ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2025 р. Справа№ 910/7633/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025

у справі № 910/7633/25 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Іванова Романа Борисовича

до Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича

про стягнення 150 000,00 грн

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Іванов Роман Борисович (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича (далі - відповідач) про стягнення 150 000,00 грн. безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначав про набуття та збереження Фізичною особою-підприємцем Шевченком Миколою Вікторовичем грошових коштів у вищевказаній сумі за відсутності будь-яких договірних відносин між вказаними особами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 по справі № 910/7633/25 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у сумі 150 000,00 грн.

22.09.2025 року через систему "Електронний суд" до господарського суду міста Києва надійшла заява Фізичної особи-підприємця Іванова Романа Борисовича про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича на користь позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги у даній справі в розмірі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/7633/25 заяву Фізичної особи-підприємця Іванова Романа Борисовича задоволено.

Не погодившись з винесеним рішенням та додатковим рішенням, 07.10.2025 Фізична особа-підприємець Шевченко Микола Вікторович, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/7633/25 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/7633/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір між сторонами не врахував того, що наявні в матеріалах справи докази, підтверджують факт існування між сторонами укладених та виконаних чотирьох договорів підряду щодо ремонту та технічного обслуговування автомобілів, які надавалися позивачем відповідачеві. Що, зокрема регламентовано не лише діловим звичаєм у сфері господарської діяльності Відповідача, але і нормами Цивільного кодексу України.

Щодо підстав для скасування додаткового рішення відповідач посилається на ненадання позивачем належного підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2025, матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича у справі № 910/7633/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 по справі № 910/7633/25 та на додаткове рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/7633/25; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

27.10.2025 (судом отримано 31.10.2025) позивач направив відзив на апеляційну скаргу у якому просив суд відмовити у її задоволенні. При цьому наголошує на тому, що оскаржувані рішення та додаткове рішення були прийняті місцевим господарським судом із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно з платіжною інструкцією від 28.11.2024 року № 1 Фізична особа-підприємець Іванов Роман Борисович перерахував на користь Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича 32 000,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за технічне обслуговування автомобіля зг. рах. від 28.11.2024, без ПДВ", а також 85 000,00 грн. - за платіжною інструкцією від 03.12.2024 року № 15 з призначенням платежу: "Оплата за технічне обслуговування автомобіля зг. рах. від 03.12.2024, без ПДВ", 28 000,00 грн. - за платіжною інструкцією від 17.12.2024 року № 81 з призначенням платежу: "Оплата за технічне обслуговування автомобіля зг. рах. від 17.12.2024, без ПДВ", 5 000,00 грн. - за платіжною інструкцією від 20.12.2024 року № 107 з призначенням платежу: "Оплата за послуги зг. рах. від 20.12.2024, без ПДВ".

Факт перерахування вказаних сум також вбачається з наданої позивачем банківської виписки за рахунком за період з 01.11.2024 року по 31.12.2024 року.

Загальна сума коштів, перерахована позивачем на користь відповідача за вищевказаними платіжними документами, становить 150 000,00 грн.

Як стверджує позивач, зазначені грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача з метою подальшого укладення договорів на технічне обслуговування та ремонт належних позивачу транспортних засобів. Проте, означені договори укладені не були, послуги не надавались, а спірні кошти відповідач у добровільному порядку не повернув.

З метою досудового врегулювання спору позивач листом від 22.05.2025 № 22-03/25 звернувся до відповідача з вимогою про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі 150 000,00 грн. Однак, означена вимога позивача Фізичною особою-підприємцем Шевченком Миколою Вікторовичем задоволена не була.

У зв`язку з чим позивач, з посиланням на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку на спірні правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України, апеляційний господарський погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вказував на те, що сторонами у спрощений спосіб були укладені та виконані чотири договори підряду на ремонт та технічне обслуговування автомобілів, істотні умови яких погоджені контрагентами шляхом сплати відповідачу спірної суми коштів за платіжними інструкціями від 28.11.2024 року № 1, від 03.12.2024 року № 15, від 17.12.2024 року № 81 та від 20.12.2024 року № 107 і вбачаються з відповідних призначень платежів. З урахуванням наведеного, відповідач зазначив, що сплата позивачем коштів на виконання договорів підряду виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом вище, платіжні інструкції від 28.11.2024 року № 1, від 03.12.2024 року № 15, від 17.12.2024 року № 81 мають призначення "оплата за технічне обслуговування автомобілів", тоді як платіжна інструкція від 20.12.2024 року № 107 - "оплата за послуги".

За доводами позивача, будь-який договір, зокрема у спрощений спосіб, сторонами не укладався.

Відповідачем, у свою чергу, жодних рахунків на оплату за договорами підряду до матеріалів справи долучено не було.

За таких обставин, враховуючи встановлене та наведене, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича 150 000,00 грн безпідставно набутих коштів та правомірно задовольнив позов.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині скасування додаткового рішення колегія суддів відзначає наступне.

Позивач подав до місцевого господарського суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути з відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною третьою статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частинами першою і третьою статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої і частини п`ятої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію укладеного між ним (клієнт) та адвокатом Юморановим Денисом Ігоровичем (адвокат) договору про надання правничої допомоги від 01.05.2025 року (далі - Договір), за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту за його дорученням (дорученнями) правову допомогу шляхом написання позовної заяви за позовом клієнта до Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича про стягнення 150 000,00 грн. безпідставно набутих коштів (далі - Справа) та нормативного регулювання предмету позову та актуальної судової практики щодо захисту прав клієнта, написання додаткових пояснень у справі.

Відповідно до пункту 3.1 Договору за послуги, визначені пунктом 1.1 цього Договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 20 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2025 року між клієнтом та адвокатом було складено та підписано відповідний акт надання послуг № 1, за яким адвокат надав, а позивач отримав послуги у вигляді написання позовної заяви за позовом Фізичної особи-підприємця Іванова Романа Борисовича до Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича про стягнення 150 000,00 грн. безпідставно набутих коштів та написання додаткових пояснень у справі № 910/7633/25 загальною вартістю 20 000,00 грн.

Матеріали справи також містять копію відповідного детального опису наданих адвокатом послуг професійної правничої (правової) допомоги у справі № 910/7633/25.

Судом встановлено, що позивач на підставі виставленого йому рахунку-фактури від 17.09.2025 року № 1 оплатив надані за Договором послуги відповідно до платіжної інструкції від 19.09.2025 року № 129 на суму 20 000,00 грн.

Обґрунтовуючи розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу, позивач посилається на задоволення позовних вимог.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом з тим, згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої і дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята і шоста статті 126 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 по справі № 910/7633/25 та додаткове рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/7633/25; відповідають матеріалам справи, є законними та обґрунтованими, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для їх скасування, відсутні.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шевченка Миколи Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 по справі № 910/7633/25 та на додаткове рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/7633/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 по справі № 910/7633/25 та додаткове рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/7633/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Шевченко Миколу Вікторовича.

4 . Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов