ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 листопада 2025 року Справа № 903/857/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Франчук Н.Я., розглянувши матеріали справи

за позовом: Волинського обласного центру зайнятості, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк", м. Київ

до відповідача: фізичної особи-підприємця Левосюк Ольги Кирилівни, м. Луцьк

про стягнення 250 000,00 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Захарчук Н.В., Чернобривцева Г.В.

від відповідача: Семенюк Л.В.

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Волинської області звернувся Волинський обласний центр зайнятості із позовом до фізичної особи-підприємця Левосюк Ольги Кирилівни про стягнення 250 000,00 грн витрачених коштів мікрогранту.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2022 ФОП Левосюк О.К. через Портал Дія подала заяву на отримання гранту на власну справу в сумі 250 000,00 грн, з яких згідно бізнес плану вказала такі статті витрат: на придбання обладнання, необхідного для здійснення господарської діяльності - 80 000 грн; закупівля матеріалів та сировини - 120 000 грн; орендна плата за нежитлове приміщення - 50 000 грн.

Вказує, що за результатами моніторингового візиту щодо умов дотримання договору про надання мікрогранту від 10.08.2022 було виявлено розбіжності, а саме: на придбання обладнання, необхідного для провадження господарської діяльності грантоотримувачем передбачалося використати 80 000,00 грн, а на закупівлю сировини та матеріалів 120 000,00 грн. Проте, згідно представлених документів, на придбання обладнання було використано 70000,00 грн, а на закупівлю сировини та матеріалів 130 000,00 грн. Тобто, перекинувши кошти у сумі 10 000 грн відповідач здійснила витрати не за призначенням, а саме на інші цілі, які обумовлені зовсім іншою статтею витрат.

Відтак, вважає, що зміна відповідачкою суми коштів шляхом перерозподілу за відповідними напрямками витрат та зменшення кількості речей за відповідною статтею витрат є нецільовим використанням коштів, яке не передбачене бізнес-планом, поданим через Портал Дія. Позивач не зверталася щодо зміни цільового призначення коштів мікрогранту, відповідно Державним центром зайнятості рішення щодо погодження змін цільового призначення коштів мікрогранту не приймалося, додаткова угода до Договору про падання мікрогранту не укладалась.

Звертає увагу, що нецільове використання ФОП Левосюк О.К. коштів мікрогранту та правомірність наказу Волинського обласного центру зайнятості від 22.09.2023 №225 «Про повернення коштів мікрогранту ФОП Левосюк О.К.» підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі №140/2936/24, яке набрало законної сили.

Позиція відповідача:

Відповідач позовні вимоги заперечує. Зазначає, що договором про надання мікрогранту, до якого позивачка приєдналася 10.08.2022 року, не передбачено повернення мікрогранту, якщо розподіл витрат на оплату цілей змінюється. Цілі, визначені в договорі про надання мікрогранту позивачем не були змінені, кошти витрачені на розвиток власного бізнесу та того бізнес-плану, що був поданий на затвердження. Станом на дату звернення позивача до суду за стягненням, норми закону, який є підставою для такого звернення змінилися таким чином, що пом`якшують відповідальність особи. До даних правовідносин слід застосувати норму Конституції України щодо дії законів у часі.

Аргументи інших учасників справи.

У поясненнях від 10.09.2025 третя особа зазначає, що АТ «Ощадбанк», як уповноважений банк, лише проводить перевірку ділової репутації засобами програмного забезпечення з використанням інформаційних джерел - даних Першого всеукраїнського бюро кредитних історій та аналітичної онлайн-системи Youcontrol, у відповідності до законодавчо визначених критеріїв перевірки. ФОП Левосюк О.К. отримала та використала кошти мікрогранту в сумі 250 000,00 грн. Відповідно залишок неповернутих коштів становить 250 000,00 грн. В ході супроводу, моніторингу та контролю за додержанням вимог Порядку надання мікрогрантів відповідальними особами Волинського обласного центру зайнятості встановлено факт нецільового використання ФОП Левосюк О.К. коштів мікрогранту. Розгляд справи просить здійснювати без участі представника банку.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі 30 вересня 2025 року о 11:30 год.

Суд протокольною ухвалою від 30.09.2025 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 28.10.2025 о 14:00 год.

Суд протокольною ухвалою від 28.10.2025 відклав розгляд справи по суті на 19.11.2025 о 11:30 год.

У судовому засіданні 19.11.2025 судом завершено стадію з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а також надано можливість представникам сторін на стадії судових дебатів висловити перед судом свої правові позиції щодо спірних правовідносин та обмінятись репліками.

Після стадії судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

На підставі вищевикладеного, суд протокольною ухвалою від 19.11.2025 відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі до 26.11.2025 о 14:00 год.

26.11.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

08.07.2022 ФОП Левосюк О.К. засобами Порталу Дія подала заяву №459MZY на отримання мікрогранту для розвитку бізнесу, зокрема відкриття салону краси.

До даної заяви було долучено бізнес-план на суму 250 000,00 грн, з яких:

1) придбання обладнання для здійснення господарської діяльності 80 000,00 грн (придбання мийки, крісла перукарські, дзеркала перукарські, возики, стелаж-лабораторію, манікюрні столи, педікюрне крісло (косметичне), крісло майстра манікюру (клієнта), диван для відвідувачів, стійка адміністратора, пуф педикюрний, шкаф для препаратів, возик косметичний, пральна машинка, сушарка, стерилізатор, сухожаровий, лампа ультрафіолет, фени, машини для стрижки, прасочка для випрамлення, щіпці для накрутки, ваги, ванночки для педикюру, воскоплав, бойлер, санітарне приладдя, пеньюар для стрижки, форма працівників, інвентар, гардероб сейф, стіл журнальний);

2) закупівля сировини, матеріалів 120000,00 грн (в цю суму входить початкова закупка сировини та матеріалів (з розрахунку мінімум на 2 місяці);

3) орендна плата за нежитлове приміщення 50000,00 грн (в цю суму входить оренда приміщення (аванс за перший місяць та резерв за 2 останніх місяці).

19.07.2022 Комісією Волинського обласного центру зайнятості з питань надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу з ФОП Левосюк О.К. проведено онлайн співбесіду через платформу zoom.

У ході співбесіди заявниця розповідала (презентувала) свій бізнес - проект, в тому числі про розміри витрат, які повністю співпадали з розмірами витрат коштів мікрогранту вказаними в заяві № 459MZY від 08.07.2022 на отримання гранту на власну справу та бізнес-плані поданому засобами порталу Дія.

Державним центром зайнятості, на підставі проведеної AT «Ощадбанк» оцінки ділової репутації, а також оцінки співбесіди з отримувачем, проведеної Волинським обласним центром зайнятості, прийняте рішення №81 про надання ФОП Левосюк О.К. мікрогранту на суму 250 000 грн.

10.08.2022 між ФОП Левосюк О.К. та Державним центром зайнятості укладено договір про надання мікрогранту шляхом підписання позивачем заяви про приєднання (наявна в матеріалах справи), що є додатком до цього договору, та подана Уповноваженому банку разом з бізнес-планом з метою укладання цього договору шляхом приєднання до його умов.

Платіжною інструкцією (МО) № 1-103 від 20.09.2022 підтверджується факт перерахування ФОП Левосюк О.К. 250 000,00 грн мікрогранту згідно з Постановою КМУ №738 від 21.06.2022.

З метою реалізації Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738 «Деякі питання надання грантів бізнесу» (далі Порядок №738) та згідно з пунктом 21 цього Порядку проведено моніторинговий візит щодо дотримання умов договору про надання мігрогранту за період з 10.08.2022 по 01.03.2023, за результатами якого складено акт моніторингового візиту дотримання умов договору про надання мікрогранту від 01.03.2023.

Із змісту вказаного акту вбачається, що під час моніторингового візиту щодо умов дотримання договору про надання мікрогранту було виявлено розбіжності, а саме: на придбання обладнання, необхідного для провадження господарської діяльності грантоотримувачем передбачалося використати 80 000,00 грн, а на закупівлю сировини та матеріалів 120000,00 грн. Проте, згідно представлених документів, на придбання обладнання було використано 70000,00 грн, а на закупівлю сировини та матеріалів 130000,00 грн.

