ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 Справа № 917/1946/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагростеп» (; адреса: проспект Миру, 16А, м. Полтава, 36000)

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства «Регіон» (; адреса: вул. Степна, 17, село Щасливе, Полтавський район, Полтавська область, 38839)

про стягнення 280266,86 грн

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 280266,86 грн заборгованості за договором поставки № 29-09-03 від 29.09.2023, з яких: 197700,18 грн основний борг, 8 939,65 грн 3% річних; 13018,46 грн - пеня; 35 838,55 грн інфляційні втрати; 24770,02 грн штраф за порушення терміну оплати.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у повному розмірі.

Процесуальні дії суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Пушка І.І.

Ухвалою від 20.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням малозначності цієї справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про розгляд справи шляхом надіслання ухвали від 20.10.2025 сторонам в електронній формі до зареєстрованих Електронних кабінетів. Також ухвалу оприлюднено в Державному реєстрі судових рішень.

Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду отримана відповідачем 20.10.2025, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа до його електронного кабінету.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

29.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМАГРОСТЕП» (далі за текстом «Постачальник», «позивач») та Селянським (Фермерським) господарством «РЕГІОН» (далі «Покупець», «відповідач») був укладений Договір поставки № 29-09-03 (далі Договір).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

У порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Постачальник зобов`язувався поставити, а Покупець зобов`язувався прийняти і оплатити пшеницю (надалі Товар) (п. 1.1. Договору).

Найменування, кількість та загальна ціна Товару визначається Сторонами у відповідних додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємними частинами.- (п.1.2. Договору).

29.09.2023 Сторонами було підписано Додаткову угоду № 2135 до Договору поставки № 29-09-03 від 29.09.2023, якою Сторони погодили істотні умови поставки товару, в тому числі:

- загальна вартість Товару, що підлягає поставці складає 304 700,18 грн, з урахуванням ПДВ - 37 419,32 грн.;

- строк поставки Товару: до 10 жовтня 2023 року;

- строк оплати: 100% вартості Товару Покупець сплачує до 10 травня 2024 року.

За п. 4.2. Договору моментом здійснення поставки Товару Постачальником є його отримання Покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна).

П. 7.3. Договору № 29-09-03 від 29.09.2023 Сторони погодили, що за несвоєчасну оплату за цим Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє Покупця від сплати основної суми заборгованості, а у випадку прострочення оплати Товару більш, ніж на 30 днів, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого Товару.

На виконання умов Договору 02.10.2023 Постачальником на адресу Покупця була здійснена поставка товару, обумовленого Додатковою угодою № 2135 від 29.09.2023 на загальну суму 304 700,18 грн, з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 2135 від 02.10.2024.

Накладна містить конкретне найменування товару, що передається, посилання на Договір поставки, замовлення покупця, дату передачі товару, підписана представниками постачальника та покупця, скріплена печатками сторін.

Додана до позовної заяви товарно-транспортна накладна № 2135 від 02.10.2025 містить посилання на видаткову накладну № 2135 від 02.10.2025 та свідчить про надання позивачем відповідачу послуг перевезення вантажу.

Покупцем були здійснені оплати на загальну суму 107 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 227 від 03.10.2023 на суму 7 000,00 грн, платіжною інструкцією № 80 від 16.07.2024 на суму 100 000,00 грн.

Проте, зобов`язання щодо оплати у визначені накладними строки та у встановленому розмірі відповідач не виконав.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Свої заперечення щодо розміру заявленої до стягнення суми основного боргу відповідач не надав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки в додатковій угоді № 2135 від 29.09.2023 сторонами встановлено чіткий строк виконання зобов`язань щодо оплати товару (10.05.2024), не виконавши ці зобов`язання до визначеної дати, покупець вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати товару є таким, що настав, тому позовні вимоги в частині стягнення 197 700,18 грн основного боргу (різниця між сплаченим та отриманим товаром) задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Як встановлено судом, п. 7.3 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за цим Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. У випадку прострочення оплати Товару більш, ніж на 30 днів, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого Товару.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує пеню на загальний розмір заборгованості 197 700,18 грн за період з 15.07.2024 по 16.01.2025.

Судом також встановлено, що за п. 3 додаткової угоди від 29.09.2023 відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок за товар до 10.05.2024, отже, з 11.05.2024 відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачаються не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 911/952/22 від 16.10.2024, якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснує, що застосування в тексті господарського договору формулювання «за кожен день прострочення» не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

Суд, при розгляді справи № 917/1946/25, дійшов до висновку, що умови пункту 7.3. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням «до дати фактичного виконання», тощо.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що застосований позивачем період нарахування пені - до 16.01.2025 року включно не відповідає приписам ч. 6 ст. 232 ГК України. Позивачем неправильно встановлено початок відліку строку нарахування пені, проте здійснення позивачем нарахування пені не за весь період прострочення, а лише за його певну частину в межах шестимісячного строку від початку виникнення заборгованості є правом позивача та не суперечить вимогам закону.

Судом здійснено власний розрахунок пені в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, за яким сума пені становить 8356,35 грн за період з 17.07.2024 по 12.11.2025 року, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 7.3. Договору якщо прострочення складає понад 30 календарних днів «Покупець» додатково сплачує «Постачальнику» штраф у розмірі 5 відсотків від вартості прострочення виконання.

Посилаючись на вказаний пункт Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 24 770,02 грн штрафу на заборгованість в розмірі 297 700,18 грн, яка існувала станом на момент 15.07.2024 після сплати 7 000,00 грн боргу згідно з платіжною інструкцією № 227 від 03.10.2023 та на заборгованість в розмірі 197 700,18 грн, після сплати відповідачем 16.07.2024 100 000,00 грн боргу.

Суд визнав розрахунок штрафу позивача не обґрунтованим, оскільки на відміну від пені, штраф застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання. В даному випадку має місце прострочення оплати відповідачем товару більше ніж на 30 днів, тому штраф у розмірі 5% нараховується на 297 700,18 грн боргу, та складає 14885,01 грн. В решті вимог про стягнення штрафу суд відмовляє.

Визнаючи частково правомірними позовні вимоги про стягнення штрафу та пені суд врахував правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 19.09.2019 № 904/5770/18, відповідно до якої, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення загальну суму інфляційних втрат в розмірі 35 838,55 грн, а саме: за період з 11.05.2024 по 16.07.2024 інфляційне збільшення на борг в розмірі 297700,18 грн складає 8 374,90 грн; за період з 17.07.2024 по 19.06.2025 інфляційне збільшення на борг в розмірі 197 700,18 складає 27 463,65 грн.

Сума трьох відсотків річних за розрахунком позивача складає 8 939,65 грн, а саме: за період з 11.05.2024 по 16.07.2024 на борг в розмірі 297700,18 грн 3% річних - 1634,91 грн; за період з 17.07.2024 по 31.12.2024 на борг в розмірі 197 700,18 грн 3% річних 2722,43 грн; за період з 01.01.2025 по 09.10.2024 на борг в розмірі 197 700,18 грн 3% річних 4 582,31 грн

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум річних, інфляційних, суд встановив, що він є арифметично та методологічно правильним.

Перевірка правильності розрахунку позивачем штрафних санкцій проводилася за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи «Ліга 360».

Враховуючи задоволення позовних вимог частково, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в зв`язку з поданням позовної заяви в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

Керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240-242 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Регіон» (; адреса: вул. Степна, 17, село Щасливе, Полтавський район, Полтавська область, 38839) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагростеп» (; адреса: проспект Миру, 16А, м. Полтава, 36000): 197 700,18 грн основного боргу, 8 356,35 грн пені, 14885,01 грн штрафу; 8 939,65 грн 3 % річних, 35838,55 грн інфляційних втрат, 3188,64 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

5. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Пушко І.І.