СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Харків Справа №922/3825/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

прокурора Горгуль Н.В., посвідчення №072883 від 01.03.2023 року;

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали справи за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури (вх.№2374Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 року у справі №922/3825/25

за заявою заступника керівника Харківської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі

за позовом заступника керівника Харківської обласної прокуратури

в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані», м. Харків

про визнання недійсним договору та усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані», в якому просить суд:

1) визнати недійсним договір від 27.11.2024 року оренди земельної ділянки з кадастровим номером :08:004:0017 по пров. Шевченківському, 50 у м. Харкові, площею 1,8191 га, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані», скасувавши право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 57920000);

2) усунути перешкоди власнику Харківській міській територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 1,8191 га, з кадастровим номером :08:004:0017, розташованої за адресою: м.Харків, пров. Шевченківський, 50, шляхом:

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () повернути земельну ділянку Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради з одночасним приведенням її у придатний для використання стан, у тому числі шляхом знесення нежитлової будівлі літ. "В-1", площею 53 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 50;

- cкасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () на нежитлову будівлю літ. "В-1", площею 53 кв.м, розташовану за адресою: м.Харків, пров. Шевченківський, 50 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності 35028299, внесений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.01.2020 року №50642802), із закриттям розділу 101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинення володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () нежитловою будівлею літ. "В-1", площею 53 кв.м, розташованою за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 50 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Судові витрати прокурор просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.11.2025 на 10:00 год.

Разом з позовною заявою прокурор надав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення ТОВ «Європартнер компані» () заборони на відчуження нежитлової будівлі літ. "В-1", загальною площею 53 кв.м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 року у справі №922/3825/25 (повний текст складено 30.10.2025, суддя Погорелова О.В.) у задоволенні заяви заступника керівника Харківської обласної прокуратури про забезпечення позову відмовлено.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права просить:

- скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 30.10.2025 року у справі №922/3825/25;

- ухвалити нове судове рішення, яким заяву прокурора про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити;

- судовий збір стягнути з відповідача за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, , банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 0901010.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що сам факт державної реєстрації за відповідачем права приватної власності на майно, яке знаходиться у його власності, формально наділяє його передбаченими законодавством необмеженими правомочностями власника (володіння, користування, розпорядження) щодо цього майна, отже можливість відповідача в будь-який момент відчужити спірне майно є очевидною, беззаперечною та не потребує додаткового доведення.

За твердженням прокурора, судом першої інстанції не враховано факт фізичної відсутності нежитлової будівлі літ. «В-1» по пров. Шевченківському, 50 у м. Харкові на момент укладення договорів купівлі-продажу та подання документів, що дозволяли право на будівництво за декларативним принципом.

На думку прокурора, ТОВ «Європартнер компані» наділено всіма правами власника об`єкта нерухомого майна, які може реалізувати в будь-який час на будь-якій стадії судового розгляду, що значним чином ускладнить як його розгляд так і виконання судового рішення, оскільки викличе потребу залучення нових власників спірної будівлі, можливе звернення до суду з новими позовними заявами, витрату значних матеріальних ресурсів держави.

Заявник апеляційної скарги вважає, що захід забезпечення позову співмірний із заявленими вимогами, оскільки серед них є cкасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () на нежитлову будівлю літ. «В-1», площею 53 кв.м, розташовану за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 50 (реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 101, запис про право власності 35028299, внесений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним Станіславом Юрійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.01.2020 року №50642802), із закриттям розділу 101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та припинення володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () нежитловою будівлею літ. «В-1», площею 53 кв.м, розташованою за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 50 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), отже виникає необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати предмет спору, оскільки зареєстрований на праві приватної власності спірний об`єкт нерухомості (самочинне будівництво) в силу вимог ст. 376 ЦК України підлягає знесенню.

За твердженням прокурора, обраний захід забезпечення позову на період розгляду судом спору, не буде перешкоджати діяльності відповідача, оскільки не позбавляє останнього його прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, а лише тимчасово обмежує право відповідача розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна та вчиняти дії, спрямовані на зміну об`єкта (суб`єкта) нерухомого майна.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 року у справі №922/3825/25. Встановлено учасникам справи строк протягом якого вони мають право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку через підсистему електронний суд. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3825/25.

Вказана ухвала була направлена учасникам справи до електронного кабінету користувача у системі електронний суд і доставлена їм 12.11.2025 року.

17.11.2025 року матеріали оскарження ухвали №922/3825/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

У встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу, клопотань та заяв від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити. Інші учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

В ухвалі від 12.11.2025 року суд доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача та відповідача.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали з урахуванням повноважень, визначених ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила таке.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що у разі задоволення позовних вимог відповідач у справі ТОВ «Європартнер компані» втрачає право власності на спірне майно та зобов`язане буде його знести. На думку прокурора, без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна ТОВ «Європартнер компані» може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час. Подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення, поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Прокурор зазначає, що державна реєстрація права приватної власності на спірну нежитлову будівлю на даний час унеможливлює здійснення територіальною громадою в особі Харківської міської ради законних повноважень розпорядника земельної ділянки, її відчуження чи здійснення інших реєстраційних дій може у майбутньому істотно ускладнити або навіть унеможливити поновлення порушених інтересів держави в особі зазначеного органу. На думку прокурора, існує припущення про існування реальної загрози того, що відповідач, виступаючи зареєстрованим власником спірного майна, може розпорядитись останнім шляхом вчинення дій (правочинів) щодо нього на користь будь-яких третіх осіб та/або вчинити дії щодо зміни об`єкта нерухомого майна (зміна цільового призначення та/або поділ/об`єднання тощо), що, в свою чергу, призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави в межах даної справи, без нових звернень до суду.

Суд першої інстанції, з огляду на відсутність доказів на підтвердження того, що невжиття, визначених заходів забезпечення позову порушить права позивача та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Згідно з частинами першою, другою статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина третя статті 137 ГПК України).

Згідно з частиною одинадцятою статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 року у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 року у справі №925/1316/22, від 18.05.2023 року у справі №910/14989/22, від 24.06.2022 року у справі №904/8506/21.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що з рештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейський суд у рішенні від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. А тому господарський суд повинен враховувати ризики неможливості виконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відтак, інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог до доказування, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №904/5876/19, від 10.11.2020 року у справі №910/1200/20).

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову за заявами у справах, де предметом розгляду є немайнові вимоги, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у логічно-послідовній залежності від предмета та підстав позову, правового обґрунтування вимог кожного конкретного господарського спору, видам забезпечення, доводам і аргументам сторін. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 11.01.2024 року у справі №916/3599/23.

Колегія суддів зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже таке питання є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 року у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 року у справі №910/1200/20).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову в цій справі є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку з одночасним приведенням її у придатний для використання стан, у тому числі шляхом знесення спірної нежитлової будівлі, cкасування речових прав на спірну нежитлову будівлю, припинення володіння спірною нежитловою будівлею.

Отже, прокурор мав довести на підставі належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України, наявність зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обґрунтувати, яким чином заходи забезпечення позову забезпечать реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь.

При цьому, заявником не надано доказів на підтвердження обставин вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» дій, направлених на відчуження нежитлового приміщення або передачу його в користування іншим особам, або ж доказів на підтвердження підготовки до вчинення вказаних дій. В матеріалах справи також відсутні докази, які б підтверджували звернення інших осіб до відповідача із проханням надати в користування нежитлове приміщення, а сама по собі можливість розпоряджатися відповідачем як власником своїм майном жодним чином не свідчить про те, що ним будуть вжиті відповідні заходи.

Наявність у відповідача такої можливості самої по собі, а також припущення заявника (прокурора) про намір відповідача вчинити певні дії з огляду на наявність спору між сторонами, проте без надання будь-яких доказів реальності відповідних намірів в обґрунтування такого припущення, не може слугувати достатньою підставою для вжиття заявлених заходів забезпечення позову. Водночас забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

При цьому, апеляційний господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на історію правовідносин між учасниками справи.

У провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа №922/827/21 за позовом виконувача обов`язків керівника Харківської місцевої прокуратури №1 до Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» про:

- визнання незаконним та скасування пунктів 7.1, 7.2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 19.08.2020 року за №2230/20 «Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів», яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :08:004:0017) площею 1,8191 га із земель територіальної громади м. Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу по пров. Шевченківському, 50 в м. Харкові до 01.07.2022 року. Будівництво об`єкту виконати з урахуванням знесення будівлі літ. "В-1", яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані»;

- визнання недійсним договору від 23.11.2020 року оренди земельної ділянки з кадастровим номером :08:004:0017, по пров. Шевченківському, 50 в м. Харкові, площею 1,8191 га, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані».

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 50, площею 1,8191 га, кадастровий номер :08:004:0017 Харківській міській раді.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 року у справі №922/827/21 у позові відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 року у справі №922/827/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог:

- визнання незаконним та скасувати пункти 7.1, 7.2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 19.08.2020 року за №2230/20 «Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів», яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :08:004:0017) площею 1,8191 га із земель територіальної громади м.Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу по пров. Шевченківському, 50 в м. Харкові до 01.07.2022 року. Будівництво об`єкту виконати з урахуванням знесення будівлі літ. "В-1", яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані»;

- визнання недійсним договору від 23.11.2020 року оренди земельної ділянки з кадастровим номером :08:004:0017, по пров. Шевченківському, 50 в м. Харкові, площею 1,8191 га, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані»

змінено, виклавши його мотивувальну частину щодо відмови у задоволенні цих вимог в редакції даної постанови.

Скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 року у справі №922/827/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 50, площею 1,8191 га, кадастровий номер :08:004:0017 Харківській міській раді.

В цій частині прийнято нове рішення про задоволення позовної вимоги.

Резолютивну частину рішення викладено в такій редакції:

Позов виконуючого обов`язки керівника Харківської місцевої прокуратури №1 задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер компані» () повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Шевченківський, 50, площею 1,8191 га, кадастровий номер :08:004:0017 Харківській міській раді.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

У подальшому, рішенням 29 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок» від 19.08.2024 року №635/24 надано в оренду ТОВ «Європартнер компані» () земельну ділянку комунальної власності площею 1,8191 га (кадастровий номер :08:004:0017) за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу по пров. Шевченківському, 50 (Київський район) строком до 01.09.2029.

27.11.2024 року укладено спірний у даній справі договір оренди вищевказаної земельної ділянки між Харківською міською радою та ТОВ «Європартнер компані» зі строком дії до 01.09.2029 року.

Колегія суддів зауважує, що з 2020 року між Харківською міською радою та ТОВ «Європартнер компані» склалися відносини, що спрямовані на надання земельної ділянки в оренду, зважаючи на наявне право власності відповідача на об`єкт нерухомості на вказаній земельній ділянці. При цьому відповідач, жодних дій щодо відчуження об`єкту нерухомості за вказаний період не здійснив.

Колегія суддів наголошує, що у рішенні по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Проте, за вищевикладених обставин при зверненні із заявою про забезпечення позову, колегія суддів не може визнати достатньо обґрунтованою прокурором вимогу про заборону відчуження спірного нерухомого майна, оскільки такі дії суду можуть мати ознаки непропорційного втручання у право власності. Самі лише посилання прокурора на те, що відповідач має можливість розпоряджатися майном (нежитловим приміщенням), а також припущення щодо відчуження такого майна, не є достатньою підставою для забезпечення позову у визначений прокурором спосіб.

Окрім викладеного, колегія суддів зазначає, що прокурором не було наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява прокурора про вжиття заходів забезпечення позову не лише не підтверджена жодними доказами, але й не містить достатнього обґрунтування існування ризиків невиконання чи утруднення виконання майбутнього судового рішення у справі. Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що така заява більше зводиться до дослідження можливих способів та порядку виконання майбутнього рішення, а не того, які обставини існують станом на момент звернення з заявою, що можуть ускладнити виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що викладені прокурором обставини не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 року у справі №922/3825/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.10.2025 року у справі №922/3825/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 08.12.2025 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов