СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Харків Справа № 22/70б

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області (вх. №2362) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі № 22/70б

за заявою кредитора Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок», м. Луганськ

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.10.2025 провадження у справі №22/70Б про банкрутство боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» (ідентифікаційний код 21780166, вул. Лермонтова, 1Г, м. Луганськ) - закрито; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторрів, введеного ухвалою суду від 13.07.2004 у справі №22/70Б.

Ухвала Господарського суду Луганської області мотивована тим, що провадження у справі №22/70б про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезв`язок» яке триває понад 20 років, втратило реальну можливість бути завершеним відповідно до вимог законодавства про банкрутство, а ліквідаційна процедура фактично заблокована через відсутність ліквідатора та бездіяльність кредиторів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області з відповідною ухвалою суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати; здійснити заміну кредитора у даній справі з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області; справу розглядати без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:

- Кодекс України з процедур банкрутства містить вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі, визначений статтею 90 КУзПБ, і цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Вказана стаття не передбачає такої підстави, як «відсутність предмета спору», а тому застосування судом загальної норми пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України є неправомірним і суперечить спеціальному правовому регулюванню. Предмет спору у справі не припинився, адже вимоги кредиторів, зокрема Пенсійного фонду, залишаються непогашеними;

- відсутність ліквідатора, спричинена відмовами арбітражних керуючих та пасивністю комітету кредиторів, не є передбаченою законом підставою для закриття справи. Ні Кодекс України з процедур банкрутства, ні інші закони не передбачають можливості припинення провадження через те, що не вдалося призначити нового ліквідатора. Навпаки, закон покладає на суд обов`язок забезпечити безперервність процедури та призначити арбітражного керуючого у встановленому порядку.

До того ж, скаржник просить врахувати обставини, які ускладнюють проведення ліквідаційної процедури по справі, але які не залежать від волі сторін та не є ознакою їх пасивної поведінки, такі як: настання обставин непереборної сили - проведенням антитерористичної операції, введення в дію Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався та діє дотепер. На всій території Луганської області ідуть активні бойові дії, внаслідок яких частина території Луганської області була втрачена разом з документацією первинних кредиторів, правонаступником яких є Головне управління.

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.

У судове засідання від 01.12.2025 учасники справи не з`явились, про причини нез`явлення суд не повідомили, про час, дату та місце судового засідання повідомлені судом належним чином. Судова колегія зауважує, що апелянт - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в апеляційній скарзі просив здійснювати розгляд справи за відсутністю свого представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги подане апелянтом клопотання про розгляд справи без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, враховуючи належне повідомлення судом інших учасників справи, зважаючи на те, що явка сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Щодо клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про заміну кредитора у справі №22/70б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганські області (93404, Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9, ).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 08.02.2005 у справі №22/70б, зокрема, визнано грошові вимоги кредитора Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська в розмірі 3936,55 грн до боржника; введено процедуру розпорядження майном.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська не є припиненим та зареєстроване за адресою: вул. Філоненка, буд. 11, смт. Біловодськ, Біловодський р-н, Луганська область 92800, проте фактично діяльність управління не здійснюється. Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська було переміщено на територію підконтрольну органам державної влади України під час проведення антитерористичної операції на території Луганської області, але фактично свою діяльність не здійснювало.

Постановою правління Пенсійного фонду України №9-1 від 12.05.2015 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» (далі Постанова 9-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.05.2015 за №608/27053, передано частину повноважень управлінь, що знаходяться на території, яка не підконтрольна українській владі, управлінням, що знаходяться на території підконтрольній українській владі, зокрема прийняття звітності, передбаченої законодавством, надання довідок, встановлених законодавством, формування звітності та виконання завдань, передбачених підпунктами 2-4, 7, 10-12, 18, 22 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486, зокрема:

- забезпечує надходження від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень та платників відповідно до законодавства;

- планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду;

- здійснює стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків, надміру сплачених страхових коштів та інших платежів і виплат, тощо.

Згідно додатку до постанови правління Пенсійного фонду України 12.05.2015 № 9-1 до переліку управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, повноваження яких передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (), внесено Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська.

Тобто, Головне управління є фактичним та юридичним правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 52 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.43 КУзПБ у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про заміну кредитора у справі №22/70б.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.

Справу №22/70Б про банкрутство боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» (ідентифікаційний код 21780166, вул. Лермонтова, 1Г, м. Луганськ) порушено за нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 30.06.1999 №784-ХІV (далі за текстом - Закон) згідно ухвали Господарського суду Луганської області від 13.07.2004 за заявою кредитора - УПФУ в Ленінському районі м. Луганська, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 10.08.20004 у справі №22/70Б визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Сидоренко М.В.

Оголошення про порушення провадження у справі №22/70Б про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезв`язок» опубліковане у газеті «Голос України» №160 (3410), встановлений ст14 Закону строк на подання заяв конкурсних кредиторів з грошовими вимогами до боржника сплинув 30.09.2004.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 08.02.2005 у справі №22/70Б затверджено реєстр грошових вимог кредиторів, у складі вимог наступних кредиторів:

- Управління ПФУ в Ленінському районі м. Луганська, в розмірі 3936,55 грн;

- Ленінської МДПІ у м. Луганську, в розмірі 875181,45 грн заборгованості, у т.ч. 764313,61 грн основного боргу та 110867,00 грн пені;

- ВАТ «Луганськобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу

Луганські електричні мережі, м. Луганськ, в розмірі 1690,76 грн заборгованості, у т.ч. 1610,00 грн основного боргу та 80,76 грн коп. інфляційних та 3% річних;

- Підприємство Перевальської виправної колонії №15 Управління Державногодепартаменту України з питань виконання покарань у Луганській області, м.Перевльськ, в розмірі 943,82 грн.

А також, згідно довідки боржника №71 від 18.01.2005 розпорядником майна було включено до реєстру вимоги щодо заборгованості по заробітній платі працівників боржника в розмірі 25284,30 грн.

Постановою Господарського суду Луганської області від 22.03.2005 (суддя Василенко Т.А.) у справі №22/70Б боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Сидоренко М.В., на яку покладено обов`язки та повноваження по проведенню ліквідаційної процедури встановлені Законом.

Ухвалами Господарського суду Луганської області у справі №22/71Б строк ліквідаційної процедури було неодноразово продовжено за клопотаннями ліквідатора та комітету кредиторів, у зв`язку з труднощами зі стягнення дебіторської заборгованості банкрута (ухвали від 20.10.2006, 03.04.200719.10.2007, 18.03.2008, 19.12.2008, 17.03.2009, 15.01.2010, 27.07.2010, 16.12.2010 тощо).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.05.2011 у справі №22/70Б новим ліквідатором банкрута ТОВ «Луганськвуглезв`язок» призначено арбітражного керуючого Джеджея Л.А., на яку покладено встановлені Законом обов`язки та повноваження по проведенню ліквідаційної процедури.

19.01.2013 набрав чинності Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 22.12.2011 №4212-VІ (далі за текстом - Закон №4212), згідно п.1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» приписи цього Закону, що регулюють продаж майна у справі про банкрутство застосовуються й під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Суд неодноразово продовжував у справі №22/70Б повноваження ліквідатора згідно клопотань ліквідатора та комітету кредиторів, у зв`язку з труднощами зі стягнення на користь банкрута дебіторської заборгованості з ДХК «Луганськвугілля» та відсутністю згоди комітету кредиторів на списання цієї дебіторської заборгованості як безнадійної, в останнє до 23.12.2014 (ухвали від 01.03.2012, 29.05.2012, 29.01.2013, 07.05.2013, 10.10.2013, 03.07.2014), розгляд справи №22/70Б з приводу заслуховування звіту ліквідатора за підсумками проведення ліквідаційної процедури було призначено на 18.11.2014 (ухвала від 03.07.2014), але у призначений час засідання суду не відбулося у зв`язку з проведенням АТО на території м. Луганська та Луганської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.03.2015 справу №22/70Б було призначено до розгляду у засіданні суду та зобов`язано ліквідатора надати суду докази виконання вимог постанови Господарського суду Луганської області від 22.03.2005 та надати належним чином засвідчені копії документів, які стосуються справи про банкрутство ТОВ "Луганськвуглезв`язок".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.05.2015 матеріали справи №22/70Б про банкрутство ТОВ "Луганськвуглезв`язок", передано за підсудністю до Господарського суду Луганської області.

Ухвалами суду від 11.06.2015, 07.07.2015, 13.08.2015, 27.10.2015, 24.11.2015, 21.01.2016, 17.03.2016, 24.05.2016, 08.09.2016 розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою представників кредиторів та ліквідатора у судові засідання та їх повідомленнями про неможливість надання витребуваних судом документів через їх відсутність.

Згідно довідки Господарського суду Луганської області від 28.04.2015 №138 (а.с. 13а т1) справа №22/70Б про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезв`язок» вважається втраченою.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.11.2016 справу №22/70Б про банкрутство ТОВ "Луганськвуглезв`язок", м. Луганськ, відновлено в частині ухвал Господарського суду Луганської області, відтворених з системи "Діловодство", згідно переліку зазначеному у п.1 резолютивної частини цієї ухвали.

У системі «Діловодство» повний текст процесуальних документів у цій справі відтворюється починаючи з ухвали від 15.08.2006, процесуальні документи які були прийняті (ухвалені) до цієї дати відтворити повністю не вважається за можливе.

Впродовж 2016-2021 р.р. розгляд справи неодноразово було відкладено у зв`язку з неявкою представників кредиторів та ліквідатора у призначені судові засідання, та у зв`язку з повідомленнями деяких кредиторів та ліквідатора про неможливість надання витребуваних судом документів через їх втрату (залишення на тимчасово окупованій території) та про неможливість забезпечення участі представників кредиторів у засіданнях суду (ухвали від 16.02.2017, 30.05.2017, 26.09.2017, 19.12.217, 15.03.2018, 15.06.2018, 18.09.2018, 17.01.2019, 21.02.2019, 26.03.2019, 28.05.2019, 16.07.2019, 12.09.2019, 29.10.2019, 19.11.2019, 30.01.2020, 19.03.2020, 02.06.2020, 04.08.2020, 22.10.2020, 24.11.2020, 02.03.2021, 15.04.2021, 29.06.2021, 12.08.2021, 19.10.2021, 16.12.2021, 15.02.2022 тощо).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19.12.2017 у справі №22/70Б замінено кредитора Ленінську ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській області, на його правонаступника - Луганську ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.12.2018 у справі №22/70Б замінено кредитора Луганську ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, на його правонаступника - Головне управління ДФС у Луганській області.

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), згідно ч.4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ у справі №22/70Б з 21.10.2019 застосовуються приписи цього кодексу.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.04.2020 у справі №22/70Б замінено кредитора Головне управління ДФС у Луганській області, на його правонаступника - Головне управління ДПС у Луганській області.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.04.2021 у справі №22/70Б замінено кредитора Головне управління ДПС у Луганській області, на його правонаступника - Головне управління ДПС у Луганській області (код ЄДРПОУ ВП 44082150, вул. Енергетиків, буд.72, м. Сєвєродонецьк Луганської області).

Ліквідатор банкрута Джеджея Л.А. за супровідним листом від 11.02.2022 №02-01/28 надала суду: підсумковий звіт ліквідатора станом на 10.02.2022 №02-01/24 з додатками; ліквідаційний баланс банкрута станом на 11.02.2022; реєстр вимог кредиторів у справі №22/70Б станом на 11.02.2022; клопотання щодо нарахування і виплати грошової винагороди ліквідатора та відшкодування витрат від 10.02.2021 №02-01/25 за період з 01.08.2021 по 01.02.2021 в сумі 111000грн 00коп грошової винагороди та витрат 1188грн 94коп; клопотання ліквідатора від 10.02.2021 №02-01/27 про припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Луганськвуглезв`язок" та виключення боржника з ЄДР, тощо.

Як було встановлено судом з матеріалів наявних у справі та наданих ліквідатором Джеджея Л.А., її клопотання від 10.02.2021 №02-01/27 про припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Луганськвуглезв`язок" та про виключення боржника з ЄДР, є передчасним, оскільки відсутні всі належні докази повноти проведення ліквідатором заходів з ліквідаційної процедури, тому суд дійшов висновків про передчасність складання підсумкового звіту та ліквідаційного балансу банкрута та про неповноту дій ліквідатора, про що було зазначено в ухвалі від 15.02.2022.

Арбітражний керуючий Джеджея Л.А. відповідно до ст12 КУзПБ подала до суду заяву від 12.03.2024 вих№1-12/03 про дострокове припинення її повноважень ліквідатора у справі №22/70Б.

Ухвалами Господарського суду Луганської області від 20.02.2024, 12.03.2024, 16.05.2024, 18.07.2024, 26.09.2024, 05.12.2024, 13.02.2025 розгляд справи було відкладено, комітет кредиторів відповідно до ст.48 КУзПБ було зобов`язано надати суду пропозиції щодо кандидатури іншого ліквідатора.

Проте, пропозицій комітету кредиторів щодо кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором банкрута у справі №22/70Б, як це встановлено приписами ст. 28, 48 КУзПБ, суду надано не було.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.03.2025 у справі №22/70Б припинено повноваження арбітражного керуючого Джеджея Л.А. в якості ліквідатора ТОВ «Луганськвуглезв`язок»; зобов`язано комітет кредиторів надати рішення комітету кредиторів з пропозицією кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором ТОВ «Луганськвуглезв`язок» у справі №22/70Б.

Комітетом кредиторів не виконано вимоги ухвал суду щодо надання рішення з пропозицією кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором ТОВ "Луганськвуглезв`язок" у справі №22/70б, як це встановлено нормами ст.48 КУзПБ.

Оскільки пропозиції комітету кредиторів щодо кандидатури ліквідатора відсутні, суд першої інстанції звернувся із запитами до Автоматизованої системи з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство для визначення кандидатури арбітражного керуючого з метою призначення ліквідатором банкрута ТОВ «Луганськвуглезв`язок» у справі №22/70Б, на запити суду було отримано Довідки з пропозиціями кандидатур арбітражних керуючих Павлової Ю.М. (свідоцтво від 27.12.2016 №1778), Борових І.А. (свідоцтво від 02.07.2013 №1154) та Лукашука В.В. (свідоцтво від 21.12.2018 №1885), яким було запропоновано надати заяви про згоду (чи про відмову) від призначення ліквідатором ТОВ "Луганськвуглезв`язок" у справі №22/70Б, а також було зобов`язано комітет кредиторів надати рішення комітету кредиторів з пропозицією кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором ТОВ "Луганськвуглезв`язок" у справі №22/70Б (ухвали суду від 13.03.2025, 03.06.2025, 31.07.2025, 09.10.2025).

Визначений автоматизованою системою арбітражний керуючий Борових І.А. надав до суду заяву від 05.06.2025 №01-08/04 про відмову від участі у справі №22/70Б в якості ліквідатора ТОВ "Луганськвуглезв`язок" (а.с. 34 т5).

Кредитор ГУ ДПС у Луганській області подав до суду заяву від 03.10.2025 б/н (а.с. 48-49 т5) про розгляд справи без участі його представника, у якій також зазначив про те, що погодиться з кандидатурою арбітражного керуючого, який буде визначений судом в порядку передбаченому КУзПБ шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України та який надасть згоду для призначення ліквідатором банкрута ТОВ «Луганськвуглезв`язок» у справі №22/70Б.

Кредитори вимоги ухвал суду щодо надання рішення комітету кредиторів з пропозицією кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором ТОВ "Луганськвуглезв`язок" у справі №22/70Б не виконали.

Заяв на участь у справі №22/70Б в якості ліквідатора банкрута ТОВ "Луганськвуглезв`язок" від визначених автоматизованою системою арбітражних керуючих не надійшло.

Як вбачається з отриманої на запит суду відповіді №1194099 від 13.03.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7-8 т.5) щодо боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» у ЄДР є запис про визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію, зокрема: Дата державної реєстрації: 14.07.1993; Номер запису в реєстрі: 0022650; Дата запису в реєстрі:14.11.2012.

На виконання вимог суду Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції листом від 20.10.2025 №34122/40966-10-25/15.6 (а.с. 80-81 т.5) повідомило про наступне.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.10.2025 юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» є зареєстрованою, її місцезнаходження - Україна, Луганська область, місто Луганськ, Ленінський район, вулиця Лермонтова, будинок 1Г.

Згідно до підпункту другого пункту першого наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2016 №3359/5 «Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією юридичних осіб та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.11.2016 за №1528/29658, зі змінами, ведення реєстраційних справ у паперовій формі щодо юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, місцезнаходженням/місцем проживання яких є населені пункти, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення в Донецькій та Луганській областях, забезпечують відповідно до компетенції Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Проте, реєстраційні справи юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням яких є територія Луганської області, у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції відсутні, у зв`язку з тим, що вищевказані реєстраційні справи в паперовій формі не були передані до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), оскільки останньому їх місцезнаходження невідоме, тобто реєстраційна справа Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок», , станом на 16.10.2025 в паперовій формі відсутня у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, її стан та місцезнаходження невідомі.

Суд першої інстанції своєю ухвалою вирішив закрити провадження у справі, що стало підставою для звернення Головного управління ДПС у Луганській області до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом апеляційного розгляду у даному випадку є ухвала місцевого господарського суду про закриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок». Таким чином апеляційний суд має дослідити питання щодо наявності або відсутності правових підстав для закриття провадження у справі.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 ст.3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

21.10.2019 введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства. З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., №31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., №31, ст. 441).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. Тобто, перехід від регулювання передбаченого Законом до регулювання передбаченого Кодексом здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу.

Відповідно до статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст.2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судами встановлено, що у справі №22/70Б про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезв`язок» на цей час відсутня особа, яка має виконувати обов`язки та повноваження ліквідатора.

Комітетом кредиторів не виконано приписів ст.48 КУзПБ щодо надання пропозиції кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором банкрута у цій справі.

Заходи, вжиті судом щодо визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором банкрута результатів не дали. Жоден з визначених автоматизованою системою арбітражних керуючих згоди на призначення ліквідатором у справі не надав.

З моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16 та у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20).

Провадження у справі №22/70Б про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезвязок» триває з 13.07.2004 року, ліквідаційна процедура щодо боржника відкрита 22.03.2005, тобто триває понад 20 років.

Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав;

у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Кодексом; скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, члени виконавчого органу (керівник) банкрута звільняються з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута (ч.1). Протягом 15 днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов`язані передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків відповідні посадові особи банкрута несуть зобов`язання щодо відшкодування збитків, завданих таким ухиленням. Ліквідатор має право замовити виготовлення дублікатів печатки та штампів у разі їх втрати (ч.2).

Статтею 10 КУзПБ передбачено, що арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника. Одна й та сама особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Кодексу. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Вимоги до арбітражного керуючого визначені положеннями статті 11 Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 12 КУзПБ під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), а відповідно до частини 1 статті 13 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень арбітражний керуючий є незалежним.

Статтею 28 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що арбітражний керуючий для виконання повноважень ліквідатора призначається господарським судом за клопотанням комітету кредиторів.

Законодавством передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури. Так, частинами 1, 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; подає відомості (інформацію), необхідні для ведення Єдиного реєстру боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство;

здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Частиною 1 ст.60 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у постанові про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута з урахуванням вимог, установлених цим Кодексом, з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України

У разі відсторонення арбітражного керуючого, визначеного Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою, від виконання повноважень до компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про обрання арбітражного керуючого (п.5 ч.5 ст.48 Кодексу України з процедур банкрутства).

Також, прийняття рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого, припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого арбітражного керуючого належить до компетенції комітету кредиторів (п.4 ч.8 ст.48 КУзПБ).

Як вже було вище зазначено, суд першої інстанції неодноразово зобов`язував кредиторів у справі на підставі вимог КУзПБ визначитись стосовно кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором ТОВ «Луганськвуглезв`язок».

Один з кредиторів у справі - ГУ ДПС у Луганській області, повідомив місцевий суд про відсутність у нього кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі №22/70Б та зазначив про те, що погодиться з кандидатурою арбітражного керуючого, який буде визначений судом в порядку передбаченому КУзПБ шляхом автоматизованого відбору (а.с. 48-49 т.5).

Апеляційний суд підкреслює, що господарським судом неодноразово були здійснені відповідні запити щодо автоматизованого визначення кандидатури ліквідатора, однак за наслідком цих запитів визначені кандидатури арбітражних керуючих Лукашука В.В., Павлової Ю.М. (а.с.10, 36 т.5) не надали згоди на призначення ліквідатором у справі №22/70Б, арбітражний керуючий Борових І.А. відмовився від участі у справі згідно заяви від 05.06.2025 №01-08/04 (а.с. 34 т.5).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно не вбачав підстав для здійснення повторного запиту на визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі, з огляду на безрезультатність означених запитів.

Крім того, як встановлено приписами КУзПБ (стст 28,48) визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі про банкрутство належить передусім до компетенції кредиторів (комітету кредиторів), а не є обов`язком суду.

Так, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому, що кредитори, беручи участь у справі про банкрутство, мають не тільки певні процесуальні права, зокрема, на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасник провадження (сторона) може нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011).

Приписи Кодексу України з процедур банкрутство передбачають, що участь кредитора у справі про банкрутство не може бути формальною. Будучи учасником такого провадження кредитор наділений широким обсягом прав та повноважень, в тому рахунку правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із заявою про визнання недійсними правочинів боржника (ст.42 КУзПБ), прийняття рішення про обрання арбітражного керуючого у разі відсторонення арбітражного керуючого (п.5 ч.5 ст.48 КУзПБ), звернення до господарського суду з клопотанням про призначення іншого арбітражного керуючого (п.4 ч.8 ст.48 КУзПБ), звернення зі скаргою на дії (бездіяльність) ліквідатора (ч.6 ст.61 КУзПБ), визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону (ст. 73 КУзПБ), реалізуючи які він має діяти своєчасно та у належний спосіб.

Як особа зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану ведення справи про банкрутство, зокрема цікавитися вжитими ліквідатором діями у ліквідаційній процедурі та заходами направленими на виявлення, розшук та повернення майна банкрута, ефективністю таких заходів та вчиняти відповідні дії, передбачені його обсягом прав та повноважень, тощо.

Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство - задоволення (погашення) його вимог.

Судами встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що кредитори не приймали активної участі у справі про банкрутство боржника, що проявляється у тому, що кредиторами не ініційовано питання щодо скликання зборів кредиторів у відповідному складі для вирішення тих чи інших питань у даній справі (зокрема, щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство та/або прийняття рішення щодо подальшого розгляду справи).

Будь-яких заяв про відмову від своїх вимог до боржника, кредиторами, задля припинення своєї участі у процедурі банкрутства як учасниками провадження (сторони у справі), до суду першої інстанції подано не було.

Разом з тим, процедури банкрутства за вимогами Кодексу України з процедур банкрутства мають строковий характер. Зокрема, у відповідності до частини 1 статті 58 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника у строк, що не перевищує 12 місяців.

В силу приписів Кодексу України з процедур банкрутства проведення процедури банкрутства ліквідації боржника без участі арбітражного керуючого є неможливим, тому у випадку припинення повноважень ліквідатора у справі про банкрутство належить одночасно призначити нового ліквідатора арбітражного керуючого.

Втім, судами встановлено, що станом на 28.10.2025 ліквідаційна процедура не завершена, питання призначення нового ліквідатора у справі не вирішено з об`єктивних причин, а поведінка кредиторів свідчить про відсутність реальної зацікавленості у продовженні ліквідаційної процедури ТОВ «Луганськвуглезв`язок» та як наслідок досягнення її основної мети.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, учасником якої є Україна, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сюрмелі проти Німеччини" від 08.06.2006 визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.

Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Водночас на державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу ''належного урядування'' і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 у справі ''Рисовський проти України'').

Предметом провадження у справі про банкрутство є досягнення легітимної мети визначеної Законом про банкрутство і Кодексом України з процедур банкрутства, якими встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Отже, суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що провадження у справі №22/70Б про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезв`язок» на стадії ліквідаційної процедури триває понад 20 років, протягом тривалого часу ліквідаційна процедура об`єктивно не здійснюється у зв`язку з відсутністю ліквідатора, пасивною поведінкою кредиторів у справі щодо погодження кандидатури ліквідатора, безрезультатністю вжитих судом дій щодо визначення кандидатури арбітражного керуючого для участі у даній справі в якості ліквідатора, слушно зауважив, що вказані вище обставини в їх сукупності унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Закону про банкрутство і Кодексу України з процедур банкрутства.

Порядок та підстави закриття провадження у справах про банкрутство (неплатоспроможність) встановлені ст. 90 КУзПБ.

Відповідно до ч.1 ст.90 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі:

1) невнесення боржника - юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) припинення у встановленому законодавством порядку юридичної особи, яка є боржником, про що є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

3) смерті, оголошення померлим або визнання безвісновідсутнім боржника - фізичної особи;

4) перебування у провадженні господарського суду справи про банкрутство (неплатоспроможність) того самого боржника;

5) відновлення платоспроможності боржника або погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів;

6) затвердження звіту керуючого санацією в порядку, передбаченому цим Кодексом;

7) затвердження звіту ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом;

8) якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за його заявою не висунуто вимог;

8-1) якщо відкрита справа про банкрутство господарських товариств, які відповідають сукупно таким критеріям: є оператором критичної інфраструктури; частки (акції, паї) господарського товариства були примусово відчужені під час дії воєнного стану; державі у статутному капіталі господарського товариства прямо або опосередковано належить більше 50 відсотків часток (акцій, паїв), крім господарських товариств, які ліквідуються за рішенням боржника;

9) боржником є оптовий постачальник електричної енергії;

10) якщо справа згідно із законом не підлягає розгляду в господарських судах України;

11) якщо господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника;

12) укладення мирової угоди між боржником та кредиторами відповідно до статті 192 Господарського процесуального кодексу України;

13) прийняття рішення про приватизацію боржника, яким є державне підприємство або господарське товариство, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі;

14) в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки неприйняття внаслідок бездіяльності зборами (комітетом) кредиторів рішення про обрання арбітражного керуючого у разі відсторонення арбітражного керуючого та відсутність звернення комітету кредиторів до господарського суду з клопотанням про призначення іншого арбітражного керуючого, та як наслідок відсутність арбітражного керуючого-ліквідатора у справі про банкрутство, унеможливлює подальше провадження у цій справі, а Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює відповідної підстави для закриття провадження у справі про банкрутство в такому випадку, проте не визначає й вичерпного переліку підстав для закриття провадження, суд вбачає наявність правових підстав для закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезв`язок» на підставі приписів п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, з причин відсутності предмету спору.

При цьому, судами взято до уваги правові позиції Верховного Суду викладені у постанові від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 та у постанові від 07.10.2020 у справі №917/1230/15, за змістом яких - "відсутність предмета спору" у розумінні пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин.

Вказані обставини в їх сукупності, а також відсутність встановлення обставин щодо наявності майна боржника, унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Кодексу України з процедур банкрутства, що через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою господарського суду під час вирішення питання закриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Таким чином, для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, для правової певності кредиторів, вимоги яких є визнаними за судовими рішеннями та не можуть задовольнятися через існуючий мораторій у справі про банкрутство, суд вважає за необхідне прийняти у даній справі рішення про закриття провадження у справі про банкрутство, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, яка зобов`язує органи національної юрисдикції вживати належних заходів до бездіяльності та затягування розгляду справ, а також п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України та п.14 ч.1 ст.90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Колегія суддів зауважує, що подальше затягування процедури банкрутства ТОВ «Луганськвуглезв`язок» на стадії ліквідації за відсутності реальної можливості завершення ліквідаційної процедури призведе лише до порушення прав кредиторів і боржника та матиме наслідком збільшення додаткових витрат, пов`язаних з провадженням у справі, а тому закриття провадження у даній справі суд вважає доцільним та обґрунтованим.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать про наявність невирішених Господарським судом спорів, які підлягали розгляду в межах справи №22/70Б на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відмітив, що у разі, якщо після закриття провадження у справі буде виявлено майно банкрута, достатнє для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, суд за клопотанням учасника справи може поновити провадження у справі (абз.2 ч.3 ст.65 КУзПБ).

Відповідно до ч.8 ст.41 КУзПБ дія мораторію на задоволення вимог кредиторів припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що місцевий господарський суд діяв у повній відповідності до вимог процесуального та матеріального законодавства, а також принципів ефективності судочинства та розумності строків розгляду справ. Суд першої інстанції належним чином встановив фактичні обставини: тривалу (понад 20 років) відсутність реального руху у ліквідаційній процедурі, неможливість виконання її завдань через відсутність ліквідатора та пасивність кредиторів, безрезультатність неодноразових спроб суду забезпечити призначення арбітражного керуючого, а також відсутність будь-яких дій учасників, спрямованих на завершення процедури.

З огляду на це місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що в умовах об`єктивної нездатності продовжувати ліквідаційну процедуру та відсутності будь-яких перспектив її завершення застосування спеціальних норм КУзПБ виявилося неможливим, що зумовило необхідність звернення до загальних процесуальних норм - пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України. Такий підхід відповідає правовим позиціям Верховного Суду, у тому числі викладеним у постановах від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 та від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012, а також стандартам Європейського суду з прав людини щодо забезпечення розгляду справи упродовж розумного строку й недопущення утримання "формально існуючих" проваджень без реальної можливості їх завершити.

Разом з тим, скаржник зазначає, що Кодекс України з процедур банкрутства містить вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі, визначений статтею 90 КУзПБ, і цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Вказана стаття не передбачає такої підстави, як «відсутність предмета спору», а тому застосування судом загальної норми пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України є неправомірним і суперечить спеціальному правовому регулюванню. Предмет спору у справі не припинився, адже вимоги кредиторів, зокрема Пенсійного фонду, залишаються непогашеними.

Дійсно, апеляційний суд звертає увагу, що норми ст. 90 КУзПБ, які визначають порядок та підстави закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), як і інші положення цього Кодексу, не містять окремого визначення такої підстави для закриття провадження у справі про банкрутство як-то «відсутність предмета спору» (знищення предмета спору) однак протилежний підхід, тобто продовження провадження у справі за цих умов, матиме наслідком порушення прав та інтересів боржника, його кредиторів та в цілому суперечитиме спрямованості законодавства про банкрутство.

У цій частині колегія суддів спирається на правову позицію щодо застосування за подібних обставин п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та ст.6 Конвенції Верховного Суду, викладену у постанові від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012, де зазначено, що у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Апеляційний суд зауважує, що буквальне тлумачення норм КУзПБ у подібних обставинах призвело б до протилежного, неприйнятного результату - формального продовження провадження у справі, яке об`єктивно не може бути виконане через багаторічну відсутність ліквідатора, повну пасивність кредиторів та відсутність реальних механізмів для відновлення процедури. Таке "процесуальне утримання" справи суперечило б принципам розумності строків, правової визначеності, а також підривало б мету законодавства про банкрутство та інституту неплатоспроможності загалом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та справедливим прийняття судом першої інстанції рішення про закриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» відповідно до загальних процесуальних норм та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 906/1290/15).

Отже, враховуючи тривалий період фактичної бездіяльності процедури банкрутства, відсутність ліквідатора та проявлену кредиторами пасивність у забезпеченні реалізації їхніх прав і обов`язків у процедурі банкрутства, суд першої інстанції дійшов правильного, послідовного та обґрунтованого висновку про неможливість подальшого провадження у справі та наявність підстав для її закриття. При цьому суд обґрунтовано зауважив, що закриття справи не позбавляє кредиторів можливості у майбутньому ініціювати поновлення провадження у разі виявлення майна боржника, що свідчить про дотримання принципу пропорційності та забезпечення балансу інтересів усіх учасників. Додатково апеляційний суд зауважує, що в даному випадку судом першої інстанції дотримано баланс інтересів учасників справи про банкрутство. При цьому судом не було встановлено порушення будь-яких прав, обов`язків та інтересів жодного з кредиторів, в тому числі, апелянта.

Скаржник вважає, що відсутність ліквідатора, спричинена відмовами арбітражних керуючих та пасивністю комітету кредиторів, не є передбаченою законом підставою для закриття справи. Ні Кодекс України з процедур банкрутства, ні інші закони не передбачають можливості припинення провадження через те, що не вдалося призначити нового ліквідатора. Навпаки, закон покладає на суд обов`язок забезпечити безперервність процедури та призначити арбітражного керуючого у встановленому порядку.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками апелянта і зазначає таке.

По-перше, КУзПБ прямо встановлює, що ініціатива щодо визначення кандидатури ліквідатора належить кредиторам, а саме комітету кредиторів (ч. 1 ст. 28, п. 4 ч. 8 ст. 48, п. 5 ч. 5 ст. 48). Законодавець спеціально поклав на кредиторів повноваження визначати кандидатуру арбітражного керуючого, оскільки саме кредитори є основними бенефіціарами результатів ліквідації. Суд не може підмінити комітет кредиторів, оскільки це суперечило б правовій природі процедури банкрутства та виходило б за межі судових повноважень.

По-друге, суд не має безмежного або абсолютного обов`язку повторювати автоматизовані запити необмежену кількість разів, особливо за відсутності згоди арбітражних керуючих на участь у справі. КУзПБ не містить норми, яка б зобов`язувала суд здійснювати нескінченні цикли автоматизованого відбору, якщо попередні визначені системою арбітражні керуючі вже відмовилися від виконання повноважень. Закон виходить із припущення, що сторони провадження насамперед кредитори беруть реальну участь у процедурі та діють добросовісно для досягнення її мети.

По-третє, твердження про «обов`язок суду забезпечити безперервність процедури» є помилковим і не відповідає конструкції КУзПБ. Суд не є органом, який веде процедуру банкрутства; він лише здійснює судовий контроль. Ведення ж ліквідаційної процедури - це виключна функція ліквідатора. Без наявності ліквідатора продовження процедури є юридично неможливим, адже жоден інший суб`єкт не має повноважень на: формування ліквідаційної маси, інвентаризацію майна, здійснення пошуку активів, заявлення вимог до дебіторів, проведення аукціонів, ведення реєстру вимог, завершення ліквідаційної процедури та подання звіту.

По-четверте, пасивність кредиторів сама по собі свідчить про відсутність їхнього інтересу у продовженні процедури, що є важливим процесуальним фактором. Верховний Суд у постанові Великої Палати від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011 прямо наголосив: кредитор не може бути формальним учасником провадження; він повинен активно використовувати свої права, а його бездіяльність може мати процесуальні наслідки.

Така бездіяльність є не технічною, а юридично значимою, адже саме кредитори є тими суб`єктами, для яких існує процедура банкрутства.

По-п`яте, суд не може протягом десятиліть утримувати провадження відкритим без перспективи його завершення, оскільки це порушує принцип розумного строку, гарантований ст. 6 Конвенції та усталеною практикою ЄСПЛ (справи «Сюрмелі проти Німеччини», «Смірнова проти України»). Суд зобов`язаний протидіяти затягуванню провадження, у тому числі тоді, коли саме пасивність учасників робить завершення процедури нереальним.

Отже, твердження скаржника про те, що суд «зобов`язаний» забезпечити безперервність ліквідаційної процедури і призначити ліквідатора незалежно від пасивності кредиторів та відмов арбітражних керуючих, не відповідає змісту закону і не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду.

До того ж, скаржник просить врахувати обставини, які ускладнюють проведення ліквідаційної процедури по справі, але які не залежать від волі сторін та не є ознакою їх пасивної поведінки, такі як: настання обставин непереборної сили - проведенням антитерористичної операції, введення в дію Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався та діє дотепер. На всій території Луганської області ідуть активні бойові дії, внаслідок яких частина території Луганської області була втрачена разом з документацією первинних кредиторів, правонаступником яких є Головне управління.

Апеляційний суд враховує означене скаржником, та, разом з тим, зазначає таке.

Посилання скаржника на наявність обставин непереборної сили - проведення антитерористичної операції, активні бойові дії на території Луганської області та введення воєнного стану - саме по собі не спростовує пасивності кредиторів у процедурі банкрутства та не усуває їхніх процесуальних обов`язків, прямо передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Форс-мажорні обставини можуть ускладнювати фізичний доступ до документів або певні оперативні дії, однак вони не звільняють кредиторів від обов`язку здійснювати процесуальну участь у справі. ЄДР, судові реєстри, електронна комунікація та можливість подання документів через систему Електронний суд доступні навіть за умов воєнного стану.

Обставини непереборної сили не скасовують положень статей 28 та 48 КУзПБ, якими визначено, що саме кредитори є суб`єктами, відповідальними за визначення кандидатури ліквідатора. Ненадання пропозиції щодо кандидатури арбітражного керуючого протягом кількох років, незважаючи на неодноразові ухвали суду, не може бути виправдане воєнним станом, оскільки закон не передбачає зупинення обов`язків кредиторів у таких умовах.

Верховний Суд у постановах від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 та від 17.04.2024 у справі №5006/27/116б/2012 підкреслив, що тривале фактичне блокування процедури ліквідації через бездіяльність учасників, навіть за складних зовнішніх умов, не дозволяє суду утримувати справу відкритою безкінечно. Суд має застосовувати механізми загального процесуального закриття, якщо спеціальні норми не забезпечують можливості продовження процесу.

Таким чином, обставини, на які посилається скаржник, хоч і ускладнюють перебіг справи, не усувають його процесуальних обов`язків і не виправдовують повної бездіяльності протягом тривалого часу, а тому не можуть розглядатися як перешкода для визначення ліквідатора чи як підстава для продовження справи.

Підсумовуючи усе вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд повно, всебічно та об`єктивно встановив обставини справи і дійшов правильного правового результату. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що провадження у справі про банкрутство ТОВ «Луганськвуглезв`язок» протягом понад двадцяти років фактично перебуває у стані процесуального «зависання», оскільки ліквідаційна процедура не здійснюється через відсутність ліквідатора, а комітет кредиторів, будучи суб`єктом, відповідальним за визначення кандидатури арбітражного керуючого, не реалізував своїх обов`язків. Неодноразові спроби суду забезпечити призначення арбітражного керуючого шляхом автоматизованого відбору також виявилися безрезультатними, що унеможливлює реалізацію самої ліквідаційної процедури, передбаченої статтями 58 61 КУзПБ.

За таких умов місцевий суд обґрунтовано визнав, що подальше існування справи у формальному стані за відсутності реальної можливості продовження ліквідаційної процедури суперечить принципу розумного строку, закріпленому у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та підриває мету законодавства про банкрутство, яке покликане забезпечити своєчасне та ефективне задоволення вимог кредиторів. Відсутність ліквідатора, пасивність кредиторів та абсолютна безрезультатність дій суду з відбору арбітражних керуючих у сукупності створюють ситуацію, коли спеціальні норми КУзПБ не дозволяють продовжувати процедуру, що і зумовлює необхідність застосування загальних процесуальних механізмів, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Доводи апелянта не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а ухвала Господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі №22/70б має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Здійснити заміну кредитора у справі №22/70б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглезв`язок» з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганські області (93404, Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9, ).

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 28.10.2025 у справі № 22/70б залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 11.12.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян