ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 Справа № 917/1869/25

Суддя Кльопов І.Г. , розглянувши матеріали

за позовною заявою Заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, вул.Антона Грицая,1, м.Полтава в особі Полтавської міської ради, вул.Соборності, 36, м.Полтава, 36000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетофіс Плюс", вул.Соборності, 28/13, м.Полтава, 36000

про стягнення 118 991,09грн.

встановив:

Заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в особі Полтавської міської ради звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркетофіс Плюс" про стягнення 118 991,09грн. безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2020 по 23.02.2024

В обґрунтування позову, прокурор посилається на те, що відповідачем без достатньої правової підстави, знаючи про необхідність укладення договору оренди та сплати орендної плати, за рахунок позивача збережено у себе майно (кошти), у вигляді орендної плати, які мав сплатити за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :15:007:0270, площею 0,0239 га

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

27.10.2025 за вхід. № 13734 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає наступне:

- прокурор не довів наявності передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах Полтавської міської ради, що свідчить про неналежного суб`єкта звернення з позовом;

- після переходу права власності ТОВ «Маркетофіс Плюс» в період з 10.01.2020 по 23.02.2024 не укладало з Полтавською міською радою жодного договору оренди землі, не отримувало від органів місцевого самоврядування будь-яких проєктів договору, листів-пропозицій, рахунків, вимог або претензій щодо користування земельною ділянкою чи необхідності внесення плати. Відтак, у спірний період між сторонами відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини.

Так, орган місцевого самоврядування не вчиняв жодних дій, спрямованих на врегулювання правового режиму земельної ділянки, чим фактично підтвердив відсутність претензій до нового власника нежитлових приміщень. Оскільки договірні та організаційні підстави за спірний період не існували, у відповідача була відсутня правова підстава та фактична можливість для сплати орендної плати або будь-яких інших платежів на користь Полтавської міської ради;

- позивачем не надано відповідного витягу та не наведено жодних обгрунтувань ані нормативної грошової оцінки за 1 кв. м, ані нормативної грошової оцінки земельної ділянки в цілому за спірний період. Розрахунки, додані до позову, не мають ніякого документального

підтвердження, а отже не відображають реальний розмір безпідставно збережених коштів, та не можуть бути прийняті як належний доказ;

- відповідач зазичає про сплив строку позовної давності. Так, строк позовної давності щодо вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за періоди з 10.01.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2021 по 31.12.2021, спливли, але були продовжені на час дії карантину (до 30.06.2023) та продовжені (до 29.01.2024), а потім зупинені на строк дії правового режиму воєнного стану (до 03.09.2025). Отже, останнім днем строку позовної давності за періоди з 10.01.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2021 по 31.12.2021 було 03 вересня 2025 року.

05.11.2025 за вхід. № 14130 від Полтавської окружної прокуратури Полтавської області надійшла відповідь на відзив відповідача.

Прокурор зазначає

- саме власник нерухомого майна зобов"язаний ініціювати процес оформлення прав на земельну ділянку;

- у пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

У постанові від 18.12.2019 року у справі №804/937/16 Верховний Суд роз`яснює, що кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначається щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки.

Такий підхід дозволяє актуалізувати величину бази оподаткування земельним податком, визначеної, наприклад, у 2016 році на підставі нормативної грошової оцінки, розмір якої визначено станом на 2013 рік, шляхом врахування інфляційних коефіцієнтів за цей період.

Тобто, сенс кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації саме у тому й полягає, щоб, застосовуючи їх за минулі роки, починаючи з дати проведення грошової оцінки, щорічно актуалізувати базу оподаткування земельним податком.

Отже, кумулятивний коефіцієнт індексації грошової оцінки землі за кожен рік з моменту останньої оцінки землі.

З огляду на викладене, і здійснено розрахунок плати за користування ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» земельною ділянкою з кадастровим номером :15:007:0270 комунальної власності площею 0,0239:

- прокурор зазначає, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки строки продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та у зв"язку з продовженням дії воєнного стану в Україні;

- прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації та відновлення порушених інтересів держави. Проте, Полтавська міська рада з позовом про стягнення ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться майно товариства, не звернулась. Вказане свідчить про нездійснення Полтавською міською радою повноважень по захисту державних інтересів, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру шляхом пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

На підставі договору купівлі-продажу №23 від 10.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» придбало у Капустіної К.В. об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Соборності, 26а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), який складається з: приміщень А-1 павільйон «Пиво». Дане майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності за ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» 10.01.2020 за №34996670.

Вказаний об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :15:007:0270 площею 0,0239 га комунальної форми власності, цільове призначення 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

У подальшому, 12.06.2025 між ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» та ПАТ «ТД «ЦУМ» укладено договір купівлі-продажу №1420, за яким вищевказаний об`єкт нерухомого майна відчужено на користь ПАТ «ТД «ЦУМ» (майно зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.06.2025, номер відомостей про речове право 60291287).

Таким чином, ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» 10.01.2020 набуло право приватної власності на нерухоме майно, а саме, нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Соборності, 26а на земельній ділянці комунальної форми власності з кадастровим номером :15:007:0270 площею 0,0239.

Рішенням позачергової 50-ї сесії Полтавської міської ради 8-го скликання «Про надання, передачу в користування земельних ділянок та припинення права користування земельними ділянками» від 23.02.2024 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 0,0373 га з кадастровим номером :15:007:0270 (землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ 03.08), для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень (код для визначення функціонального використання земельної ділянки 03.08).

На підставі договору оренди землі від 23.02.2024, укладеного між Полтавською міською радою та ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС», останньому передано в користування земельну ділянку площею 0,0373 га з кадастровим номером :15:007:0270 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Соборності, 26а. Договір зареєстровано в Департаменті земельних і водних ресурсів та земельного кадастру Полтавської міської ради за №203-П.

Площа земельної ділянки збільшена на підставі затвердженого рішенням 46-ї позачергової сесії Полтавської міської ради 8-го скликання від 29.12.2023 проєкту розподілу територій, визначення меж або впорядкування існуючих землеволодінь та землекористувань у м. Полтава, який став основою для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,0373 га з кадастровим номером :15:007:0270 в натурі (на місцевості) та передачі її в користування ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС».

Таким чином, ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» 10.01.2020 набувши право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 26а, набуло право користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою площею 0,0239 га для експлуатації та обслуговування належного йому нежитлового приміщення, лише 23.02.2024 уклавши договір оренди землі.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :15:007:0270 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Соборності, 26а належить на праві комунальної власності Територіальній громаді міста Полтави в особі Полтавської міської ради (право власності зареєстровано 13.01.2015 за №8397602).

Згідно інформації Головного управління ДПС у Полтавській області від та податкових декларацій з плати за землю, ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» за період з 10.01.2020 по 23.02.2024 не сплачував та не подавав податкові декларації з плати за землю за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 26а.

Департаментом земельних і водних ресурсів та земельного кадастру здійснено розрахунок коштів за користування ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» земельною ділянкою з кадастровим номером :15:007:0270 за адресою: вул. Соборності, 26а у м. Полтава.

Згідно наданого Розрахунку безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» з дати реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці по вул. Соборності, 26а у м. Полтава за період з 10.01.2020 по 23.02.2024 сума безпідставно збережених коштів становить 118 991,09 грн. (з 10.01.2020 по 31.01.2020 25581,28 грн.; 2021 рік 26226,19 грн.; 2022 рік 28848,85 грн.; 2023 рік 33176,19 грн.; з 01.01.2024 по 23.02.2024 5158,58 грн.).

Прокурор зазначає, що ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» без достатньої правової підстави, знаючи про необхідність укладення договору та сплати орендної плати за рахунок позивача збережено у себе майно (кошти), у вигляді орендної плати, які мало сплатити за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :15:007:0270, площею 0,0239 га, у зв`язку з чим кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача починаючи з 10.01.2020.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізовують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

При цьому, згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Водночас як встановлено, за ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» на праві приватної власності 10.01.2020 зареєстровано об`єкт нерухомого майна нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Соборності, 26а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), який складається з: приміщень А-1 павільйон «Пиво», розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :15:007:0270, а договір оренди щодо зазначеної земельної ділянки Товариством укладено лише 23.02.2024.

З огляду на те, що Відповідач користувався земельною ділянкою з кадастровим номером :15:007:0270 комунальної власності площею 0,0239 га за адресою: вул. Соборності, 26а у м. Полтава, для експлуатації об`єкту нерухомості без оформлення правовстановлюючих документів, відтак, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому товариство, відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, повинно повернути ці кошти власнику земельної ділянки територіальній громаді в особі Полтавської міської ради.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12.10.2021 року у справі № 910/17324/19, від 09.11.2021 року у справі № 9051680/20.

Для застосування положень статті 1212 ЦК України не є обов`язковим встановлення сформованості земельної ділянки (дана позиція відображена в постанові ВС від 21.11.2024 у справі №646/4738/19).

З огляду на викладене, ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» як фактичний користувач земельної ділянки площею 0,0239 га з кадастровим номером :15:007:0270, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки (Полтавської міської ради) зберегло у себе кошти, які мало заплатити за користування нею, зобов`язано повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15, № 922/5468/14, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 24.06.2020 у справі № 922/2414/19, від 17.03.2020 у справі № 917/353/19, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.

Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (стаття 14.1.72 Податкового кодексу України). Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Верховний Суд у постановах від 29.01.2019 року у справі №922/536/18, від 13.10.2021 року у справі 175/833/19 вказав, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку.

Таким чином, саме власник нерухомого майна зобов`язаний ініціювати процес оформлення прав на земельну ділянку, невід`ємною складовою якого є розроблення землевпорядної документації та формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Згідно з п.п 269.1.2 п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є землекористувачі. Об`єктами оподаткування платою за землю є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (п.п. 270.1.1 п. 270.1. ст. 270 ПК України).

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

У постанові від 18.12.2019 року у справі №804/937/16 Верховний Суд роз`яснює, що кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначається щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки.

Такий підхід дозволяє актуалізувати величину бази оподаткування земельним податком, визначеної, наприклад, у 2016 році на підставі нормативної грошової оцінки, розмір якої визначено станом на 2013 рік, шляхом врахування інфляційних коефіцієнтів за цей період.

Тобто, сенс кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації саме у тому й полягає, щоб, застосовуючи їх за минулі роки, починаючи з дати проведення грошової оцінки, щорічно актуалізувати базу оподаткування земельним податком.

Отже, кумулятивний коефіцієнт індексації грошової оцінки землі за кожен рік з моменту останньої оцінки землі.

Відповідно до розрахунку, наданого прокурором, розмір плата за користування за земельною ділянкою площею 0,0239 га за період з 10.01.2020 по 23.02.2024 становить 118 991,09грн.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та встановив, що він здійснений правильно.

Заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві на позов (вх. № 13734 від 27.10.2025), суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні.

Отже, вимога прокурора про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 118 991,09 грн за період з 10.01.2020 по 23.02.2024 за користування земельною ділянкою підлягає задоволенню.

Відповідач зазначає, що щодо спливу строку позовної давності.

Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами і доповненнями, якою встановлено з 12.03.2020 р. на усій території України карантин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р. № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р.

Поряд з цим, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З огляду на викладене, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину та воєнного стану в Україні, суд дійшов до висновку, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості прокурором не пропущено.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України прокуратура, окрім інших функцій, здійснює представництво інтересів держави в суді у випадках та порядку, визначеному законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, статтею 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Зі змісту ст. ст. 140, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада. Крім того, надавши прокурору повноваження представництва, законодавець насамперед визначив можливість органам прокуратури захищати державні інтереси, а тому порушення інтересів територіальної громади є безумовною підставою для вжиття заходів реагування в порядку ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, порушення прав територіальної громади, який є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини.

Відтак, в силу норм ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язком прокурора є захист інтересів держави, у тому числі територіальної громади. Відповідно до ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обов`язком органу місцевого самоврядування є здійснення в інтересах територіальної громади та від її імені права суб`єкта комунальної власності (у тому числі правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктом права комунальної власності).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону земель» до повноважень міських рад у галузі охорони земель належить, зокрема, прийняття рішень про здійснення виконавчими органами сільських, селищних, міських рад державного контролю за використанням та охороною земель; економічне стимулювання раціонального використання та охорони земель відповідно до закону; вирішення інших питань у галузі охорони земель відповідно до закону.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада. Отже, порушення прав територіальної громади, яка є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів.

У свою чергу, в силу ст. ст. 16, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 189 Земельного кодексу України, саме Полтавська міська рада як власник комунальної землі у місті Полтава має виконувати відповідні функції, здійснювати контроль за використанням земель та своєчасно реагувати на порушення земельного законодавства. У вказаному випадку, інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади, як власника землі, що є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Використання відповідачем земельної ділянки для розміщення та експлуатації нерухомого майна без оформлення правовстановлюючих документів на землю та без сплати до місцевого бюджету обов`язкових орендних платежів, порушує інтереси територіальної громади в особі Полтавської міської ради, яка у даному випадку незаконно позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись землями міста Полтава, регулювати земельні відносини з метою створення умов для поліпшення соціальної інфраструктури міста.

При цьому інтереси держави охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, що відповідає змісту статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 810/3894/17).

Крім того, спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти від використання земельної ділянки, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів територіальної громади міста Полтава. Неукладення та несвоєчасне укладення суб`єктами господарювання договорів оренди землі призводить до значних втрат коштів місцевого бюджету. Дотримання належного економічного регулювання земельних відносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах безпосередньо належить до інтересів держави. Наповненість та збільшення бюджету, у тому числі місцевого як складової частини державних фінансових ресурсів, є запорукою стабільної економіки держави.

Внаслідок невиконання відповідачем вимог закону територіальна громада міста в особі Полтавської міської ради тривалий час (з січня 2020 року до 23.02.2024) недоотримала до бюджету грошові кошти (118991,09 грн.) від використання товариством земельної ділянки, що негативно впливає на своєчасне фінансування місцевих програм соціально-економічного та культурного розвитку, розвитку комунальних підприємств, установ та організацій, вдосконалення мережі підприємств житлово-комунального господарства, торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, розвитку транспорту і зв`язку, розвитку освіти та медичного обслуговування, посилення сил оборони та відновлення міських об`єктів, пошкоджених внаслідок воєнних дій, розвитку транспорту і зв`язку, вирішення інших питань, що стосуються територіальної громади та фінансуються з місцевого бюджету.

Таким чином, порушення інтересів держави у даному випадку полягає у невиконанні відповідачем вимог земельного законодавства, що призводить до безоплатного користування ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером :15:007:0270 площею 0,0239 га по вул. Соборності, 26а у м. Полтава та збереження без достатньої правової підстави за рахунок власника землі (територіальної громади міста Полтава) коштів у розмірі 118991,09 грн., які відповідач повинен сплатити за користування землею.

Встановлено, що Полтавська міська рада, як орган місцевого самоврядування, захист інтересів держави щодо стягнення з ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :15:007:0270 площею 0,0239 га свідомо не здійснює, хоча усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Зазначені обставини є безумовно виключним випадком для застосування прокурором

вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щоб інтереси держави не залишались не захищеними.

З січня 2020 року (з моменту набуття права власності на нерухоме майно) по 23.02.2024 ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» використовував вказану земельну ділянку без правовстановлюючих документів, а відтак без достатніх на те правових підстав та сплати відповідних коштів до місцевого бюджету за її фактичне використання. Полтавська окружна прокуратура Полтавської області зверталась до Полтавської міської ради з листом у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому повідомляла про порушення вимог земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки комунальної форми власності.

Однак, Полтавською міською радою заходи щодо захисту інтересів держави, у тому числі, в суді не вжито.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Таким чином, Полтавська міська рада будь-яких заходів щодо стягнення з товариства безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати, в тому числі, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, не вживала, в той час як ТОВ «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» в період з 10.01.2020 до 23.02.2024 користувалося земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером :15:007:0270 площею 0,0239 га по вул. Соборності, 26а у м. Полтава, на якій розташоване належне йому нерухоме майно.

Ураховуючи бездіяльність Полтавської міської ради, тобто нездійснення повноважень по захисту державних інтересів, відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття окружною прокуратурою заходів представницького характеру шляхом пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» (вул. Соборності, 28/13, м. Полтава, 36000, ) на користь Полтавської міської ради Полтавської області (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000, ) безпідставно збережені кошти у сумі 118991,09 гривень.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТОФІС ПЛЮС» (вул. Соборності, 28/13, м. Полтава, 36000, ) на користь Офісу Генерального прокурора (вулиця Різницька, 13/15, Київ, 01011 р/р № UA0000164, банк ДКСУ м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,4 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Кльопов І.Г.