ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2025 р. Справа № 911/2475/23

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Процівське господарство»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Соувей»

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Процівська»

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання земельними ділянками

за участю представників:

від прокуратури: Лук`янчук А.В. (службове посвідчення № 069056 від 01.03.2023)

від відповідачів: Любович У.О. (ордер серії АА № 1361935 від 11.10.2023, ордер серії АА № 1367282 від 25.10.2023, ордер серії АА № 1367283 від 25.10.2023)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.08.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області (далі прокурор / прокуратура) в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Процівське господарство» (далі відповідач 1 / ТОВ «Процівське господарство»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Соувей» (далі відповідач 2 / ТОВ «Соувей») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Процівська» (далі відповідач 3 / ТОВ «Агрофірма Процівська») про усунення перешкод у здійсненні Вороньківською сільською радою права користування та розпорядження:

земельною ділянкою водного фонду, розташованою на території Вороньківської сільської ради, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 64621334 від 29.08.2022 за ТОВ «Агрофірма Процівська» на земельну ділянку площею 36 га з кадастровим номером :03:002:2401;

земельною ділянкою водного фонду, розташованою на території Вороньківської сільської ради, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 65068727 від 07.10.2022 за ТОВ «Процівське господарство» на земельну ділянку площею 10 га з кадастровим номером :03:002:2387;

земельною ділянкою водного фонду, розташованою на території Вороньківської сільської ради, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 63530746 від 17.02.2022 за ТОВ «Соувей» на земельну ділянку площею 20 га з кадастровим номером :03:002:2400;

земельними ділянками із кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387 та :03:002:2400 загальною площею 66 га, шляхом їх повернення на користь Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від ТОВ «Процівське господарство», ТОВ «Соувей» та ТОВ «Агрофірма Процівська».

Вказаний позов та заявлені в ньому вимоги обґрунтовані встановленими окружною прокуратурою порушеннями вимог законодавства під час передачі у приватну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387 та :03:002:2400 (далі спірні земельні ділянки).

У розрізі наведеного, вказуючи на порушення порядку передачі у приватну власність спірних земельних ділянок, прокурор зазначив, що:

на підставі рішення Красномлинського міського суду Донецької області у справі № 236/2563/13-ц від 05.12.2013 здійснено реєстрацію права власності на 33 земельні ділянки за ОСОБА_1 , тоді як означене рішення не стосувалось набуття, припинення чи зміни права власності останнього на ці земельні ділянки;

під час проведення державної реєстрації земельних ділянок державним реєстратором було допущено помилку, оскільки як слідує з відомостей Державного реєстру речових прав власником зазначено ОСОБА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , тоді як за цими даними зареєстровано ОСОБА_2 ;

надалі ОСОБА_2 передав 33 земельні ділянки до статутних капіталів відповідачів;

ОСОБА_2 повідомив про власну необізнаність щодо обставин наявності в нього права власності на земельні ділянки;

відповідно до інформації ДП «Державний картографо-геодезичний фонд України» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру встановлено належність масиву цих ділянок до земель водного фонду;

порушення полягає також у неправомірній зміні цільового призначення земельних ділянок, що відбулося всупереч вимогам земельного законодавства.

Отже, за доводами прокурора, оскільки земельні ділянки належать до земель водного фонду та враховуючи, що ОСОБА_2 не був власником земельних ділянок, а отже не мав законних підстав для передання таких земельних ділянок у власність відповідачів, означене порушило інтереси держави в особі Вороньківської сільської ради як власника та розпорядника такими ділянками.

В розрізі зазначеного, зокрема щодо представництва інтересів держави в особі Вороньківської сільської ради, виконувач обов`язків керівника прокуратури зазначив, що держава в особі вказаного органу є власником спірних земельних ділянок, які не підлягали реєстрації права власності громадянами чи юридичними особами, тоді як відповідний орган Вороньківська сільська рада повідомив про неможливість здійснення відповідних заходів цивільно-правового характеру.

Господарський суд Київської області ухвалою від 18.08.2023 залишив позовну заяву виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

23.08.2023 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано лист Бориспільської окружної прокуратури Київської області з документами, які підтверджують сплату судового збору за подання позову у передбачених законом порядку та розмірі 34 317, 69 гривень.

Господарський суд Київської області ухвалою від 30.08.2023, зокрема, прийняв позовну заяву виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 13.10.2023 та встановив учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій. Водночас цією ухвалою суд зобов`язав прокуратуру виконати вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 18.08.2023 у справі № 911/2475/23 щодо надання письмових пояснень та відповідних доказів, необхідних для підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а також уточнення змісту позовних вимог, їх спрямованості стосовно кожного відповідача та обґрунтування обраного способу захисту.

04.09.2023 канцелярією суду зареєстровано надіслані прокуратурою на виконання вимог ухвал суду від 18.08.2023 та 30.08.2023 письмові пояснення разом з доказами на їх підтвердження, які суд долучив до матеріалів справи у підготовчому судовому засіданні 13.10.2023.

Господарський суд Київської області ухвалою від 13.10.2023 відклав підготовче засідання у справі № 911/2475/23 на 27.10.2023.

Господарський суд Київської області ухвалою від 27.10.2023 продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання у справі № 911/2475/23 на 03.11.2023.

27.10.2023, після проведення підготовчого засідання, канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслані ТОВ «Процівське господарство», ТОВ «Соувей» та ТОВ «Агрофірма Процівська» засобами поштового зв`язку документи, а саме:

відзиви на позовну заяву разом з долученими до таких відзивів клопотаннями про поновлення строку на їх подання;

заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності;

клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

02.11.2023 та 03.11.2023 через підсистему «Електронний суд» Любович Уляна Олександрівна надіслала заяви про вступ у справу як представник ТОВ «Процівське господарство», ТОВ «Соувей» та ТОВ «Агрофірма Процівська», до яких долучила ордери на надання правничої допомоги серії АА № 1367282 від 25.10.2023, № 1367283 від 25.10.2023 та № 1361935 від 11.10.2023 на підтвердження своїх повноважень. Суд задовольнив подані заяви.

Господарський суд Київської області ухвалою від 03.11.2023, зокрема:

задовольнив клопотання ТОВ «Процівське господарство» про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, поновив відповідний строк та прийняв відзив до розгляду;

задовольнив клопотання ТОВ «Соувей» про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, поновив відповідний строк та прийняв відзив до розгляду;

задовольнив клопотання ТОВ «Агрофірма Процівська» про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, поновив відповідний строк та прийняв відзив до розгляду;

відклав підготовче засідання на 10.11.2023;

встановив строк до 10.11.2023 Бориспільській окружній прокуратурі Київської області для подання до суду відповіді на відзив(и) разом з доказами направлення її копії на адреси інших учасників справи.

Як випливає із поданих відповідачами відзивів, останні заперечують проти позовних вимог та просять відмовити у задоволенні позову прокурора.

У підготовчому судовому засіданні 10.11.2023 суд розглянув клопотання відповідачів про призначення у цій справі земельно-технічної експертизи. В обґрунтування цих клопотань відповідачі зазначили про необхідність встановити або спростувати належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду, що потребує спеціальних знань у сфері, іншій ніж право, без яких з`ясування відповідних обставин є неможливим. Так, відповідач 1 послався на те, що прокурор у позовній заяві стверджує про розташування належних ТОВ «Процівське господарство» земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:0963 та :03:002:2387 (площею 2 га та 10 га відповідно) у прибережно-захисній смузі Канівського водосховища та частково на водній акваторії, а також про їх належність до земель водного фонду. ТОВ «Соувей» та ТОВ «Агрофірма Процівська» навели аналогічні обґрунтування щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:2400 та :03:002:2401 площею 20 га та 36 га відповідно.

В розрізі викладених обставин Господарський суд Київської області ухвалою від 10.11.2023 задовольнив частково клопотання відповідачів про призначення у цій справі судової експертизи, призначив у справі № 911/2475/23 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручив Київському відділенню Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» та на вирішення експертизи виніс такі питання:

чи накладається земельна ділянка площею 36 га з кадастровим номером :03:002:2401 на прибережну захисну смугу Канівського водосховища? Якщо має місце порушення меж та накладання, то визначити межі (координати з поворотними точками) та площу частин земельних ділянок, що накладаються, із відображенням такого накладання на відповідній схемі;

чи накладається земельна ділянка площею 10 га з кадастровим номером :03:002:2387 на прибережну захисну смугу Канівського водосховища? Якщо має місце порушення меж та накладання, то визначити межі (координати з поворотними точками) та площу частин земельних ділянок, що накладаються, із відображенням такого накладання на відповідній схемі;

чи накладається земельна ділянка площею 20 га з кадастровим номером :03:002:2400 на прибережну захисну смугу Канівського водосховища? Якщо має місце порушення меж та накладання, то визначити межі (координати з поворотними точками) та площу частин земельних ділянок, що накладаються, із відображенням такого накладання на відповідній схемі;

встановити (визначити) на місцевості межі прибережної захисної смуги Канівського водосховища в місці розташування земельних ділянок;

чи відноситься земельна ділянка площею 36 га з кадастровим номером :03:002:2401 до земель водного фонду?

чи відноситься земельна ділянка площею 10 га з кадастровим номером :03:002:2387 до земель водного фонду?

чи відноситься земельна ділянка площею 20 га з кадастровим номером :03:002:2400 до земель водного фонду? Цією ж ухвалою суд зупинив провадження в справі № 911/2475/23 до закінчення експертних досліджень та отримання висновків експертів.

13.11.2023 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслані Бориспільською окружною прокуратурою Київської області засобами поштового зв`язку, у межах визначеного судом строку, відповіді на відзиви.

22.11.2023 Господарський суд Київської області супровідним листом № 911/2475/23 направив матеріали справи у чотирьох томах до Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» для проведення експертизи.

В подальшому від судового експерта надходили клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової земельно-технічної експертизи. Так, 05.06.2024 канцелярією суду зареєстровано лист Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 516/16/573-16-23-21/24, до якого долучено клопотання судового експерта № 3804 від 29.05.2024, у якому експерт просив суд надати:

документацію із землеустрою, на підставі якої внесені відомості про спірні земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:2401, :03:002:2387, :03:002:2400 до Державного земельного кадастру (ДЗК);

витяги з ДЗК з актуальною інформацією на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:2401, :03:002:2387, :03:002:2400;

документацію із землеустрою щодо відведення або встановлення меж земельної ділянки під Канівським водосховищем (графічна частина (в масштабі, який дозволяє проведення порівняльних досліджень) в частині території розміщення спірних земельних ділянок) та правовстановлюючі документи (державний акт тощо) (за наявності);

водний паспорт Канівського водосховища (за наявності);

проект землеустрою щодо встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон або планово-картографічне зображення (викопіювання) з кадастрової інформації про межі водного фонду (проект роздержавлення, схема землеустрою, індексна кадастрова карта або черговий кадастровий план) в частині території розміщення спірних земельних ділянок (за наявності);

інформацію про смугу відведення та режим використання гідротехнічної споруди (дамби), в тому числі на території розміщення спірних земельних ділянок;

інформацію щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, а саме: іхтіологічного заказника місцевого значення «Процівський» та єгерського пункту УТМР в межах території розміщення спірних земельних ділянок та на суміжних територіях;

копії генерального плану та плану зонування території (зонінг) с. Проців Бориспільського району Київської області (графічна частина в кольорі);

топографо-геодезичні вишукування (виконавча зйомка) з винесенням (встановленням) в натурі на місцевості межових знаків земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:2401, :03:002:2387, :03:002:2400.

Господарський суд Київської області ухвалою від 24.06.2024, поновивши провадження у справі № 911/2475/23, зобов`язав учасників справи надати суду додаткові документи, затребувані експертом.

02.07.2024 ТОВ «Процівське господарство», ТОВ «Соувей» та ТОВ «Агрофірма Процівська» через канцелярію суду подали зазначені документи, які суд ухвалою від 05.07.2024 долучив до матеріалів справи та направив до експертної установи, зупинивши провадження у справі № 911/2475/23.

Також 18.07.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано лист Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 644/16/573-16-23-20/25 від 10.07.2025, до якого долучено клопотання експерта № 3804 від 10.07.2025 про надання додаткових матеріалів, а саме:

документації із землеустрою, містобудівну документацію на місцевому та регіональному рівнях щодо меж прибережних захисних смуг Канівського водосховища;

відомостей про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон, що внесені до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель в частині території розміщення спірних земельних ділянок (якщо така документація розроблялась).

Господарський суд Київської області ухвалами від 01.08.2025 та 22.08.2025 поновив провадження у справі № 911/2475/23, зобов`язав учасників надати документи, необхідні судовому експерту для проведення земельно-технічної експертизи, та долучив надані ТОВ «Процівське господарство», ТОВ «Соувей» і ТОВ «Агрофірма Процівська» матеріали до справи.

10.09.2025 Господарський суд Київської області надіслав до експертної установи матеріали справи № 911/2475/23 для подальшого проведення судової земельно-технічної експертизи.

10.10.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області Київське відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» повернуло матеріали справи № 911/2475/23 разом із листом № 57/16/573-16-23/25 від 03.10.2025, до якого долучило висновок експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 3804 від 29.09.2025.

Господарський суд Київської області ухвалою від 16.10.2025, зокрема, поновив провадження у справі № 911/2475/23 та призначив підготовче засідання на 07.11.2025.

За клопотанням прокурора суд відклав підготовче засідання від 07.11.2025 на 14.11.2025 для ознайомлення з висновком експерта.

У підготовчому засіданні 14.11.2025 суд, задовольнивши усне клопотання прокурора, залишив без розгляду заяву про зміну предмета позову, подану прокуратурою 31.07.2025 через підсистему «Електронний суд». З цього приводу суд постановив ухвалу, якою також закрив підготовче провадження у справі № 911/2475/23 та призначив її до розгляду по суті на 21.11.2025.

21.11.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 28.11.2025.

У судовому засіданні 28.11.2025, після судових дебатів, у ході яких прокурор підтримав позовні вимоги, а представник відповідачів заперечувала проти їх задоволення, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та проголосив у цьому засіданні вступну і резолютивну частини рішення, водночас

УСТАНОВИВ:

Відповідно до змісту наведених у позовній заяві доводів прокурора, Бориспільською окружною прокуратурою Київської області за результатами опрацювання Публічної кадастрової карти, яка є офіційним відображенням даних Державного земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна встановлено факти неправомірного набуття права приватної власності на землю юридичними особами на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Так прокуратурою зазначено, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.06.2016 внесено записи про право приватної власності громадянина ОСОБА_1 на земельні ділянки:

із кадастровим номером :03:002:0962, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0965, площею 1,9999 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0964, площею 2,0001 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0961, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0958, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0957, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0960, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0959, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0972, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0971, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0974, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0973, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0970, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0967, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0966, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0969, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0968, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0945, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0944, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0943, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0947, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0946, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0941, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0940, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0942, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0948, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0954, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0953, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0956, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0955, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0950, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0952, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства;

із кадастровим номером :03:002:0951, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

Як підставу для державної реєстрації вказаних земельних ділянок зазначено рішення суду, серія та номер 236/2563/13-ц, виданий 05.12.2013, видавник Краснолиманський міський суд Донецької області.

В підтвердження викладених обставин прокурором до позовної заяви долучено копії інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Надалі, як стверджує прокурор, ОСОБА_3 , який виконував функції директора ТОВ «Агрофірма Процівське», передано цьому товариству земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0940, :03:002:0941, :03:002:0974, :03:002:0973, :03:002:0972, :03:002:0971, :03:002:0970, :03:002:0969, :03:002:0968, :03:002:0967, :03:002:0966, :03:002:0959, :03:002:0947, :03:002:0946, :03:002:0945, :03:002:0944, :03:002:0960, :03:002:0957 як внесок до статутного капіталу.

Прокурор зазначає, що на підставі заяви про об?єднання земельних ділянок було розроблено проект землеустрою та утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:2401 площею 36 га.

Також виконуючий обов?язки директора ТОВ «Процівське господарство» ОСОБА_2 передав до статутного капіталу товариства земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0962, :03:002:0965, :03:002:0964, :03:002:0961, :03:002:0958, які в подальшому, у результаті їх об?єднання, утворили одну земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:2387 площею 10 га.

Крім того земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0955, :03:002:0954, :03:002:0952, :03:002:0951, :03:002:0950, :03:002:0948, :03:002:0942, :03:002:0943, :03:002:0953, :03:002:0956 виконуючий функції директора ТОВ «Соувей» ОСОБА_2 передав до статутного капіталу ТОВ «Соувей», які потім було об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:2400 площею 20 га.

За твердженнями прокурора, право приватної власності на зазначені земельні ділянки було оформлено з порушенням вимог законодавства, зокрема:

реєстрація права власності за ОСОБА_1 здійснена на підставі рішення Красномлинського міського суду Донецької області у справі № 236/2563/13-ц від 05.12.2013, яке не стосувалося набуття, зміни чи припинення його права власності на 33 земельні ділянки;

під час державної реєстрації допущено помилку, оскільки, як випливає з відомостей Державного реєстру речових прав, власником зазначено ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), тоді як за цими даними зареєстровано ОСОБА_2 .

Окрім цього, прокурор стверджує, що масив спірних ділянок належить до земель водного фонду, що підтверджується інформацією ДП «Державний картографо-геодезичний фонд України» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі ДП «Укркартгеофонд»).

Так, згідно з листом ДП «Укркартгеофонд» № 17 від 04.06.2021 первинні земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0962, :03:002:0965, :03:002:0964, :03:002:0961, :03:002:0958, :03:002:0957, :03:002:0960, :03:002:0959, :03:002:0972, :03:002:0971, :03:002:0974, :03:002:0973, :03:002:0970, :03:002:0967, :03:002:0966, :03:002:0969, :03:002:0968, :03:002:0945, :03:002:0944, :03:002:0947, :03:002:0946, :03:002:0941, :03:002:0940, :03:002:0942, :03:002:0948, :03:002:0954, :03:002:0953, :03:002:0956, :03:002:0955, :03:002:0950, :03:002:0952, :03:002:0951, :03:002:0943, які перебували у власності ОСОБА_4 , та були в подальшому ним передані до статутних капіталів:

ТОВ «Процівське господарство», а саме земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0962, :03:002:0965, :03:002:0964, :03:002:0961, :03:002:0958;

ТОВ «Агрофірма Процівське», а саме земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0957, :03:002:0960, :03:002:0959, :03:002:0972, :03:002:0971, :03:002:0974, :03:002:0973, :03:002:0970, :03:002:0967, :03:002:0966, :03:002:0969, :03:002:0968, :03:002:0945, :03:002:0944, :03:002:0947, :03:002:0946, :03:002:0941, :03:002:0940;

ТОВ «Соувей», а саме земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0942, :03:002:0948, :03:002:0954, :03:002:0953, :03:002:0956, :03:002:0955, :03:002:0950, :03:002:0952, :03:002:0951, :03:002:0943, і, з яких в результаті об?єднання утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:2387, 03:002:2401, :03:002:2400 відповідно, повністю накладаються на землі водного фонду, а саме на водну поверхню та острови в акваторії Канівського водосховища і 100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпро.

Також, на підтвердження розташування спірних земельних ділянок у межах земель водного фонду, прокурор посилається на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справах № 1005/10195/2012 від 12.11.2012, № 1005/10201/2012 від 12.11.2012, № 1005/7411/2012 від 23.11.2012, № 359/3128/13-ц від 20.06.2023 та № 359/3318/13-ц від 20.06.2013, якими визначено таке:

із висновку експерта від 22.10.2012, складеного на виконання постанови слідчого відділу Дніпровської екологічної прокуратури від 06.06.2012 про призначення судово-технічної експертизи в рамках кримінальної справи № 500-4, земельні ділянки із кадастровими номерами :03:002:0961 (в результаті об?єднання увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:2387, яка перебуває у власності ТОВ «Процівське господарство») та :03:002:0953 (в результаті об?єднання увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:2400, яка перебуває у власності ТОВ «Соувей») що знаходяться на території Процівської сільської ради (наразі Вороньківської сільської ради) Бориспільського району Київської області, безпосередньо розміщені в акваторії Канівського водосховища вздовж його берегової лінії (захисної дамби) на річці Дніпро, накладаються на акваторію Канівського водосховища, поверхня місцевості частково покрита рослинністю, частково підтоплена, що залежить від гідротехнічного режиму Канівського водосховища, і у період 2008-2010 років та на теперішній час належали та належать до земель водного фонду (рішення у справах № 359/3128/13-ц та № 359/3318/13-ц);

земельні ділянки із кадастровими номерами :03:002:0962, :03:002:0965 (в результаті об?єднання увійшли до складу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:2387, яка перебуває у власності ТОВ «Процівське господарство») та :03:002:0960 (в результаті об?єднання увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:2401, яка перебуває у власності ТОВ «Агрофірма Процівське») знаходяться в прибережно-захисній смузі Канівського водосховища та частково на водній акваторії (рішення у справах № 1005/10195/2012, № 1005/10201/2012, № 1005/7411/2012).

Прокурор зазначає, що земельним законодавством визначено вичерпні випадки, коли землі водного фонду можуть передаватися у приватну власність (лише замкнені природні водойми площею до 3 га) та у користування (для сінокосіння, рибогосподарських, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей та для проведення науково-дослідних робіт). Водночас передача земель водного фонду у приватну власність для ведення особистого селянського господарства законодавством не передбачена.

У розрізі викладеного, з урахуванням того, що спірні земельні ділянки розташовані в прибережно-захисній смузі Канівського водосховища та частково на водній акваторії, прокурор твердить, що зміна їх цільового призначення на землі для ведення особистого селянського господарства є неправомірною.

За таких обставин прокурор вважає, що звернення до суду з вимогами щодо усунення перешкод у здійсненні Вороньківською сільською радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду з кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387, :03:002:2400 шляхом їх повернення від ТОВ «Агрофірма Процівська», ТОВ «Процівське господарство» та ТОВ «Соувей» є забезпечення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель водного фонду та їх безоплатної передачі у приватну власність, що законом не передбачено.

Суспільний та публічний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, поверненні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, та захисті цього права шляхом повернення у державну власність земель, що незаконно вибули з неї.

У розрізі викладеного прокурор зазначає, що належним способом захисту у цьому випадку є подання негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Щодо визначення власника майна, у цьому випадку земель водного фонду, прокурор посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, відповідно до яких заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Факт розташування земель у межах водного фонду свідчить про неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, за винятком випадків, прямо передбачених ст. 59 Земельного кодексу України.

Отже, за твердженнями прокурора, зайняття земель водного фонду з порушеннями вимог Земельного та Водного кодексів України необхідно розглядати як порушення права власності держави, яке не пов`язане з позбавленням володіння.

До того ж прокурор зазначив, що вимогу про витребування земельної ділянки належить розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Не погоджуючись із доводами прокурора, відповідачі заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову.

Так, ТОВ «Процівське господарство» у своєму відзиві зазначило, що Товариство створене з метою здійснення купівлі та продажу власного нерухомого майна, а також надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. З цією метою 20.07.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренессанс Ривер» придбано 100 % частку у статутному капіталі ТОВ «Процівське господарство» за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі та актом приймання-передачі, якому на праві приватної власності належать земельні ділянки, які розташовані на території с. Проців Воронківської сілької ради Київської області, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:2387. Після чого відповідно до рішення учасника ТОВ «Процівське господарство» від 20.07.2022 та наказу № 1 від 21.07.2022 функуції директора Товариства передано Сердюку О.М.

У розрізі викладених обставин відповідач 1 вважає себе добросовісним набувачем спірної земельної ділянки та, посилаючись на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що з метою здійснення підприємницької діяльності придбав корпоративні права, тобто частку у статутному капіталі Товариства, статутний капітал якого було сформовано за рахунок майна, що належало Товариству, а саме земельних ділянок. Відповідач стверджує, що діяв добросовісно, проявивши необхідну обачність та вживши розумних заходів для з`ясування правомочностей продавця, зокрема: перевірив підстави та порядок створення Товариства, порядок передачі майна (земельних ділянок) до його статутного капіталу, наявність повноважень у керівника Товариства на їх відчуження, а також отримав витяги з Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру щодо відповідних земельних ділянок, за результатами чого не встановив будь-яких обмежень чи обтяжень, у тому числі щодо спірної земельної ділянки.

Крім того, відповідач 1 посилається на неналежність, недопустимість та недостовірність доказів, якими прокурор обґрунтовує належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду, зокрема:

лист ДП «Укркартгеофонд» № 17 від 04.06.2021, який, за твердженнями відповідача, начебто підтверджує накладання спірних земельних ділянок на землі водного фонду, а саме на водну поверхню та острови акваторії Канівського водосховища і 100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпро, є недопустимим та неналежним доказом. Відповідач стверджує, що ДП «Укркартгеофонд» не є компетентним органом у сфері землеустрою, не наділене повноваженнями щодо складання проектів землеустрою, містобудівної документації, технічної документації із землеустрою, створення обмінних файлів, схем водоохоронних земель на певній території, внесення даних до Державного земельного кадастру та видачі інших офіційних документів у сфері землеустрою. Натомість, згідно із законами України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій», віднесення земель до земель водного фонду повинно підтверджуватися такими доказами, як: акти органів державної влади; проекти землеустрою, виготовлені компетентними особами; містобудівна документація, розроблена та затверджена уповноваженими суб`єктами; технічна документація із землеустрою; схеми водоохоронних земель; обмінні файли; дані з Державного земельного кадастру, дані з Публічної кадастрової карти та інші офіційні документи у сфері землеустрою. Крім того інформація, на яку посилається лист від 04.06.2021 №17, базується на матеріалах 1997 та 2019 років, що не відповідає вимогам пункту 1.11 Основних положень щодо створення та оновлення топографічних карт. Згідно з цими положеннями, для таких робіт мають використовуватися сучасні картографічні та аерокосмічні матеріали, а також інші актуальні джерела. Тому дані 2-річної або тим більше 28-річної давності не можуть вважатися сучасними та не відповідають нормативним вимогам до вихідних матеріалів для оновлення топографічних карт;

рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справах № 1005/10195/2012 від 12.11.2012, № 1005/10201/2012 від 12.11.2012, № 1005/7411/2012 від 23.11.2012, № 359/3128/13-ц від 20.06.2023 та № 359/3318/13-ц від 20.06.2013 на які посилається прокурор не мають преюдиційного значення для цієї справи, оскільки: у перелічених справах брали участь інші сторони, які не є сторонами цього спору та не є їх правонаступниками; преюдиціальність стосується лише обставин, встановлених щодо тих самих осіб; правова оцінка у інших справах не є обов`язковою для господарського суду; суд повинен самостійно встановлювати обставини на підставі доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні;

лист ФОП Яцюти В.В. № 2 від 13.04.2023 та додані до нього матеріали також не можуть визнаватися належними доказами, оскільки його кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста призупинено, він не має права доступу до відомостей ДЗК, не отримував згоди ТОВ «Процівське господарство» на використання будь-яких даних і не є органом, уповноваженим надавати офіційні відповіді правоохоронним органам; при цьому надана ним схема не відповідає вимогам до геодезичної документації та не містить необхідних координат і технічних даних. Відповідач також наголошує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 564 «Деякі питання ведення та функціонування Державного земельного кадастру в умовах воєнного стану» під час воєнного стану доступ до координат поворотних точок меж мають лише реєстратори та сертифіковані інженери-геодезисти, до числа яких ОСОБА_5 не належить;

інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав сформовані працівником іншої прокуратури Київської обласної прокуратури, ніж та, що є позивачем у справі, що, на думку відповідача, робить їх неналежними;

на противагу поясненням Солов`я Р.Є., наданим Бориспільській окружній прокуратурі 14.04.2021, у яких нібито зазначено, що він не мав у власності спірні земельні ділянки, відповідач 1 долучив до відзиву копію протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 20.01.2022, проведеного слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП у Київській області в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0001592 від 09.12.2021, у рамках якого свідок підтвердив набуття ним права власності на спірні земельні ділянки, створення юридичних осіб відповідачів та передачу цих ділянок до їх статутних капіталів. Відповідач звертає увагу, що під час допиту 20.01.2022 свідка, відповідно до ст. 67 КПК України, було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, тоді як із пояснень ОСОБА_2 від 14.04.2021 не вбачається, що його було належним чином попереджено про таку відповідальність.

Враховуючи зазначене, ТОВ «Процівське господарство» вважає, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту, оскільки заявлені вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою обґрунтовані посиланням на її належність до земель водного фонду та перебування у титульному володінні держави. Водночас прокурором не доведено належними та допустимими доказами віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду, що унеможливлює застосування обраного ним способу захисту. За таких обставин, у разі наявності встановлених законом підстав, належним способом захисту могло б бути витребування майна з чужого незаконного володіння, тобто пред`явлення віндикаційного позову. Отже, на думку відповідача 1, звернення прокурора до суду з неналежним способом захисту є самостійною та достатньою підставою для ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні позові.

Крім того, оскільки заявлені вимоги за своєю правовою природою належать до категорії віндикаційних, відповідач 1 вважає, що прокурором пропущено строк позовної давності, про що заявлено у відповідній заяві.

Відзиви інших відповідачів за своїм змістом є аналогічними, при цьому ТОВ «Соувей» обґрунтовує заперечення, виходячи з належності йому на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:2400, а ТОВ «Агрофірма Процівська» з огляду на належність йому земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:2401.

Прокурор, у свою чергу, наголошує на неправомірності набуття у приватну власність ОСОБА_2 земельних ділянок (до їх об`єднання) на підставі рішення місцевого суду. Також прокурор зазначає, що ДП «Укркартгеофонд» є одним із державних топографо-геодезичних та картографічних підприємств, що належить до сфери управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а відтак картографічні матеріали, надані ним за 1997 та 2019 роки, охоплюють період, коли було зареєстровано право приватної власності фізичної особи на земельні ділянки водного фонду (2016 рік). Крім того прокурор наполягає на преюдиційній силі судових рішень Бориспільського міськрайонного суду Київської області, звертаючи увагу на те, що у відповідних справах брала участь держава, інтереси якої представляла прокуратура, яка є частиною єдиної системи в Україні. Щодо посилань відповідачів на доказ копію протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_2 , прокурор зазначив, що цей документ є недопустимим, оскільки не надано дозволу на розголошення відомостей кримінального провадження. Підсумовуючи, прокурор посилається на належний спосіб захисту у спірних правовідносинах та просить суд задовольнити позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Вороньківської сільської ради просила розгляд справи здійснювати без участі її представника та поклалася на розсуд суду при вирішенні цього спору.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та, відповідно, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З огляду на приписи ст. 15, 16 ЦК України кожна особа, у тому числі і територіальна громада, як частина Українського народу та держави, має право на захист свого цивільного права та охоронюваного законом інтересу, що здійснюється, зокрема, судом шляхом вчинення провадження у справах.

Наявність права на пред`явлення позову є однією з необхідних умов реалізації відповідного права, а тому для того, щоб особі було надано судовий захист, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує:

чи існує у позивача (у цьому спорі у держави в особі відповідної територіальної громади) право або законний інтерес;

якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачами;

якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Звертаючись до суду з розглядуваним позовом в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради, прокурор зазначає, що законним розпорядником спірних земельних ділянок є Вороньківська сільська рада. З викладених обставин випливає, що набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки грубо порушує права та інтереси держави як власника земель, адже з державної власності протиправно вибули землі, розпорядником яких є Вороньківська сільська рада, у зв`язку з чим державу в особі компетентного органу позбавлено права власності на землю. Це суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, закріпленим у ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Так, відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно із ст. 14 Конституції України, яка кореспондується з положеннями ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

За змістом ч. 1, 2 ст. 3 ЗК України (тут і надалі у редакції на час набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно зі ст. 3, 4 Водного кодексу України (далі ВК України) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Із аналізу зазначених статей випливає, що водні об`єкти та землі водного фонду є національним багатством держави і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно - гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в водних ресурсах.

Усі водні об`єкти та землі водного фонду на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони протікають, та незалежно від права власності на них, становлять водний фонд та землі водного фонду України і перебувають під охороною держави. Водні об`єкти та землі водного фонду, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на землі водного фонду здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Статтею 59 ЗК України встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 59 ЗК України такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, водночас ця стаття у частинах з другої по четверту закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно до п. «ґ» ч. 4 ст. 83 ЗК України та п. «д» ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України, згідно з якою громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Згідно з ч. 4 ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

За змістом положень Земельного кодексу України землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст. 60-62 ЗК України та ст. 1, 88-90 ВК України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 60 ЗК України та ч. 1 ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Згідно зі ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЗК України, ч. 2 ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Крім того, за положеннями ч. 7 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які належать до водного фонду, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам ст. ст. 83, 84 ЗК України.

Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання та використання, й виділення земель водного фонду у власність громадян для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, не передбачено.

Вимоги прокурора ґрунтуються на доводах про те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387 та :03:002:2400 сформовані з раніше відведених земельних ділянок, площа та місцезнаходження яких повністю накладаються на землі водного фонду, зокрема на водну поверхню, острови та 100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища, що унеможливлює їх перебування у приватній власності та свідчить про незаконність їх набуття відповідачами.

Для належного та всебічного вирішення спору суд вважає за необхідне дослідити та встановити, чи належать спірні земельні ділянки до земель водного фонду, оскільки визначення їх правового статусу має вирішальне значення для оцінки правомірності їх набуття у приватну власність та подальшого розпорядження ними.

За правилами ст. 73, 74, 79, 86 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький по змісту висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

В обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на лист ДП «Укркартгеофонд» та викопіювання з топографічних матеріалів, які, на його думку, підтверджують накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду.

Так, у листі ДП «Укркартгеофонд» № 17 від 04.06.2021 зазначено, що земельні ділянки з кадастровими номерми :03:002:0962, :03:002:0961, :03:002:0960, :03:002:0971, :03:002:0970, :03:002:0969, :03:002:0944, :03:002:0941, :03:002:0948, :03:002:0956, :03:002:0952, :03:002:0965, :03:002:0958, :03:002:0959, :03:002:0974, :03:002:0967, :03:002:0968, :03:002:0947, :03:002:0940, :03:002:0954, :03:002:0955, :03:002:0951, :03:002:0964, :03:002:0957, :03:002:0972, :03:002:0973, :03:002:0966, :03:002:0945, :03:002:0946, :03:002:0953, :03:002:0950 повністю накладаються на землі водного фонду, а саме водну поверхню та острови акваторії Канівського водосховища і на 100-метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища на річці Дніпро. Для визначення розміщення цих земель використовувалися топографічні матеріали, а саме топографічні карти масштабу 1:10000 станом місцевості на 1997 рік та космічний знімок місцевості 2019 року.

Однак суд вважає, що лист ДП «Укркартгеофонд» сам по собі не є належним доказом належності земель до водного фонду з точки зору чинного законодавства України, оскільки:

ДП «Укркартгеофонд» не є органом, уповноваженим встановлювати правовий статус земельних ділянок;

згідно із положеннями ч. 1 ст. 59 ЗК України, ст. 4 ВК України, віднесення земель до водного фонду здійснюють органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування, які наділені відповідними повноваженнями, або це фіксується в офіційних актах органів влади, проектах землеустрою, кадастрових документах, затверджених компетентними органами;

лист ДП «Укркартгеофонд» містить топографічну інформацію та картографічні дані, тобто відображає положення ділянок відносно водойм, але не встановлює юридичний режим земельних ділянок.

Так, згідно приписів ст. 1, 20, 28, 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель здійснюється у формі: державної реєстрації обмежень у використанні земель; внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі обмежень у використанні земель, безпосередньо встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, містобудівною документацією.

На офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються картографічна основа, індексні кадастрові карти (плани) та всі відомості Державного земельного кадастру, передбачені статтями 12-15 цього Закону, в тому числі у векторному вигляді, без права їх зміни (редагування).

Крім того згідно положень ст. 1, 25, 26 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

Документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

До видів документації із землеустрою відносяться, зокрема, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою; фізичні особи підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

З огляду на викладене суд висновує, що належність земельних ділянок до земель водного фонду підтверджується виключно офіційними відомостями Державного земельного кадастру та затвердженою в установленому законом порядку документацією, що встановлює правовий режим конкретної земельної ділянки.

Натомість листи, довідки, картографічні матеріали, не затверджені компетентними органами, а також викопіювання з карт чи космічні знімки, не є належними доказами у розумінні вказаного законодавства та не можуть самостійно встановлювати категорію земель або їх віднесення до земель водного фонду.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 99, ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже, висновок експерта складається за результатами проведення судової експертизи та є одним із видів доказів у справі, який підлягає оцінці судом на загальних підставах.

В процесі розгляду цієї справи, за клопотаннями відповідачів, для правильного розгляду справи та з`ясування питань, що потребують спеціальних знань, без яких встановити обставини справи неможливо, а саме: без встановлення того, чи відносяться спірні земельні ділянки до земель водного фонду, суд, ухвалою від 10.11.2023 призначав у справі № 911/2475/23 судову земельно-технічну експертизу та на вирішення експертизи виніс такі питання:

чи накладається земельна ділянка площею 36 га з кадастровим номером :03:002:2401 на прибережну захисну смугу Канівського водосховища? Якщо має місце порушення меж та накладання, то визначити межі (координати з поворотними точками) та площу частин земельних ділянок, що накладаються, із відображенням такого накладання на відповідній схемі;

чи накладається земельна ділянка площею 10 га з кадастровим номером :03:002:2387 на прибережну захисну смугу Канівського водосховища? Якщо має місце порушення меж та накладання, то визначити межі (координати з поворотними точками) та площу частин земельних ділянок, що накладаються, із відображенням такого накладання на відповідній схемі;

чи накладається земельна ділянка площею 20 га з кадастровим номером :03:002:2400 на прибережну захисну смугу Канівського водосховища? Якщо має місце порушення меж та накладання, то визначити межі (координати з поворотними точками) та площу частин земельних ділянок, що накладаються, із відображенням такого накладання на відповідній схемі;

встановити (визначити) на місцевості межі прибережної захисної смуги Канівського водосховища в місці розташування земельних ділянок;

чи відноситься земельна ділянка площею 36 га з кадастровим номером :03:002:2401 до земель водного фонду?

чи відноситься земельна ділянка площею 10 га з кадастровим номером :03:002:2387 до земель водного фонду?

чи відноситься земельна ділянка площею 20 га з кадастровим номером :03:002:2400 до земель водного фонду?

Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 3804 від 29.09.2025 в межах наданих на дослідження матеріалів та документів, судовим експертом на поставлені судом питання надано відповіді з яких випливає, що:

земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387 та :03:002:2400 утворені в результаті об`єднання ділянок сільськогосподарського призначення та обмеження, зокрема водоохоронні, щодо них не встановлювалися;

документація із землеустрою щодо визначення цих земельних ділянок як земель водного фонду не розроблялася;

належність земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387 та :03:002:2400 до земель водного фонду документально не підтверджена;

земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387 та :03:002:2400 не накладаються на прибережну захисну смугу Канівського водосховища.

Враховуючи приписи ст. 73, 74, 76, 79, 86 ГПК України, висновок експерта № 3804 від 29.09.2025 приймається судом як належний і допустимий доказ у частині встановлених експертом фактичних даних щодо формування спірних земельних ділянок та відсутності підтвердженої документації про їх належність до земель водного фонду.

У підсумку судом установлено, що прокурор не довів належними та допустимими доказами належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду. Дані Державного земельного кадастру, затверджена документація із землеустрою щодо визначення цих земель як земель водного фонду, а також відомості про встановлення водоохоронних або інших обмежень у їх використанні відсутні. Проведена судова земельно-технічна експертиза підтвердила, що спірні земельні ділянки утворені шляхом об`єднання земель сільськогосподарського призначення, щодо яких водоохоронні обмеження не встановлювалися, а документація щодо віднесення їх до земель водного фонду не розроблялася. За таких обставин документальне підтвердження їх належності до водного фонду відсутнє, що свідчить про недоведеність відповідних тверджень прокурора.

До того ж суд зазначає, що лист інженера-геодезиста ФОП Яцюти В.В. № 2 від 13.04.2023, яким прокурора лише поінформовано про технічний результат об`єднання земельних ділянок та формування нових кадастрових номерів, не містить будь-яких відомостей щодо категорії земель, їх цільового призначення чи належності до земель водного фонду, а тому не може розглядатися як належний та допустимий доказ у спірних правовідносинах щодо належності земельних ділянок до водного фонду.

Щодо посилання прокурора на належність частини масиву спірних земельних ділянок до земель водного фонду, що, на його думку, підтверджується рішеннями Бориспільського міськрайонного суду Київської області, суд, беручи до уваги наведені відповідачами заперечення, зазначає таке.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справах № 1005/10195/2012 від 12.11.2012, № 1005/10201/2012 від 12.11.2012, № 1005/7411/2012 від 23.11.2012, № 359/3128/13-ц від 20.06.2023 та № 359/3318/13-ц від 20.06.2013 не можуть мати преюдиційного значення у спірних правовідносинах оскільки відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України преюдиційною є лише та обставина, яка була встановлена судом між тими самими сторонами, з того самого предмета та з тих самих підстав. У згаданих рішеннях місцевий суд аналізував земельні ділянки з певними кадастровими номерами у їх попередніх конфігураціях та межах, тоді як у цій справі досліджуються нові земельні ділянки, утворені шляхом об`єднання та формування їх технічної документації, що підтверджено судовою земельно-технічною експертизою № 3804 від 29.09.2025. Таким чином, у рішеннях міськрайонного суду не могли встановлюватися обставини щодо земельних ділянок, які на той момент не існували як об`єкти цивільних прав. У справах, на які посилається прокурор, предметом розгляду були питання, що виникли у межах кримінального провадження 2012 року, та факти, встановлені на підставі експертного висновку 2012 року, тобто за інших фактичних обставин, іншого складу учасників справи, іншого правового статусу земель та за відсутності їх кадастрової реєстрації у сучасному вигляді. Посилання прокурора на окремі фрагменти висновку експерта 2012 року, який складений у межах кримінальної справи та оцінював ситуацію станом більш ніж 13 років тому, не може слугувати належним доказом сучасного правового статусу земель, оскільки не відповідає вимогам ст. 77, 79, 86 ГПК України щодо допустимості та належності доказів.

Суд зауважує, що преюдиційні висновки не можуть замінювати відомості, які відповідно до земельного законодавства повинні підтверджуватися затвердженою документацією із землеустрою.

Відтак, з огляду на те, що прокурором не доведено належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду, відсутні підстави вважати, що право приватної власності відповідачів на ці земельні ділянки порушує вимоги земельного та водного законодавства.

У такому разі суд не досліджує питання належності обраного способу захисту, оскільки без доведення предмета спору належності земель до водного фонду правові підстави для застосування цього способу втрачають актуальність.

Щодо інших доводів учасників справи, викладених в обґрунтування своїх правових позицій, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах цього спору, оскільки наведені вище аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.94, серія A, № 303-A, п. 29).

Суд також ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006, зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Щодо заяв відповідачів про застосування позовної давності щодо заявлених прокурором вимог суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 256, ч. 4 ст. 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) вказано, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень законодавства щодо позовної давності.

Щодо обґрунтованості підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1311 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано також у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду.

Отже, аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Звертаючись із розглядуваним позовом, прокурор зазначив, що спірні земельні ділянки до моменту передачі їх у власність відповідачів відносилися до земель водного фонду, а тому, на його думку, порушено інтереси держави в особі Воронківської сільської ради, як власника та розпорядника спірних земель, які передані у комунальну власність згідно з Указом Президента України № 449/2020 від 15.10.2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України № 1113 від 16.11.2020 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин».

Водночас посилання прокурора на Указ Президента України №?449/2020 від 15.10.2020 та постанову Кабінету Міністрів України №?1113 від 16.11.2020 є необґрунтованими, оскільки зазначені нормативні акти регулюють загальні заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин, зокрема обіг та оформлення земель сільськогосподарського призначення, і не містять норм, що стосуються земель водного фонду, прибережних захисних смуг чи належності земель до водних об`єктів.

Натомість за приписами ст. 80, ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЗК України суб`єктами права власності, зокрема, на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

За приписами ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Отже правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Воронківська сільська рада.

Відтак прокурор правильно визначив позивача у цій справі.

Водночас як випливає з матеріалів справи, Воронківська сільська рада не вжила заходів для усунення виявлених порушень законодавства, зокрема через подання позову до суду, що розцінено прокурором як нездійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави.

Бориспільська окружна прокуратура надіслала позивачу повідомлення № 51-566вих-23 від 07.02.2023 про намір пред`явлення нею позову до господарського суду в інтересах останньої.

В контексті викладених вище положень Закону України «Про прокуратуру» та висновків Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що прокурор, звертаючись з цим позовом, достатньо обґрунтував підстави для представництва прокурором інтересів держави, визначив орган, який у спірних правовідносинах здійснює владні функції від імені держави, та дотримався процедури визначеної ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та вимог ст. 53 ГПК України.

Судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вороньківської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Процівське господарство», Товариства з обмеженою відповідальністю «Соувей» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Процівська» про усунення перешкод у здійсненні Вороньківською сільською радою права користування та розпоряджання:

земельною ділянкою водного фонду, розташованою на території Вороньківської сільської ради, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 64621334 від 29.08.2022 за ТОВ «Агрофірма Процівська» на земельну ділянку площею 36 га з кадастровим номером :03:002:2401;

земельною ділянкою водного фонду, розташованою на території Вороньківської сільської ради, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 65068727 від 07.10.2022 за ТОВ «Процівське господарство» на земельну ділянку площею 10 га з кадастровим номером :03:002:2387;

земельною ділянкою водного фонду, розташованою на території Вороньківської сільської ради, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 63530746 від 17.02.2022 за ТОВ «Соувей» на земельну ділянку площею 20 га з кадастровим номером :03:002:2400;

земельними ділянками із кадастровими номерами :03:002:2401, :03:002:2387 та :03:002:2400 загальною площею 66 га, шляхом їх повернення на користь Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від ТОВ «Процівське господарство», ТОВ «Соувей» та ТОВ «Агрофірма Процівська».

2. Покласти витрати по сплаті судового збору на прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано: 12.12.2025

Суддя П.В.Горбасенко