29.03.2023 Луцькою філією Волинського обласного центру зайнятості з метою встановлення факту цільового/нецільового використання коштів мікрогранту надіслано запит до АТ «Ощадбанк» про надання належним чином посвідченні копії документів, на основі яких перераховані кошти гранту.

У відповіді банку від 26.04.2023 №102.04-12/12311/2023 надано копії документів, в тому числі бізнес-плану поданого і засвідченого підписом ФОП Левосюк О.К. на основі яких перераховано кошти гранту.

Як вбачається з матеріалів справи, для проведення оплати витрат зазначених у бізнес-плані, відповідачем надано документи на загальну суму 250 000 гри, а саме:

- за статтею витрат «Придбання обладнання для здійснення господарської діяльності» на загальну суму 70 000 грн - договір поставки від 01.11.2022 №906, рахунок від 15.11.2022 року №ЛА-0065, платіжне доручення від 05.12.2023 №5;

- за статтею витрат «Закупівля сировини та матеріалів» на загальну суму 130 000 грн - договір поставки товарів від 20.04.2020 №20/04/2020, рахунок-фактура №S022-16461 від 17.10.2022, платіжне доручення від 19.10.2022 №2 на суму 59964,54 грн, договір від 03.10.2022, рахунки від 15.10.2022 року №РТ-006025565, №РТ-006025567 та №РТ- 006025566, рахунки на оплату по замовленнях від 20.10.2022 №354817 та №354820, платіжне доручення від 19.10.2022 №3 на суму 45153,36 грн, платіжне доручення від 25.10.2022 №4 на суму 4386,80 грн, договір поставки від 01.12.2022 № 1/12-1, рахунок-фактуру №ЦС-0001196 від 02.12.2022, платіжне доручення від 05.12.2022 №6 на загальну суму 20495,30 грн;

- за статтею витрат «Орендна плата за нежитлове приміщення» на загальну суму 50 000 грн - договір оренди житлового приміщення №31/08-1 від 31.08.2022, рахунок на оплату від 01.09.2022 №65, платіжне доручення від 19.10.2022 №1.

Крім того, в бізнес-плані поданому засобами Порталу Дія відповідач за рахунок коштів мікрогранту планувала придбати більше 30 позицій обладнання па загальну суму 80 000 грн, натомість придбано лише 2 перукарські мийки Styleplus та 5 крісел клієнта Vital на загальну суму 70 000 грн.

У зв`язку з встановленням факту нецільового використання мікрогранту директором Волинського обласного центру зайнятості прийнято наказ від 22.09.2023 №225 «Про повернення коштів мікрогранту ФОП Левосюк О.К.», яким наказано ФОП Левосюк О.К. повернути витрачені кошти мікрогранту в сумі 250 000,00 грн на спеціальний рахунок, відкритий у АТ «Державний ощадний банк України».

ФОП Левосюк О.К., не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Волинського обласного центру зайнятості, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про визнання протиправним та скасування наказу Волинського обласного центру зайнятості №225 від 22.09.2023 «Про повернення коштів мікрогранту ФОП Левосюк О.К.».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі №140/2936/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 та постановою Верховного суду від 19.05.2025, у задоволенні позову ФОП Левосюк О.К. відмовлено повністю.

Позивач неодноразово надсилав відповідачці листи, зокрема від 29.03.2023 за №5136/17.7/23, від 23.10.2023 за №2930/06, від 16.05.2025 за №1262/11.2, з вимогою в найкоротші терміни повернути кошти мікрогранту в сумі 250 000,00 грн на спеціальний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

У відповідь відповідачка зазначила, що кошти в сумі 250 000,00 грн нею витрачено на створення та розвиток власного бізнесу, нею куплено все обладнання, сировина і матеріали, здійснено витрати на оренду згідно визначеного переліку у бізнес-плані.

Враховуючи, що відповідачка кошти в добровільному порядку не відшкодувала, позивач звернувся до суду з позовом про повернення вказаної суми в примусовому порядку.

Оцінка суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Форма договору про надання мікрогранту, затверджена наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969 "Про затвердження Порядку проведення оцінювання заяв, критеріїв оцінювання та необхідної кількості балів (оцінки) для прийняття Державним центром зайнятості рішень про надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, форми бізнес-плану, форми договору про надання мікрогранту, а також кінцевих строків подання заяв та граничної суми мікрогрантів".

Зміст укладених у даній справі заяви на отримання гранту на власну справу від №459MZY від 08.07.2022 (разом із бізнес-планом) та заяви про приєднання до договору про надання мікрогранту від 10.08.2022 дає підстави вважати їх договором приєднання.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (чч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Законом України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" та Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 року № 738.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" метою державної політики у сфері розвитку малого і середнього підприємництва в Україні є: 1) створення сприятливих умов для розвитку малого і середнього підприємництва; 2) забезпечення розвитку суб`єктів малого і середнього підприємництва з метою формування конкурентного середовища та підвищення рівня їх конкурентоспроможності; 3) стимулювання інвестиційної та інноваційної активності суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) сприяння провадженню суб`єктами малого і середнього підприємництва діяльності щодо просування вироблених ними товарів (робіт, послуг), результатів інтелектуальної діяльності на внутрішній і зовнішній ринки; 5) забезпечення зайнятості населення шляхом підтримки підприємницької ініціативи громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" державна підтримка суб`єктів малого і середнього підприємництва та об`єктів інфраструктури підтримки малого і середнього підприємництва включає фінансову, інформаційну, консультаційну підтримку, у тому числі підтримку у сфері інновацій, науки і промислового виробництва, підтримку суб`єктів малого і середнього підприємництва, що провадять експортну діяльність, підтримку у сфері підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації управлінських кадрів та кадрів ведення бізнесу.

Частинами 1-3 ст. 16 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що надання фінансової державної підтримки здійснюється спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва, іншими органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, Українським фондом підтримки підприємництва та іншими загальнодержавними фондами, регіональними та місцевими фондами підтримки підприємництва. Фінансова державна підтримка надається за рахунок державного та місцевих бюджетів. Основними видами фінансової державної підтримки є: 1) часткова компенсація відсоткових ставок за кредитами, що надаються на реалізацію проектів суб`єктів малого і середнього підприємництва; 2) часткова компенсація лізингових, факторингових платежів та платежів за користування гарантіями; 3) надання гарантії та поруки за кредитами суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) надання кредитів, у тому числі мікрокредитів, для започаткування і ведення власної справи; 5) надання позик на придбання і впровадження нових технологій; 6) компенсація видатків на розвиток кооперації між суб`єктами малого і середнього підприємництва та великими підприємствами; 7) фінансова підтримка впровадження енергозберігаючих та екологічно чистих технологій; 8) інші види не забороненої законодавством фінансової державної підтримки. Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 затверджено Порядок надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу (далі - Порядок (у редакції на час виникнення спірних правовідносин)), відповідно до якого метою надання безповоротної державної допомоги у формі мікрогрантів є сприяння зайнятості населення, створення або розвиток власного бізнесу. Джерелами фінансування надання мікрогрантів отримувачам є кошти: Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Фонд); державного бюджету, у тому числі кошти, що надходять на рахунок Мінекономіки "Фонд підтримки малого та середнього бізнесу", відкритий у Національному банку, на який зараховуються добровільні внески (благодійні пожертви) від фізичних та юридичних осіб приватного права та/або публічного права в національній та іноземній валюті.

Надання передбачених цим Порядком мікрогрантів може здійснюватися разом з державною підтримкою, яка може надаватися відповідно до законодавства місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, військовими адміністраціями на підставі регіональних та місцевих програм розвитку малого і середнього підприємництва за рахунок коштів місцевих бюджетів, а також за рахунок коштів підприємств, установ, організацій, міжнародних та благодійних організацій за їх згодою на договірній основі. З метою спільного надання державної підтримки, передбаченої цим Порядком і регіональними та місцевими програмами розвитку малого і середнього підприємництва, Державний центр зайнятості укладає договори про співробітництво з відповідними місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, військовими адміністраціями, а також з підприємствами, установами, організаціями, міжнародними та благодійними організаціями, в яких визначаються основні умови виконання зазначених регіональних та місцевих програм (п. 1 Порядку № 738).

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу III Договору про надання мікрогранту розмір мікрогранту, який надається отримувачу відповідно до цього договору обумовлений бізнес-планом, визначається відповідно до прийнятого ДЦЗ рішення про надання мікрогранту та зазначається у заяві про приєднання. Мікрогрант надається у безготівковому вигляді у національній валюті України шляхом зарахування коштів на рахунок отримувача через уповноважений банк у строки та порядку, визначені договором про взаємодію та порядком. Уповноважений банк забезпечує оплату витрат отримувача на цілі, визначені у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V договору та передбачені бізнес планом.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Договору про надання мікрогранту отримувач зобов`язується, зокрема:

- використати кошти мікрогранту для реалізації бізнес-плану на умовах, визначених порядком та цим договором;

- виконати обов`язкову умову;

- не використовувати кошти мікрогранту на цілі, відмінні від тих, які визначені у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору;

- з метою здійснення моніторингу та контролю виконання умов цього договору надавати ДЦЗ (відповідному регіональному, міському, районному, міському районному центру зайнятості або відповідній філії регіональних центрів зайнятості) доступ до місця провадження господарської діяльності отримувача відповідно до вимог порядку, а також необхідну інформацію та документи, зокрема стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створення робочих місць тощо;

- повернути витрачені кошти мікрогранту протягом одного місяця до Уповноваженого банку у разі неможливості встановлення факту цільового використання або встановлення факту нецільового використання мікрогранту за результатами здійснення ДЦЗ моніторингу та контролю за додержанням умов Договору, відповідати за виконання будь-яких інших обов`язків, покладених на нього договором та порядком.

Таким чином, відповідач отримав мікрогрант відповідно до «Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 року № 738 «Деякі питання надання грантів бізнесу».

Як встановлено судом, 08.07.2022 фізична особа-підприємець Левосюк Ольга Кирилівна за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія», з метою отримання коштів мікрогранту на власну справу звернулася із заявою №459MZY від 08.07.2022 та бізнес-планом.

10.08.2022 відповідачем подано заяву про приєднання до Договору про надання мігрогранту, згідно з якою відповідач приєднався до умов Договору про надання мікрогранту, що оприлюднений на офіційному сайті Державного центру зайнятості.

20.09.2022 на рахунок відповідача зараховано кошти мікрогранту у розмірі 250 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (МО) 1-103 від 20.09.2022.

У подальшому, як стверджується матеріалами справи працівником Луцької філії Волинського обласного центру зайнятості була проведена перевірка дотримання умов договору мікрогранту за період з 10.08.2022 по 01.03.2023, за результатами якого складено акт моніторингового візиту дотримання умов договору про надання мікрогранту від 01.03.2023.

Із змісту вказаного акту вбачається, що під час моніторингового візиту щодо умов дотримання договору про надання мікрогранту було виявлено розбіжності, а саме: на придбання обладнання, необхідного для провадження господарської діяльності грантоотримувачем передбачалося використати 80 000,00 грн, а на закупівлю сировини та матеріалів 120000,00 грн. Проте, згідно представлених документів, на придбання обладнання було використано 70000,00 грн, а на закупівлю сировини та матеріалів 130000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, для проведення оплати витрат зазначених у бізнес-плані, відповідачем надано документи на загальну суму 250 000 гри, а саме:

- за статтею витрат «Придбання обладнання для здійснення господарської діяльності» на загальну суму 70 000 грн - договір поставки від 01.11.2022 №906, рахунок від 15.11.2022 року №ЛА-0065, платіжне доручення від 05.12.2023 №5;

- за статтею витрат «Закупівля сировини та матеріалів» на загальну суму 130 000 грн - договір поставки товарів від 20.04.2020 №20/04/2020, рахунок-фактура №S022-16461 від 17.10.2022, платіжне доручення від 19.10.2022 №2 на суму 59964,54 грн, договір від 03.10.2022, рахунки від 15.10.2022 року №РТ-006025565, №РТ-006025567 та №РТ- 006025566, рахунки на оплату по замовленнях від 20.10.2022 №354817 та №354820, платіжне доручення від 19.10.2022 №3 на суму 45153,36 грн, платіжне доручення від 25.10.2022 №4 на суму 4386,80 грн, договір поставки від 01.12.2022 № 1/12-1, рахунок-фактуру №ЦС-0001196 від 02.12.2022, платіжне доручення від 05.12.2022 №6 на загальну суму 20495,30 грн;

- за статтею витрат «Орендна плата за нежитлове приміщення» на загальну суму 50000 грн - договір оренди житлового приміщення №31/08-1 від 31.08.2022, рахунок на оплату від 01.09.2022 №65, платіжне доручення від 19.10.2022 №1.

Крім того, в бізнес-плані поданому засобами Порталу Дія відповідач за рахунок коштів мікрогранту планувала придбати більше 30 позицій обладнання па загальну суму 80000 грн, натомість придбано лише 2 перукарські мийки Styleplus та 5 крісел клієнта Vital на загальну суму 70 000 грн.

Обставини здійснення витрат коштів мікрогранту за вказаними вище статтями витрат відповідачкою не заперечуються.

У зв`язку з встановленням факту нецільового використання мікрогранту директором Волинського обласного центру зайнятості прийнято наказ від 22.09.2023 №225 «Про повернення коштів мікрогранту ФОП Левосюк О.К.», яким наказано ФОП Левосюк О.К. повернути витрачені кошти мікрогранту в сумі 250 000,00 грн на спеціальний рахунок, відкритий у АТ «Державний ощадний банк України».

ФОП Левосюк О.К., не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Волинського обласного центру зайнятості, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про визнання протиправним та скасування наказу Волинського обласного центру зайнятості №225 від 22.09.2023 «Про повернення коштів мікрогранту ФОП Левосюк О.К.».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі №140/2936/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 та постановою Верховного суду від 19.05.2025, у задоволенні позову ФОП Левосюк О.К. відмовлено повністю.

У зазначеній справі №140/2936/24, в якій брали участь ті самі особи, що і у даній справі, Волинський окружний адміністративний суд у рішенні від 11.07.2024 встановив такі обставини:

- Судом встановлено, що бізнес-план поданий ФОП Левосюк О.К. до банку для здійснення оплат, відрізняється від бізнес-плану поданого засобами Порталу Дія, на підставі якого прийнято рішення про надання мікрогранту. Зокрема, в розділі «Сума Вашого гранту» бізнес-плану поданого ФОП Левосюк О.К. до банку статтю витрат «Придбання обладнання для здійснення господарської діяльності» зменшено на 10 000 гри, а статтю витрат «закупівля сировини, матеріалів» збільшено на 10 000 грн.

- В бізнес-плані поданому засобами Порталу Дія Позивач за рахунок коштів мікрогранту планувала придбати більше 30 позицій обладнання на загальну суму 80 000 грн, натомість придбано лише 2 перукарські мийки Styleplus та 5 крісел клієнта Vital на загальну суму 70 000 грн.

- ФОП Левосюк О.К. не була позбавлена можливості звернутися до Державного центру зайнятості щодо зміни цільового призначення коштів мікрогранту в передбачений законодавством спосіб.

- Оскільки використовувати кошти мікрогранту на цілі, відмінні від тих, які визначені у бізнес-плані, не є можливим, позивач із заявою до Державного центру зайнятості щодо зміни цільового призначення не зверталася, відтак суд дійшов висновку, що даний бізнес-план не співпадає із фактично поданим бізнес-планом, а тому виділені кошти на придбання обладнання, необхідного для провадження господарської діяльності грантоотримувачем та на закупівлю сировини та матеріалів використані не за призначенням, а оскаржуваний наказ є правомірним.

При цьому, за результатами касаційного перегляду судових рішень у зазначеній адміністративній справі №140/2936/24, Верховний Суд у постанові від 19.05.2025 зазначив таке:

- Колегія суддів констатує, що обов`язок отримувача коштів мікрогранту повернути їх у разі нецільового використання не можна вважати власне видом юридичної відповідальності (санкції), оскільки такий обов`язок є фактично правовим наслідком невиконання отримувачем вимог Порядку № 738 та договору про надання мікрогранту.

- Відповідно внесення змін стосовно порядку повернення коштів мікрогранту (навіть за умови, що ці зміни потенційно можуть покращити становище осіб, щодо яких застосовуються наслідки нецільового використання коштів) не можна вважати пом`якшенням відповідальності, а відтак відсутні підстави для застосування положень нормативно-правового акта, що змінив правове регулювання, до правовідносин, які виникли до його прийняття.

- Суд наголошує, що під час судового розгляду справи було встановлено, що ФОП Левосюк О.К. було достеменно відомо про умови отримання та використання коштів мікрогранту, це ж стосується й правових наслідків невиконання встановлених вимог, позаяк останні були встановленні як на момент приєднання позивачки до договору про отримання мікрогранту, так і на момент використання нею коштів. Незмінними ці вимоги залишилися й під час проведення відповідачем моніторингу використання мікрогранту, а також під час прийняття спірного наказу.

- Крім того варто звернути увагу на ту обставину, що суди першої та апеляційної інстанцій підтвердили нецільове використання ФОП Левосюк О.К. коштів мікрогранту, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують, оскільки зазначені безвідносно до підстав касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень та зводяться до незгоди з оцінкою судами доказів у справі.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 902/1518/23, від 16.04.2024 у справі № 921/186/23, від 30.01.2024 у справі № 916/542/18, від 30.04.2024 у справі № 918/775/23.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиційного встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 902/1518/23, від 05.09.2023 у справі № 910/8641/21, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20.

Суд також зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 викладено правову позицію щодо загальних ознак розмежування преюдиційних обставин та правової оцінки судом обставин справи, яка є усталеною в судовій практиці Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Отже, обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 902/1518/23, від 01.04.2025 у справі № 917/495/24, від 30.01.2025 у справі № 910/3822/24, від 14.11.2024 у справі № 922/5224/23.

Таким чином обставини нецільового використання ФОП Левосюк О.К. коштів мікрогранту та правомірність наказу Волинського обласного центру зайнятості від 22.09.2023 №225 «Про повернення коштів мікрогранту ФОП Левосюк О.К.», яким наказано ФОП Левосюк О.К. повернути витрачені кошти мікрогранту в сумі 250000,00 грн, є встановленими рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2024 у справі №140/2936/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 та постановою Верховного Суду від 19.05.2025, а відтак є преюдиційними при розгляді господарської справи № 903/857/25.

Суд зазначає, що преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Разом з тим, суд враховує, що згідно з постановами Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19 звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях в інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, яка розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Суд зауважує, що за змістом наведених висновків Верховного Суду обов`язок суду, навіть за наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, самостійно оцінити докази та обставини справи(факти), які є предметом судового розгляду, кореспондується насамперед з обов`язком учасника господарського процесу, який ці обставини заперечує, падати суду належні та допустимі докази на спростування таких обставин, оцінивши які суд може дійти висновку, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, що має наслідком необхідність вирішення справи відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі №922/1500/24.

Проте, відповідач у межах розгляду справи № 903/857/25 не вказує та не надає жодних доказів на спростування преюдиційних обставин, встановлених у справі №140/2936/24, у якій брали участь ті самі особи.

Доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати пункт 21 Порядку № 738 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 № 1157, оскільки остання фактично пом`якшила відповідальність за нецільове використання коштів мікрогранту, а тому є підстави для застосування зворотної дії нормативно-правового акта в часі, суд не приймає до уваги.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05.04.2001 № 3-рп/2001).

Правова визначеність, як елемент верховенства права, не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Як стверджує єдиний орган конституційної юрисдикції, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац четвертий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Отже, обов`язок отримувача коштів мікрогранту повернути їх у разі нецільового використання не можна вважати власне видом юридичної відповідальності (санкції), оскільки такий обов`язок є фактично правовим наслідком невиконання отримувачем вимог Порядку № 738 та договору про надання мікрогранту.

Відповідно внесення змін стосовно порядку повернення коштів мікрогранту (навіть за умови, що ці зміни потенційно можуть покращити становище осіб, щодо яких застосовуються наслідки нецільового використання коштів) не можна вважати пом`якшенням відповідальності, а відтак відсутні підстави для застосування положень нормативно-правового акта, що змінив правове регулювання, до правовідносин, які виникли до його прийняття.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.05.2025 за результатами розгляду касаційної скарги ФОП Левосюк О.К. на судові рішення у адміністративній справі №140/2936/24.

Пунктом 15 Порядку визначено, що відповідальність за недостовірність відомостей, що містяться в заяві та, відповідно, в бізнес-плані, адже відповідно до абзацу третього пункту 9 Порядку бізнес-план є невід`ємним додатком до заяви, несе отримувач.

Отже, саме на отримувача покладено обов`язок не використовувати кошти мікрогранту на цілі відмінні від тих, які визначені у бізнес-плані та подавати до банку документи для оплати витрат визначених бізнес планом.

Відповідач власним підписом підтвердила, що подана до банку копія бізнес- плану відповідає оригіналу бізнес-плану, розробленого нею, на підставі якого Державний центр зайнятості прийняв рішення про надання мікрогранту.

Проведення платежів банком не змінює того факту, що кошти мікрогранту були використані не за цільовим призначенням, адже Порядком 738 та умовами договору не передбачено можливість подання до банку бізнес-плану, відмінного від того, на підставі якого Державний центр зайнятості прийняв рішення про надання мікрогранту.

Згідно з умовами договору про надання мікрогранту використання коштів мікрогранту здійснюється за цільовим призначенням, яке обумовлене умовами його надання, визначається бізнес-планом та повинно відповідати цілям, визначеним у бізнес-плані (п.1 розділу ІV договору).

Конкретні цілі використання коштів мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 2 розділу V цього договору, зазначаються отримувачем в бізнес-плані.

Використання коштів мікрогранту на покриття інших витрат забороняється (п. 3 розділу VІ, п.п.3 п.2 розділу VІ договору.

Приєднуючись до умов договору, відповідач взяла зобов`язання дотримуватись умов договору та Порядку, й, зокрема, щодо цільового використання коштів мікрогранту.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порядком та умовами договору чітко визначено, що використання коштів мікрогранту здійснюється за цільовим призначенням, яке обумовлене умовами його надання, визначається бізнес-планом та повинно відповідати цілям, визначеним у бізнес-плані, на підставі якого прийнято рішення про надання мікрогранту.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 7 розділу ІV Договору у разі неможливості встановлення факту цільового використання мікрогранту або встановлення факту нецільового використання мікрогранту під час моніторингу та контролю за додержанням умов договору мікрогранту, який здійснюється центром зайнятості, витрачені кошти протягом одного місяця повертаються отримувачем до Уповноваженого банку, який протягом пяти робочих днів повертає зазначені кошти на рахунок Міністерства економіки України, відкритий в Казначействі, для подальшого їх перерахування до Державного бюджету України в установленому законодавством порядку. Неповернуті отримувачем кошти мікрогранту стягуються з нього в установленому законодавством порядку.

У разі несвоєчасного та/або неповного виконання пунктів 20 і 21 цього Порядку сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості у судовому порядку.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені обставини нецільового використання ФОП Левосюк О.К. коштів мікрогранту за договором про надання мікрогранту від 10.08.2022, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що у ФОП Левосюк О.К. виник обов`язок повернути кошти мікрогранту у розмірі 250000 грн до Уповноваженого банку для їх подальшого перерахування до Державного бюджету України в установленому порядку. У зв`язку з чим, враховуючи, що відповідачка не спростувала заявлені до неї позовні вимоги в належний спосіб та належними і допустимими доказами, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у виді судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Левосюк Ольги Кирилівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на рахунок Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (отримувач АТ «Ощадбанк», код отримувача 00032129, надавач платіжних послуг отримувача: АТ «Ощадбанк», рахунок отримувача: НОМЕР_2 ) витрачених коштів мікрогранту в сумі 250 000 грн.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Левосюк Ольги Кирилівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Волинського обласного центру зайнятості (вул. Богдана Хмельницького, 3а, м. Луцьк, ) 3 750 грн витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.12.2025.

Суддя С. В. Бідюк