АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/943/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:

від ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» - Шорстов О.Ю. в порядку самопредставництва

від АТ «Миколаївобленерго» - адвокат Дімова Ж.О. та адвокат Котенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2025 (повний текст складено та підписано 30.09.2025, суддя Давченко Т.М.)

у справі №915/943/23

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

про стягнення 136452024,19 грн

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2025, з урахуванням ухвали суду від 08.09.2025, закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства Миколаївобленерго (АТ Миколаївобленерго) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (ПрАТ НЕК Укренерго) основного боргу в розмірі 57 761 031,50 грн у зв`язку із відсутністю предмета спору; позовні вимоги задоволено; стягнуто з АТ Миколаївобленерго на користь ПрАТ НЕК Укренерго грошові кошти у загальній сумі 241 760 751,00 грн, з якої: основний борг в розмірі 210 832 046,93 грн, 3% річних в розмірі 10 379 217, 96 грн, інфляційні втрати в розмірі 20 549 485, 88 грн, а також 939 400,00 грн судового збору.

АТ Миколаївобленерго звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою в якій просило суд розстрочити виконання рішення суду на дванадцять місяців з дня ухвалення рішення за вказаним графіком погашення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2025 задоволено заяву Акціонерного товариства Миколаївобленерго про розстрочення виконання рішення суду від 05.09.2025 у справі №915/943/23 та розстрочено виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2025 (з урахуванням ухвали від 08.09.2025) у справі №915/943/23 на дванадцять місяців з дня ухвалення рішення за наступним графіком погашення заборгованості:

1) 19 166 550,00 грн до 05.10.2025

2) 19 166 550,00 грн до 05.11.2025

3) 19 166 550,00 грн до 05.12.2025

4) 19 166 550,00 грн до 05.01.2026

5) 19 166 550,00 грн до 05.02.2026

6) 19 166 550,00 грн до 05.03.2026

7) 19 166 550,00 грн до 05.04.2026

8) 19 166 550,00 грн до 05.05.2026

9) 19 166 550,00 грн до 05.06.2026

10) 19 166 550,00 грн до 05.07.2026

11) 19 166 546,16 грн до 05.08.2026

12) 31 868 104,84 грн до 05.09.2026.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що дослідивши подані суду докази, проаналізувавши правові позиції сторін, врахувавши, що відповідач є об`єктом критичної інфраструктури паливно-енергетичного комплексу, який є найбільш постраждалим підприємством від агресії російської федерації на території Миколаївської області, причини прострочки здійснення платежів, врахувавши погашення відповідачем частини основного боргу, необхідність судового захисту майнових прав позивача, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і, з урахуванням інтересів позивача, існують об`єктивні підстави для задоволення заяви відповідача та можливість розстрочення виконання рішення суду по даній справі

Не погодившись із вказаною ухвалою, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2025 по справі № 915/943/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити АТ «Миколаївобленерго» в розстроченні виконання судового рішення у справі №915/943/23.

Узагальнюючі доводи апеляційної скарги, з наступними:

- оскаржуваною ухвалою порушено майнові права та інтереси позивача, а також судом не в повному обсязі досліджено надані позивачем докази, не надано належної їм оцінки та не враховано всі обставини, на які наголошував позивач, та підтверджував наданими доказами;

- зокрема, поза увагою суду першої інстанції залишено доводи позивача про те, що НЕК «Укренерго» належить до Державного сектору економіки та забезпечує роботу об`єктів критичної інфраструктури, а також входить до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

- НЕК «Укренерго» в результаті ракетних атак на енергетичні об`єкти магістральних мереж України зазнало пошкоджень, що як наслідок для відновлення стабільної роботи енергоспроможності держави потребує великих фінансових витрат, позивач знаходиться у не менш скрутному становищі ніж відповідач;

- допущення порушення зі сторони АТ «Миколаївобленерго» платежів щодо оплати за небаланси електричної енергії протягом тривалого періоду також негативно вплинуло на спроможність НЕК «Укренерго» здійснювати розрахунки з контрагентами;

- враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що судом мають також враховуватись наслідки військової агресії також для позивача;

- відсутність грошових коштів не є виключною обставиною та має негативний вплив на фінансовий стан не лише заявника, а й стягувача у справі та здійснювану ним господарську діяльність. Надаючи відповідачу відстрочення виконання рішення суду на дванадцять місяців, суд фактично врахував лише майнові інтереси відповідача;

- надання розстрочення виконання рішення суду у даній справі призведе до порушення майнових інтересів НЕК «Укренерго», як учасника господарських відносин, який належним чином виконав договірні зобов`язання. Порушуючи договірні зобов`язання, відповідач створює умови через які виникає загроза щодо виконання позивачем своїх зобов`язань по обслуговуванню енергооб`єктів позивача, оплати праці працівникам позивача та виконанню грошових зобов`язань з третіми особами, виконання кредитних зобов`язань, тощо.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 відкрито апеляційне провадження по цій справі та призначено її до розгляду на 03.12.2025.

Відповідачем надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що місцевий господарський суд приймаючи оскаржувану ухвалу дійшов вірного висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення. При цьому, судом взято до уваги те, що розстрочення забезпечить реальне виконання Товариством рішення суду по даній справі без накопичення боргів, тобто дозволить досягти мети виконання судового рішення з дотриманням балансу інтересів обох сторін (співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора), до того ж тривалість відповідної розстрочки визначена з урахуванням дозволених процесуальним законом меж.

Відповідач також вважає, що надання розстрочки на 12 місяців не затримує отримання коштів позивачем, як зазначено в апеляційній скарзі, а навпаки, забезпечує стабільний графік погашення заборгованості, який сприяє поступовому виконанню зобов`язань відповідачем, в той час як позивачем не доведено погіршення його матеріального стану внаслідок неможливості негайного виконання рішення суду АТ «Миколаївобленерго».

Під час судового засідання від 03.12.2025 представник скаржника підтримала вимоги за апеляційною скаргою та наполягала на її задоволенні.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Положення частини 1 статті 331 ГПК визначають, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина 4 статті 331 ГПК).

Частина 5 статті 331 ГПК передбачає, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, відстрочення виконання рішення судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні відповідного питання враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 навела висновки про те, що розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі статтею 331 ГПК є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання, і питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі Шмалько проти України (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. У рішенні від 17.05.2005 по справі Чіжов проти України (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції (Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

У контексті наведеного судова колегія зазначає, що враховуючи те, що існування заборгованості, яка підтверджена судовим рішенням, що підлягає виконанню, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції», у справі «Бурдов проти Росії», у справі «Ясюнієне проти Литви»).

При цьому, у постанові Верховного Суду від 30.05.2025 у справі №916/3015/23 вказано, що застосування відстрочки чи розстрочки виконання судового рішення має виключний характер, а сам факт перебування підприємства у складному фінансовому становищі або в умовах воєнного стану не є самостійною підставою для надання таких процесуальних привілеїв, якщо не доведено існування безпосереднього причинного зв`язку між цими обставинами та неможливістю виконання рішення.

Отже, застосування положень ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вимагає від суду оцінки доказів у сукупності, з урахуванням принципів обов`язковості судових рішень, справедливого балансу інтересів сторін і пропорційності втручання у право стягувача на своєчасне отримання присуджених коштів.

Водночас, суд має виходити з того, що законодавець у будь- якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 цього Кодексу.

Таким чином, винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Так, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про розстрочення виконання рішення відповідач послався на те, що підставами, які унеможливлюють негайне виконання рішення є таке:

- у зв`язку з військовим станом в Україні та тяжким фінансовим становищем АТ Миколаївобленерго не має можливості своєчасно виконати рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2025 по справі № 915/943/23. У зв`язку з бойовими діями, що ведуться з 24.02.2022 у м. Миколаєві та у Миколаївській області АТ Миколаївобленерго є одним з найбільш постраждалих підприємств паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури. Станом на 03.09.2025 Агресором пошкодженим/знищеним є наступне майно Товариства: енергооб`єкти (ПЛ-150кВ 27 од.; ПЛ-110кВ 1; ПЛ-35кВ 110 од.; ПЛ-10(6)кВ 221 од.; ПЛ-0,4кВ 600 од.; ПС 150/35/10(6) 11 од.; ПС 35/10кВ 32 од.; ТП-10(6)/0,4кВ 248 од.), орієнтовна вартість збитків (відновлення пошкоджених енергооб`єктів) завданих Товариству внаслідок російської агресії становить близько 12 964 579,54 тис. грн.;

- розрахунки за надані послуги з розподілу та із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії знаходяться на дуже низькому рівні, оскільки споживачі Товариства, у зв`язку з введенням воєнного стану не сплачують виставлені рахунки. Станом на 01.08.2025 загальна дебіторська заборгованість споживачів перед Товариством за надані послуги складає 290 609 005.62 грн., що підтверджується довідкою від 04.09.2025 № 05.01/01-26/359;

- АТ Миколаївобленерго, як оператор системи розподілу, повинно виконувати інвестиційну програму на 2025 рік на суму 296 607 тис грн, затверджену Постановою НКРЕКП від 30.12.2024 №2398 (зі змінами). Інвестиційна програма це програма фінансування комплексу заходів спрямованих, на підвищення рівня надійності, безпеки, економічності та забезпечення ефективного функціонування активів оператора системи розподілу,розвиток системи розподілу, поліпшення якості надання послуг з розподілу електричної енергії, зниження технологічних витрат електричної енергії. Однак, на сьогодні, виконання вищезазначених програм не завершене у зв`язку із відсутністю можливості її фінансування. Враховуючи вищезазначене, на даний час фінансових можливостей Товариства вистачає для виплати заробітної плати персоналу та придбання частини матеріалів, необхідних для дотримання безперервного виробничого циклу підприємства та для підвищення забезпечення безаварійних умов роботи, а також здійснення додаткових незапланованих витрат на усунення аварійних ситуацій, які виникають на об`єктах електромереж, які потребують залучення значних коштів для їх відновлення;

- в період з квітня 2023 по квітень 2024 АТ Миколаївобленерго було обмежене у здійсненні фінансових операцій у зв`язку з арештом рахунків, у тому числі щодо розрахунків на ринку електричної енергії, закупівлі паливо-мастильних матеріалів для забезпечення роботи технологічного транспорту та спецодягу для працівників Товариства, які безпосередньо виконують роботи в електроустановках, закупівлі матеріалів на відновлювальні роботи тощо. Діяльність Товариства у цей період забезпечувалась виключно матеріалами, що були придбані до арешту рахунків та/або отриманими Товариством у якості допомоги;

- пошкодження об`єктів енергетики ПрАТ НЕК Укренерго на території ліцензованої діяльності Товариства призвело до того, що мережі ОСР використовуються НЕК Укренерго для передачі електричної енергії (транзиту суміжним ліцензіатам), що, у свою чергу, збільшує технологічні втрати АТ Миколаївобленерго, та, відповідно, обсяги закупівлі Товариством електричної енергії для здійснення розподілу (лист управління Держенергонагляду у Миколаївській області від 28.10.2024 №8/27.1-570-24);

- відповідач систематично здійснює претензійно - позовну та фінансово - організаційну роботу з погашення боргових зобов`язань споживачів та її послідовну реструктуризацію, але це потребує відповідного часу для її реалізації;

- надходження коштів також очікується за рахунок надання послуг з не ліцензованих видів діяльності, що дозволить у майбутньому виконати взяті на себе зобов`язання (перелік послуг з неліцензованих видів діяльності розміщений на сайті АТ Миколаївобленерго за посиланням https://www.energy.mk.ua/perelik-ta-vartist-dodatkovyh-robit-i-poslug-po-at-mykolayivoblenergo-ne-povyazanyh-iz-liczenzovanoyu-diyalnistyu);

- станом на 31.07.2025 у Товариства існує заборгованість перед ДП Енергоринок на суму 76 351 034,36 грн (підтверджується довідкою від 04.09.2025 № 04.02/01-50-214).

- згідно фінансових звітів АТ Миколаївобленерго за 2022 рік та за 9 місяців 2023 року прослідковується значне погіршення фінансового стану: збиток за 2022 рік становив 155 073 000,00 грн, а за 9 місяців 2023 року 149 313 000,00 грн. Тільки на кінець 2023 року та у 2024 році Товариство отримало незначний прибуток (277 000,00 грн за 2023 рік та 10 868 000,00 грн за 2024 року). За півріччя 2025 прибуток становить лише 236 536 000, 00 грн. Втім, з огляду на вартість пошкодженого майна, вартість відновлення якого становить орієнтовно 12 964 579 000,54 грн, отриманий товариством прибуток повністю використовується для відновлення розподільчих мереж товариства, пошкоджених внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та атак на енергетичну інфраструктуру України.

На підтвердження таких обставин відповідачем надано відповідні наступні докази: 1) інформація про вилучене державне майно станом на 12.06.2024; 2) постанови ДВС про арешт коштів АТ Миколаївобленерго ВП № 3502604 та ВП № 3542797; 3) інформація щодо розміру реальних збитків станом на 03.09.2025; 4) копія довідки АТ Миколаївобленерго від 04.09.2025 вих. № 05.01/01-26/399 про наявність дебіторської заборгованості у сумі 290609005,62 грн; 5) копія довідки АТ Миколаївобленерго від 04.09.2025 № 04.02/01-50-214 про заборгованість відповідача перед ДП Енергоринок на суму 76 351 034,36 грн; 6) лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин; 7) перелік пошкоджених об`єктів АТ Миколаївобленерго, відомості щодо відновлення робіт на енергооб`єктах АТ Миколаївобленерго, орієнтовна вартість робіт з відновлення; 8) перелік додаткових робіт і послуг АТ Миколаївобленерго, не пов`язаних з ліцензованою діяльністю; 9) постанова НКРЕП від 30.12.2024 №2398.

- копії фінансових звітів АТ Миколаївобленерго за 2022 рік, за 9 місяців 2023 року, за 2023 рік, за 2024 рік та перше півріччя 2025 року.

Посилаючись на вказані обставини, які підтвердженні відповідними доказами, відповідач вказує, що на сьогодні, виконання рішення суду в повному обсязі одночасно в значній мірі ускладнює фінансовий стан АТ Миколаївобленерго та фактично призведе до нездатності здійснювати фінансове забезпечення виробничої діяльності останнього, враховуючи важливе соціальне значення підприємства, що є недопустимим.

Оцінюючи надані відповідачем докази в обґрунтування необхідності розстрочення виконання рішення, колегія суддів зазначає таке.

Так, судом з`ясовано, що предметом спору у даній справі було стягнення з відповідача боргу з оплати послуг позивача з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління а також процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором від 24.05.2019 № 0513-03041.

При зверненні до суду з позовом борг становив 136452024,19 грн, із яких: 128469939,65 грн ? основний борг; 1955779,33 грн 3 % річних; 6026305,21 грн ? інфляційні втрати.

В процесі розгляду даної справи у Господарському суді позивачем неодноразово збільшувався розмір позовних вимог, а відповідачем частково погашалася заборгованість, про що зазначено судом у рішенні суду від 05.09.2025.

АТ Миколаївобленерго здійснило часткове погашення заборгованості за договором, зокрема:

- протягом січня 2024 квітня 2024 року сплачено 48 463 126,81 грн згідно платіжних інструкцій №184 від 31.01.2024, №444 від 28.02.2024, №814 від 22.03.2024, №818 від 22.03.2024, №819 від 22.03.2024, №820 від 22.03.2024, №821 від 22.03.2024, №822 від 22.03.2024, №869 від 28.03.2024, №868 від 28.03.2024, №866 від 28.03.2024, №943 від 29.03.2024, №944 від 29.03.2024, №945 від 29.03.2024, №946 від 29.03.2024, №1068 від 10.04.2024, №1069 від 10.04.2024, № 1219 від 25.04.2024, № 1220 від 25.04.2024, № 1221 від 25.04.2024, № 1222 від 25.04.2024, 1223 від 25.04.2024;

- протягом травня 2024 липня 2024 року сплачено 9 073 641,18 грн згідно платіжних інструкцій №1533 від 29.05.2024, №1534 від 29.05.2024, №1535 від 29.05.2024, №7045 від 28.06.2024, №1613 від 31.07.2024;

- в жовтні 2024 року АТ Миколаївобленерго сплачено 200 000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №14481 від 31.10.2024.

За рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2025 (з урахуванням ухвали суду від 08.09.2025 про виправлення описки у рішенні) у даній справі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг в розмірі 210 832 046,93 грн, 3% річних в розмірі 10 379 217, 96 грн, інфляційні втрати в розмірі 20 549 485, 88 грн, а також 939 400,00 грн судового збору.

Крім того, судом прийнято до уваги: 1) сплату відповідачем першого платежу згідно запропонованого графіку у сумі 19 166 550,00 грн; 2) що відповідача віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та належить до підприємств, що забезпечують життєдіяльність населення, об`єктів безпеки і оборони, лікарень та медичних закладів та інших об`єктів критичної інфраструктури на території м.Миколаєва та Миколаївської області; 3) що АТ Миколаївобленерго є одним з найбільш постраждалих підприємств критичної інфраструктури від російської агресії на території Миколаївської області; понесення АТ Миколаївобленерго значних збитків у розмірі 12 964 579 000,54 тис.грн у вигляді вартості відновлення пошкодженого електрообладнання, завданих товариству внаслідок військової агресії; 4) щодо необхідності виконувати інвестиційну програму на 2025 рік, затверджену Постановою НКРЕКП від 30.12.2024 №2398, яка передбачає фінансування комплексу заходів спрямованих, на підвищення рівня надійності, безпеки, економічності та забезпечення ефективного функціонування активів оператора системи розподілу, розвиток системи розподілу, поліпшення якості надання послуг з розподілу електричної енергії, зниження технологічних витрат електричної енергії.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку позивачем не надано, а наявні матеріли справи не містять, доказів на підтвердження того, у зв`язку із розстроченням виконання рішення суду, позивачу буде завдано збитки, він змушений буде понести додаткові витрати, тощо, зокрема з урахуванням того, що як вже було вказано вище, відповідач не відмовляється від сплати заборгованості та поступово виконує рішення суду.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що негайне звернення стягнення грошових коштів з відповідача, можливо й зможе забезпечити виконання цього рішення, однак з великою вірогідністю негативно вплине на господарську діяльність відповідача, а також на можливість виконання ним своїх функцій, може призвести до блокування роботи відповідача, та відповідно виконання в подальшому грошових зобов`язань, зокрема і перед позивачем.

Отже, наведені вище обставини, які склались та не залежать від волі відповідача, підтверджують відсутність у нього в даний час об`єктивної можливості виконати негайно в повному обсязі рішення суду та свідчать про винятковість цього випадку у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на переконання колегії суддів, розстрочивши виконання рішення, місцевий господарський суд забезпечив стабільну діяльність відповідача, як об`єкту критичної інфраструктури паливно-енергетичного комплексу та реальне виконання рішення суду.

В той же час, як вже було вказано вище позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відстрочення виконання рішення суду завдасть позивачеві будь-яких збитків, фінансових втрат тощо.

На переконання колегії суддів у справі, яка розглядається, відповідачем надано достатні докази та наведено переконливі аргументи, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені у заяві обставини ускладнюють негайне виконання рішення у цій справі.

За таких обставин, розстрочення виконання рішення для відповідача в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, як на тому наголошує скаржник, а відповідач лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, відновити нормальну господарську діяльність з метою забезпечення повного виконання рішення та погашення заборгованості перед позивачем.

А тому, розстрочення виконання рішення суду в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду в контексті частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2025 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2025 по справі №915/943/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.