ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2025 р. Справа№ 910/4787/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025

у справі №910/4787/25 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни

про стягнення 51 645,06 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни (далі, відповідач) про стягнення 51 645,06 грн неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України (за період з 18.03.2016 по 28.02.2025) за несвоєчасне повернення майна з оренди за договором №511 від 19.07.2012 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення 23.11.2012 строку дії договору №511 від 19.07.2012 відповідач не повернув приміщення з оренди, тоді як додаткова угода про продовження строку дії договору в порядку, передбаченому пунктом 9.7. договору, сторонами не укладалася.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» 51 645 грн 06 коп. неустойки та 2 422 грн 40 коп. судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд установив, що після припинення дії договору 23.11.2012, орендоване майно - нежитлове приміщення, загальною площею 6,20 кв.м. в т.ч. 2 поверх - 6,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем позивачу повернуто по акту приймання-передачі не було, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача 51 645,06 грн неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України за заявлений позивачем період з 18.03.2016 по 28.02.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 16.07.2025 через підсистему «Електронний суд» Фізична особа-підприємець Біда Катерина Михайлівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25, яким задоволено позовні вимоги Комунального підприємство «Київжитлоспецексплуатація» до Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни про стягнення 51 645,06 грн неустойки, та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято внаслідок порушення норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що у правовідносинах, які описує позивач, об`єкт оренди не визначено індивідуальними ознаками, виходячи із положень пунктів 2.1., 2.2. договору №511, дати підписання Акту від 01 лютого 2012 року та відсутності у додатках до Договору викопіювання поповерхового плану, де має бути чітко визначено об`єкт оренди.

За доводами скаржника йому фактично не було передано об`єкт оренди, передбачений пунктом 2.1. Договору, чим порушено вимоги статті 765 Цивільного кодексу України (наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму).

Оскільки відсутній як сам об`єкт оренди, так і його фактична передача орендареві, відповідно до пункту 2.1. договору від 19.07.2012 №511 орендар ФОП Біда К.М не може виконати умови пункту 4.15. Договору, звільнити об`єкт оренди та передати його за актом приймання-передачі орендодавцю.

Також скаржник наголошує на наявності підстав для зменшення розміру неустойки.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

04.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд залишити її без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що основним документом, що підтверджує факт передачі майна в оренду і початок строку оренди, є акт приймання-передачі майна в оренду.

Стосовно доводів відповідача щодо зменшення розміру неустойки, то неустойка, заявлена на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення і не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою статтею 549 Цивільного кодексу України, та не підлягає зменшенню (постанова Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №914/730/17).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4787/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

21.07.2025 матеріали справи №910/4787/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-07/374/25 від 12.08.2025 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку відповідно до підпункту 2.3.43, 2.3.44 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4787/25.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі є вимоги про стягнення 51 645,06 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (довідок про доставку копії ухвали від 18.08.2025 до електронних кабінетів сторін в підсистемі «Електронний суд»), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 строків на подання учасниками справи документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті у розумний строк, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.07.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (далі - Орендодавець), Фізичною особою - підприємцем Бідою Катериною Михайлівною (далі - Орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - підприємство) укладено Договір № 511 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: вулиця Гнати Юри, буд. № 9 для розміщення офісу.

Об`єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 6,20 кв.м. в т.ч. 2 поверх - 6,20 кв.м., згідно з викопіюванням з попереднього плану, що складає невід`ємну частину Договору (пункт 2.1. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. Договору за користування об`єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 №34/6250, акту приймання - передачі основних засобів форми ОЗ-2 від 01.02.2012 до Договору від 24.12.2009 № 193, додатковою угодою від 30.10.2010 № 1 і за лютий 2012 становить: 14 грн 68 коп. за 1 кв.м. орендної плати, що складає 91,05 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (пункт 3.2. Договору).

Крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянко, на якій розташований об`єкт оренди, за лютий 2012 року складає: 18 грн 09 коп. на місяць (пункт 3.3. Договору).

Додатково до орендної плати та компенсації витрат підприємства нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом із орендної платою (пункт 3.5. Договору).

Згідно з пунктом 3.6. Договору орендна плата та компенсація витрат підприємства сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплено майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) (підприємство) КП «Київжитлоспецексплуатація», починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати та компенсації витрат підприємства є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при повернення об`єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата та компенсація витрат підприємства сплачуються орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця (пункт 3.7. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору орендодавець зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об`єкт оренди. Акт приймання-передачі об`єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством.

У пункті 4.15.Договору сторони погодили, що Орендар після припинення дії Договору оренди зобов`язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству. Акт приймання - передачі об`єкта оренди підписується відповідним орендодавцем , орендарем та підприємством. У разі невиконання цього пункту Орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

Договір укладений з моменту підписання його сторонами і діє з 01.02.2012 до 23.11.2012 (пункт 9.1. Договору).

У пункті 9.7. Договору закріплено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені ним. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

У матеріалах справи як додаток до Договору №511 міститься Акт приймання-передачі нерухомого майна в оренду від 01.02.20212, підписаний орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем, і скріплений їх печатками.

Спір у справі виник внаслідок того, що після закінчення строку дії договору відповідач не повернув приміщення з оренди, тоді як додаткова угода про продовження строку дії договору в порядку, передбаченому пунктом 9.7. Договору, сторонами не укладалася.

Зазначене, як стверджує позивач, є підставою для нарахування та стягнення з відповідача неустойки у подвійному розмірі орендної плати. Період нарахування неустойки - з 18 березня 2016 року по лютий 2025 року, загальний розмір - 51 645,06 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, враховуючи таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного Договору №511 від 19.07.2012 про передачу майна територіальної громади міста Києва (тобто майна, що належить до комунальної власності) в оренду.

Згідно з нормами частин 1, 2, 6 статті 283 Господарського кодексу України (чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується зі статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, яке перебуває в державній власності, врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а також Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з умовами Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду майно - нежитлове приміщення загальною площею 6,20 кв.м. за адресою вул. Гната Юри, 9.

Доводи скаржника про те, що відповідне майно насправді не було передане їй з огляду на невизначений об`єкт оренди колегією суддів оцінюються критично, оскільки на виконання умов Договору між його сторонами (Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, як Орендодавецем, Фізичною особою - підприємцем Бідою Катериною Михайлівною, як Орендарем, та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», як балансоутримувачем) було підписано та скріплено печатками Акт приймання-передачі нерухомого майна в оренду від 01.02.20212, згідно з яким в оренду згідно з Договором оренди від 19.07.2012 №511 передається приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею 6,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 9. Стан приміщення, що передається в оренду згідно даного Договору - задовільний.

Також до Договору сторони підписали розрахунок орендної плати за лютий 2012 року.

Крім того, як вбачається з долучених позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву виписок по особовому рахунку КП «Київжитлоспецексплуатація» за 07.09.2021, 01.12.2021, 27.10.2022, ФОП Біда К.М. здійснювала оплати за використання приміщення за адресою Гната Юри, 9 (07.09.2021 - 285,25 грн; 30.11.2021 - 866,90 грн; 26.10.2022 - 277,47 грн).

Доказів того, що між сторонами було укладено інший, ніж спірний, Договір оренди приміщення за вказаною адресою відповідач суду не надав, як і не заперечив факт здійснення відповідних оплат саме по даному Договору.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

З огляду на наведене, а саме наявність підписаного зі сторони відповідача без будь-яких заперечень акту приймання-передачі нерухомого майна згідно з Договором, а також здійснені відповідачем оплати за використання приміщення, враховуючи критерій вірогідності доказів, суд доходить висновку, що фактична передача відповідачу приміщення згідно з пунктом 4.1. Договору відбулася.

У контексті зазначеного суд апеляційної інстанції вважає також за необхідне звернути увагу на те, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 11.08.2021 у справі №909/436/20, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 06.10.2021 у справі №925/1546/20).

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (такі висновки наведено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, від 07.11.2019 у справі №910/124484/18, від 14.05.2020 у справі №910/7515/19, від 19.02.2020 у справі №915/411/19).

Так, відповідач не надав суду пояснень з приводу того, за використання яких приміщень здійснювалась нею оплата, якщо за її твердженнями такого об`єкту (предмета Договору) фактично не існує.

Підписавши акт приймання-передачі визначеного у Договорі майна в оренду та здійснюючи у відповідних місяцях оплати за його користування, відповідач у подальшому (після звернення позивача до суду з позовом у даній справі) зайняла протилежну позицію, стверджуючи, що відповідне майно їй в оренду не передавалося, що, на переконання суду, порушує доктрину заборони суперечливої поведінки.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення позивачем положень статті 765 Цивільного кодексу України, відповідно до яких наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у строк, встановлений договором найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 статті 763 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина 1 статті 785 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

З наведених норм права слідує, що за наслідками припинення дії договору, предметом якого є оренда державного або комунального майна, орендар зобов`язаний повернути таке майно у встановленому договором порядку.

За твердженнями позивача, відповідач такий обов`язок не виконав.

Згідно зі статтею 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із наведених вище умов Договору (пункти 9.1., 9.7., 4.15.) і приписів діючого законодавства, відповідач був зобов`язаний повернути позивачеві об`єкт оренди за актом приймання-передачі після припинення 23.11.2012 дії Договору у термін до 23.12.2012 включно.

Однак, доказів належного виконання відповідачем зобов`язань стосовно повернення орендованого майна матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Таким чином, обґрунтованим та законним є нарахування відповідачу неустойки за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України за визначений позивачем період прострочення з 18.03.2016 по 28.02.2025.

Позивачем за вказаний період нараховано відповідачу неустойку у розмірі 51 645,06 грн.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивачем при здійсненні обрахунку неустойки не враховані здійснені відповідачем оплати за використання приміщення за адресою Гната Юри, 9, а саме: 07.09.2021 - 285,25 грн; 30.11.2021 - 866,90 грн; 26.10.2022 - 277,47 грн, тобто оплати на загальну суму 1 429,62 грн, на які він сам же посилався у відповіді на відзив на позовну заяву як на обставину, що підтверджує факт отримання спірного майна у найм.

Колегія суддів наголошує, що у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 викладено правовий висновок щодо застосовування норми частини другої статті 785 Цивільного кодексу України та одночасного стягнення орендної плати та неустойки відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, згідно з яким Верховний Суд вказав, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням статті 61 Конституції України. Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №906/1037/16.

Із урахуванням викладеного, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України («Плата за користування майном») і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно.

Таким чином, оскільки у заявлений позивачем спірний період відповідач здійснив оплату за використання майна на суму 1 429,62 грн, заявлена до стягнення сума неустойки має бути зменшена до 50 215,44 грн (51 645,06 грн - 1 429,62 грн)

Місцевий господарський суд не врахував зазначеної обставини, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає зміні, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка у вигляді подвійного розміру орендної плати в сумі 50 215,44 грн.

Стосовно доводів скаржника про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, то суд першої інстанції вірно зазначив, що неустойка, заявлена на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення і не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою статтею 549 Цивільного кодексу України, та не підлягає зменшенню (постанова Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №914/730/17).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене вище, а також те, що відповідач в апеляційній скарзі просив скасувати рішення й відмовити у позові повністю, у той час, як колегія суддів встановила, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни такою, що підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду Києва від 26.06.2025 у даній справі є таким, що підлягає зміні, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 50 215,44 грн.

Розподіл судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 278, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни на рішення Господарського суду Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25 змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Києва від 26.06.2025 у справі №910/4787/25 викласти у такій редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А; ідентифікаційний код 03366500) 50 215 (п`ятдесят тисяч двісті п`ятнадцять) грн 44 коп. неустойки та 2 355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 34 коп. судового збору за подання позовної заяви.».

Стягнути з Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А; ідентифікаційний код 03366500) на користь Фізичної особи-підприємця Біди Катерини Михайлівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 100 (сто) грн 58 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази. Видачу наказів із урахуванням резолютивної частини даної постанови доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/4787/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко