ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2025 р. м. Київ Справа № 911/3163/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 26-К, кв. 33)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Спецмонтаж-ССХ Груп (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 52)

про стягнення 431284,19 грн. заборгованості за договором поставки, у тому числі - 280252,00 грн. основного боргу, 126244,14 грн. інфляційних втрат, 24788,05 грн. 3% річних,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спецмонтаж-ССХ Груп (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 52)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 26-К, кв. 33)

про стягнення 1115963,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів,

секретар судового засідання: Ліщук М.Ю.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Кожема В.П. (ордер серії АА № 1533973 від 24.01.2025 р.; свідоцтво № 2182 від 07.04.2005 р.) - в режимі відеоконференції;

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП (далі позивач, ТОВ ВБК МЕГАГРУП) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спецмонтаж-ССХ Груп (далі відповідач, ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп) про стягнення 431284,19 грн. заборгованості за договором поставки, у тому числі - 280252,00 грн. основного боргу, 126244,14 грн. інфляційних втрат, 24788,05 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки, укладеного сторонами у спрощений спосіб, в частині своєчасної сплати вартості поставленого товару відповідно до видаткових накладних № РН-0000088 від 04.08.2021 р., № РН-0000096 від 30.08.2021 р., № РН-0000157 від 20.09.2021 р. , № РН-0000152 від 10.09.2021 р., № РН-0000153 від 21.09.2021 р., № РН-0000154 від 18.11.2021 р., № РН-0000159 від 24.11.2021 р., № РН-0000161 від 24.11.2021 р., № РН-0000158 від 27.08.2021 р., № РН-0000160 від 17.11.2021 р., № РН-0000175 від 02.12.2021 р., рахунків-фактур № СФ-0000146 від 02.08.2021 р., № СФ-0000166 від 18.08.2021 р., № СФ-0000167 від 18.08.2021 р., № СФ-0000276 від 17.11.2021 р., № СФ-0000287 від 01.12.2021 р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.11.2024 р. вказану позовну заяву було залишено без руху.

09.12.2024 р. до Господарського суду Київської області від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява б/н від 06.12.2024 р. про усунення недоліків позовної заяви та реєстрацію електронного кабінету позивачем.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2024 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

01.01.2025 р. через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 31.12.2024 р. (вх. № 5/25 від 01.01.2025 р.), відповідно до якого останній заперечує проти позову ТОВ ВБК МЕГАГРУП та вказує, що договір поставки між сторонами не укладався, видаткові накладні та рахунки-фактури, на які посилається позивач у позові, не були підписані з боку ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп, і товар, що є предметом цих накладних, відповідач не отримував. Поряд з цим, перерахування з боку відповідача коштів з посиланням у платіжних інструкціях на рахунки-фактури № СФ-0000146 від 02.08.2021 р., № СФ-0000166 від 18.08.2021 р., № СФ-0000167 від 18.08.2021 р. відбулось у якості авансу. У цьому ж відзиві відповідач просив призначити почеркознавчу експертизу підписів на вказаних накладних, проведення якої просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Поряд з цим, 01.01.2025 р. через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява б/н від 31.12.2024 р. (вх. № 4378 від 01.01.2025 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю Спецмонтаж-ССХ Груп до Товариства з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП про стягнення 1115963,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до платіжних інструкцій № 509 від 04.08.2021 р., № 536 від 04.08.2021 р., № 569 від 09.09.2021 р., № 672 від 23.10.2021 р., № 538 від 27.08.2021 р. ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп перерахувало ТОВ ВБК МЕГАГРУП грошові кошти у загальній сумі 1115963,00 грн., призначенням платежу яких була оплата ТМЦ за рахунками-фактури № СФ-0000146 від 02.08.2021 р., № СФ-0000166 від 18.08.2021 р., № СФ-0000167 від 18.08.2021 р. Однак, ТМЦ за цими рахунками-фактури не постачались позивачу за зустрічним позовом, отже, вказані кошти є безпідставно набутими, а тому мають бути повернуті ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом безпідставно набуті кошти у сумі 1115963,00 грн.

03.01.2025 р. від ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп надійшла заява б/н від 03.01.2025 р. (вх. № 49/25 від 03.01.2025 р.) разом з доказами сплати судового збору за зустрічну позовну заяву, за якою товариство, серед іншого, просить здійснювати розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження.

07.01.2025 р. через систему Електронний суд до Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 06.01.2025 р. (вх. № 122/25 від 07.01.2025 р.), в якій останній проти доводів відповідача заперечував, вважаючи їх безпідставними, та зазначав про здійснення поставки товару, що підтверджується відповідними накладними.

13.01.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 10.01.2025 р. (вх. № 323/25 від 13.01.2025 р.).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2025 р. було постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.02.2025 р., прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічною позовною заявою ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп об`єднано в одне провадження з первісним позовом у даній справі.

Підготовче засідання відкладалося.

30.01.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 30.01.2025 р. (вх. № 1385/25 від 31.01.2025 р.), в якому зустрічний відповідач просить суд первісну позовну заяву ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» у справі № 911/3163/24 задовільнити повністю, у задоволенні зустрічної позовної заяви ТОВ «Спецмонтаж-ССХ ГРУП» відмовити.

23.02.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшли заперечення б/н від 23.02.2025 р. (вх. № 2469/25 від 24.02.2025 р.) проти клопотання відповідача за первісним позовом про призначення почеркознавчої експертизи, в яких первісний позивач просить суд відмовити ТОВ «СпецмонтажССХ Груп» в задоволенні його клопотання про призначення судової експертизи.

23.02.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника первісного позивача надійшло клопотання б/н від 23.02.2025 р. (вх. № 2468/25 від 24.02.2025 р.), в якому останній просить суд поновити ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» строк для подання клопотання про витребування доказів та вказане клопотання задовольнити, витребувати у Головного управління Державної податкової служби України у Київській області (03151, м. Київ-151, вул. Народного ополчення, 5А) інформацію щодо віднесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ Груп» () до свого податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі: податкової накладної № 11 від 04.08.2021 р., яка була зареєстрована постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» () 31.08.2021 р. за № ; податкової накладної № 18 від 26.08.2021 р., яка була зареєстрована постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» () 15.09.2021 р. за № ; податкової накладної № 21 від 27.08.2021 р., яка була зареєстрована постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» () 15.09.2021 р. за № ; податкової накладної № 32 від 09.09.2021 р., яка була зареєстрована постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» () 25.10.2021 р. за № ; податкової накладної № 25 від 23.10.2021 р., яка була зареєстрована постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» () 15.11.2021 р. за № ; податкової накладної № 19 від 17.11.2021 р., яка була зареєстрована постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» () 15.12.2021 р. за № ; податкової накладної № 11 від 02.12.2021 р., яка була зареєстрована постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» () 30.12.2021 р. за № , та чи відображено Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ Груп» ці суми у своїй податковій декларації за 2021 рік.

24.02.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника первісного відповідача надійшло клопотання б/н від 24.02.2025 р. (вх. № 2493/25 від 24.02.2025 р.) про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого засідання.

28.02.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника первісного відповідача надійшло повідомлення № 12060 від 28.02.2025 р. (вх. № 2717/25 від 28.02.2025 р.) про сплату судового збору та надання доступу до запису судового засідання за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.

18.03.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника первісного позивача надійшла заява б/н від 18.03.2025 р. (вх. № 3675/25 від 18.03.2025 р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку було задоволено ухвалою суду.

15.05.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника первісного позивача надійшла заява б/н від 15.05.2025 р. (вх. № 6632/25 від 15.05.2025 р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку було задоволено ухвалою суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.05.2025 р. було задоволено клопотання ТОВ «ВБК МЕГАГРУП» та витребувано від Головного управління ДПС у Київській області інформацію щодо віднесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ Груп» () до свого податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, зареєстрованих ТОВ «ВБК МЕГАГРУП», та чи відобразило ТОВ «Спецмонтаж-ССХ Груп» ці суми у своїй податковій декларації за 2021 рік.

30.06.2025 р. до Господарського суду Київської області від Головного управління ДПС у Київській області на виконання ухвали суду надійшла відповідь № 12273/5/10-36-04-01 від 23.06.2025 р. (вх. № 4316 від 30.03.2025 р.) щодо віднесення ТОВ «Спецмонтаж-ССХ Груп» до податкового кредиту сум ПДВ на підставі накладних, зареєстрованих постачальником ТОВ «ВБК МЕГАГРУП», та щодо зазначення сум ПДВ, вказаних у цих податкових накладних, у деклараціях з ПДВ за 2021 рік.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.07.2025 р. залишено без задоволення клопотання, які містилися у відзиві б/н від 31.12.2024 р. (вх. № 5/25 від 01.01.2025 р.) та запереченнях на відповідь на відзив б/н від 10.01.2025 р. (вх. № 323/25 від 13.01.2025 р.), про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі № 911/3163/24 з підстав, зазначених в ухвалі. Окрім того, було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.08.2025 р., зобов`язано позивача за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП надати для огляду в судовому засіданні під час розгляду справи по суті та дослідження доказів оригінали документів, які додавалися ним до позовної заяви, зокрема, видаткових накладних № РН-0000088 від 04.08.2021 р., № РН-0000096 від 30.08.2021 р., № СФ-0000157 від 20.09.2021 р., № РН-0000152 від 10.09.2021 р., № РН-0000153 від 21.09.2021 р., № РН-0000154 від 18.11.2021 р., № РН-0000159 від 24.11.2021 р., № РН-0000161 від 24.11.2021 р., № РН-0000158 від 27.08.2021 р., № РН-0000160 від 17.11.2021 р., № РН-0000175 від 02.12.2021 р.

07.08.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника первісного позивача надійшла заява б/н від 06.08.2025 р. (вх. № 10924/25 від 07.08.2025 р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку було задоволено ухвалою суду.

08.08.2025 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника первісного позивача надійшло клопотання б/н від 06.08.2025 р. (вх. № 5081/25 від 08.08.2025 р.) на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 10.07.2025 р. щодо надання оригіналів видаткових накладних для огляду судом.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті оголошувалася перерва.

У судовому засіданні 03.11.2025 р. брали участь представники сторін, судом було закінчено розгляд справи та повідомлено сторін в порядку приписів ст. 219 Господарського процесуального кодексу України про відкладення проголошення судового рішення до 13.11.2025 р.

У судовому засіданні 13.11.2025 р. був присутнім представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом). Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) до суду не з`явився. Водночас, про час та дату судового засідання всі учасники процесу були повідомлені належно.

У судовому засіданні 13.11.2025 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП (постачальник) було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Спецмонтаж-ССХ Груп (покупець) рахунки на оплату товару № СФ-0000146 від 02.08.2021 р. на суму 646938,00 грн., № СФ-0000166 від 18.08.2021 р. на суму 685000,00 грн., № СФ-0000167 від 18.08.2021 р. на суму 39025,00 грн., № СФ-0000276 від 17.11.2021 р. на суму 32652,00 грн., № СФ-0000287 від 01.12.2021 р. на суму 22200,00 грн.

Покупцем була здійснена часткова оплата вказаних рахунків на загальну суму 1115963,00 грн. а саме платіжною інструкцією № 509 від 04.08.2021 р. було проведено оплату за рахунком № СФ-0000146 від 02.08.2021 р. на суму 300000,00 грн., платіжною інструкцією № 536 від 26.08.2021 р. було проведено оплату за рахунком № СФ-0000146 від 02.08.2021 р. на суму 346938,00 грн., платіжною інструкцією № 569 від 09.09.2021 р. було проведено оплату за рахунком № СФ-0000166 від 18.08.2021 р. на суму 300000,00 грн., платіжною інструкцією № 672 від 23.10.2021 р. було проведено оплату за рахунком № СФ-0000166 від 18.08.2021 р. на суму 130000,00 грн., платіжною інструкцією № 538 від 27.08.2021 р. було проведено оплату за рахунком № СФ-0000167 від 18.08.2021 р. на суму 39025,00 грн.

В Єдиному реєстрі податкових накладних первісним позивачем були зареєстровані податкові накладні № 11 від 04.08.2021 р. на суму 300000,00 грн., № 18 від 26.08.2021 р. на суму 346938,00 грн., № 32 від 09.09.2021 р. на суму 300000,00 грн., № 25 від 23.10.2021 р. на суму 130000,00 грн., № 21 від 27.08.2021 р. на суму 39025,00 грн.

Як слідує з первісного позову, первісним позивачем було поставлено первісному відповідачеві товар на загальну суму 1396215,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000088 від 04.08.2021 р. на суму 300000,00 грн., № РН-0000096 від 30.08.2021 р. на суму 118181,00 грн., № РН-0000157 від 20.09.2021 р. на суму 228757,00 грн., № РН-0000152 від 10.09.2021 р. на суму 230864,00 грн., № РН-0000153 від 21.09.2021 р. на суму 188850,00 грн., № РН-0000154 від 18.11.2021 р. на суму 98840,00 грн., № РН-0000159 від 24.11.2021 р. на суму 95706,00 грн., № РН-0000161 від 24.11.2021 р. на суму 41140,00 грн., № РН-0000158 від 27.08.2021 р. на суму 39025,00 грн., № РН-0000160 від 17.11.2021 р. на суму 32652,00 грн., № РН-0000175 від 02.12.2021 р. на суму 22200,00 грн.

Отже, за твердженням первісного позивача, внаслідок укладення договору у спрощений спосіб останній здійснив поставку товару на суму 1396215,00 грн., а первісний відповідач не виконав свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у сумі 280252,00 грн.

Оскільки поставлений товар не був оплачений первісним відповідачем в повному обсязі, первісний позивач і звернувся з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Поряд з цим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичним особами належить вчиняти в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Поряд з цим, статтею 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За приписами ч.ч. 1-5 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналогічні норми містить наведена вище ст. 207 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 р. у справі № 912/1883/17 вказував, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо).

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Заперечуючи проти позову, відповідач за первісним позовом посилався на те, що між сторонами не було укладено договору, оскільки повноважними представниками сторін не було підписано видаткових накладних. Крім того, первісний відповідач стверджує, що з поданих позивачем за первісним позовом доказів неможливо встановити, хто саме підписував видаткові накладні від імені первісного відповідача. Також відповідач за первісним позовом посилається на те, що із видаткових накладних неможливо встановити, який саме товар за ними постачався. Щодо здійсненої оплати первісний відповідач зазначав, що кошти згідно рахунків були перераховані ним первісному позивачу в якості авансу, адже сторонами велися усні переговори щодо можливого укладення договору.

Суд відзначає, що долучені до матеріалів справи видаткові накладні на підтвердження поставки товару не містять зазначення прізвищ осіб, які їх підписували з боку ТОВ "Спецмонтаж-ССХ Груп". Водночас, вказані видаткові накладні містять підписи та відбитки печатки ТОВ "Спецмонтаж-ССХ Груп".

У статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини перша, друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як слідує зі змісту постанов Верховного Суду від 04.11.2019 р. у справі № 905/49/15, від 22.06.2023 р. у cправі № 914/1661/22 та постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 р. у справі № 922/2115/19, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Верховний Суд у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 915/878/16, зокрема, зазначив про те, що для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції.

У постанові від 29.01.2020 р. зі справи № 916/922/19 Верховний Суд прийшов до висновків, що неістотні недоліки в документах, які містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі документи містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Окрім того, у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 р. у справі № 910/19702/17, від 06.11.2018 р. у справі № 910/6216/17, від 23.07.2019 р. у справі № 918/780/18, суд зробив висновки стосовно можливості ідентифікації особи, що брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, за наявності відтиску печатки підприємства на правочині (видатковій накладній), яка сама по собі створює для нього обумовлені таким правочином юридичні наслідки.

У постановах Верховного Суду від 24.02.2021 р. у справі № 926/2308/19 та від 05.12.2018 р. у справі № 915/878/16 містятьсмя висновки про те, що, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на видаткових накладних, заперечення відповідача щодо неможливості ідентифікації осіб, які прийняли товар, не можуть бути взяті судом до уваги, за відсутності доказів незаконного вибуття або незаконного використання печатки іншою особою. Саме відповідач має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 р. у справі № 910/23097/17 зробила такі висновки: за загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину, а податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки. Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст, встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі на постачання товарів, послуг на користь другої сторони, може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 р у справі № 924/233/18, суд має з`ясувати, чи відображались господарські операції зі спірних поставок товару протягом спірного періоду в податковому обліку продавця та покупця, чи отримувались покупцем податкові накладні при здійсненні операцій зі спірних поставок на підставі наявних в матеріалах справи оспорюваних видаткових накладних; чи відображались у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця такі податкові накладні; чи формувався відповідачем, як покупцем, податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, чи подавалися покупцем уточнюючі декларації щодо безпідставного нарахування податкового кредиту продавцем за оспорюваними накладними.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 р. у справі № 910/23097/17.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.06.2022 р. у справі № 922/2115/19 конкретизувала висновок колегії суддів Касаційного господарського у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 28.08.2020 р. у справі № 922/2081/19, таким чином: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Для підтвердження здійснення сторонами спірних господарських операцій до матеріалів справи позивачем за первісним позовом, серед іншого, були надані копії податкових накладних, зареєстрованих первісним відповідачем, а саме - № 11 від 04.08.2021 р. на суму 300000,00 грн., № 18 від 26.08.2021 р. на суму 346938,00 грн., № 32 від 09.09.2021 р. на суму 300000,00 грн., № 25 від 23.10.2021 р. на суму 130000,00 грн., № 21 від 27.08.2021 р. на суму 39025,00 грн., суми ПДВ за якими, за інформацією, наданою на виконання ухвали суду ГУ ДПС у Київській області, були віднесені первісним відповідачем до податкового кредиту та включені до відповідних декларацій з ПДВ.

Тобто суми ПДВ за спірними поставками були включені ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп до податкового кредиту.

Слід відзначити, що оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника, так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірної накладної, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за такою накладною, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 р. у справі № 916/3417/21.

Суд також відзначає, що у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 390/34/17 та від 21.01.2023 р. у справі № 922/4702/21 розтлумачено застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що ґрунтується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини лежить принцип добросовісності користування цивільними правами. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка особи, що не відповідає її попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Водночас, суд відхиляє доводи первісного відповідача щодо здійснення перерахування коштів на підставі виставлених первісним позивачем рахунків в якості авансу в процесі усних переговорів сторін та подальшої не поставки товару, оскільки жодних доказів пред`явлення будь-яких вимог про повернення суми авансу первісним позивачем у зв`язку з непоставкою товару за весь час існування відносин між сторонами до матеріалів справи не надано.

За наслідком дослідження долучених до матеріалів справи доказів, всебічно, повно і об`єктивно розглянувши обставини справи щодо укладання між сторонами договору, у тому числі щодо виставлення постачальником рахунків та вчинення покупцем конклюдентних дій з їх оплати, дослідивши фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання господарських операцій, суд дійшов висновку, що між сторонами були укладені договори поставки товару у спрощений спосіб за кожною окремою поставкою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Дослідивши та проаналізувавши обставини справи та долучені до її матеріалів докази, суд встановив, що первісним позивачем як постачальником було поставлено первісному відповідачу як покупцю товар на загальну суму 1396215,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи, оригінали яких оглянуто судом.

У свою чергу, первісним відповідачем було перераховано первісному позивачу 1115963,00 грн. в якості оплати за вказаний товар на підставі виставлених останнім рахунків, що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи.

Суд зазначає, що первісним відповідачем не надано до матеріалів справи доказів у підтвердження повної оплати поставленого товару первісним позивачем.

Водночас, судом враховано ту обставину, що первісним відповідачем ані у 2021 році, коли відбувалися спірні поставки, ані в подальшому, до подання до суду первісного позову у даній справі про стягнення залишку заборгованості, не заявлялися претензії ані щодо номенклатури поставленого товару, ані щодо непоставки оплаченого товару, ані щодо повернення сплачених коштів.

Отже, первісний відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, доводів первісного позивача належними та допустимими доказами не спростував.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога первісного позивача про стягнення з первісного відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 280252,00 грн. є обгрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 126244,14 грн. 3% річних та 24788,05 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 692 ЦК України обов`язок покупця щодо оплати товару виникає безпосередньо після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 126244,14 грн. та інфляційних втрат у розмірі 24788,05 грн., нарахованих за період з 03.12.2021 р. по 13.11.2024 р. на суму заборгованості 280252,00 грн., який, за висновком суду, є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, первісні позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню в повному обсзі.

Щодо зустрічного позову ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп про стягнення з ТОВ ВБК МЕГАГРУП 1115963,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів суд відзначає таке.

Як слідує з матеріалів справи, зустрічний позивач стверджує, що, відповідно до платіжних інструкцій № 509 від 04.08.2021 р., № 536 від 04.08.2021 р., № 569 від 09.09.2021 р., № 672 від 23.10.2021 р., № 538 від 27.08.2021 р. ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп перерахувало ТОВ ВБК МЕГАГРУП в якості авансу грошові кошти у сумі 1115963,00 грн., призначенням платежу яких була оплата товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) за рахунками-фактури № СФ-0000146 від 02.08.2021 р., № СФ-0000166 від 18.08.2021 р., № СФ-0000167 від 18.08.2021 р. Однак, вказані ТМЦ за цими рахунками-фактурами не постачались позивачу за зустрічним позовом, отже, вказані кошти є безпідставно набутими, а тому мають бути повернуті ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп.

Слід зазначити, що відповідно до статті 1212 Цивільного кодоксу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз даної норми дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання, передбачені статтею 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Наведена правова позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 р. у справі № 924/1338/19.

Водночас, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Аналогічні висновки зроблені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21.10.2020 р. у справі № 911/1317/19, від 24.12.2020 р. у справі № 906/1216/19, від 28.12.2020 р. у справі № 910/5418/19, від 17.02.2021 р. у справі № 922/1318/20, від 24.02.2021 р. у справі № 910/12062/19, від 08.07.2021 р. у справі № 910/8040/20.

За наслідком дослідження всіх обставин даної справи на підстави поданих до неї доказів, враховуючи встановлення факту укладення між сторонами договорів поставки товару у спрощений спосіб за кожним фактом поставки, тобто наявність між сторонами договірних правовідносин, суд констатує відсутність підстав вважати перераховані зустрічним позивачем зустрічному відповідачеві коштів у сумі 1115963,00 грн. безпідставно набутими, у зв`язку з чим зустрічний позов ТОВ Спецмонтаж-ССХ Груп задоволенню не підлягає.

Судові витрати за первісним позовом відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спецмонтаж-ССХ Груп (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 52, код 41922823) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 26-К, кв. 33, код 43505740) 280252 (двісті вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят дві) грн. 00 коп. основного боргу, 126244 (сто двадцять шість тисяч двісті сорок чотири) грн. 14 коп. інфляційних втрат, 24788 (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 05 коп. 3% річних, 6469 (шість тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн. 26 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Спецмонтаж-ССХ Груп до Товариства з обмеженою відповідальністю ВБК МЕГАГРУП про стягнення 1115963,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів відмовити повністю.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11.12.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна