПК України.

8.23. У контексті доводів касаційної скарги Верховний Суд зазначає таке.

8.24. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, визначених у цій статті. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

8.25. Слід зазначити, що встановлений у статті 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

8.26. Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (зазначений висновок щодо застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №940/2276/18).

8.27. З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що приписи пункту 1 частини першої та частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» поширюються на окремі категорії позивачів, які є фізичними особами та не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію.

8.28. У цій справі апеляційний суд встановив, що скаржником не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, та не обґрунтовано належними і допустимими доказами відсутність можливості сплатити судовий збір у встановлених законом порядку і розмірі. Скаржником не надано доказів того, що на відкритих рахунках відсутні кошти для сплати судового збору. Крім того, скаржник не надає доказів на підтвердження того, що останнє буде спроможне в подальшому оплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі. Положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Однак предметом цієї справи не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а відтак, доводи скаржника в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

8.29. При цьому Верховний Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

8.30. Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28.05.1985 у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

8.31. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (заява №28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

8.32. Отже, відмова суду апеляційної інстанції у задоволенні заяви АТ «Запорізький завод феросплавів» про відстрочення сплати судового збору у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього, свідчить про дотримання судом принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та правової визначеності, і така відмова не може бути визначена як обмеження доступу до правосуддя.

8.33. Будь-яких інших доводів, які б спростовували зазначені висновки суду апеляційної інстанції, скаржником у касаційній скарзі не наведено, отже, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги, які відповідно до вимог процесуального законодавства є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення.

8.34. За таких обставин, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, у Суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

8.35. Верховний Суд звертає увагу, що за змістом оскаржуваної ухвали підставою для повернення апеляційної скарги є несплата у встановленому судом розмірі судового збору за подачу апеляційної скарги, що відповідно до частини восьмої статті 174 ГПК України не перешкоджає скаржнику повторно звернутись з апеляційною скаргою в загальному порядку після усунення недоліків.

8.36. Доводи АТ КБ «Приватбанк», викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.37. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.38. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують того, що ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, а отже, підстав для її зміни чи скасування немає.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» залишити без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі №910/12918/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов