ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2744/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Мороз В.Ф., Іванов О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 (суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі №904/2744/25

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон", м. Дніпро

про стягнення штрафу у розмірі 185 988,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" штрафу у розмірі 185 988,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю №13/1771-МТР від 14 травня 2024 року в частині повної та своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" про стягнення 185 988,00 грн - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" (ідентифікаційний код 39108124; вул. Будівельників, 23, м. Дніпро, 49033) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (ідентифікаційний код 00135390; провул. Несторівський, 3-5, м. Київ, 04053) штраф у розмірі 130 191,60 грн (сто тридцять тисяч сто дев`яносто одна гривня 60коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40коп.). У решті позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що правовідносини, що склались між сторонами на підставі договору про закупівлю №13/1771-МТР від 14 травня 2024 року, за своєю правовою природою регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п.2. Специфікації до Договору, постачальник зобов`язаний поставити товар протягом 45 календарних днів з дати підписання договору. Договір поставки підписаний 14.05.2024, тобто строк поставки товару настав 28.06.2024. Позивач не заперечує, що товар прибув на склад ПАТ "Укрнафта" 19.07.2024. Здійснивши 22.07.2024 візуальний огляд дизельної електростанції, встановив невідповідність поставленого товару вимогам, зазначеним в Специфікації. За змістом пункту 5.3. договору приймання товару покупцем має підтверджуватись шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень). Датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п. п. 5.4 договору).

З огляду на викладене, господарський суд встановив, що докази поставки товару у визначений договором строк відсутні.

Разом з тим, господарський суд дослідив Сертифікат Запорізької торгово-промислової палати № 2300-24-1426 від 30.07.2024 (а.с. 45) про настання з 24.06.2024 форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) під час виконання договору закупівлі №13/1771-МТР від 14.05.2024, в результаті чого дійшов висновку, що зі змісту наданого сертифікату вбачається, що кран - балка електричної однобалочної підвісної 10 т вийшла з ладу ще до настання форс-мажорних обставин (20.06.2024); планові відключення електроенергії підтверджуються не довідкою енергопостачальної організації, а службовою запискою завідуючого складом від 10.06.2024, яка не може підтверджувати факт відключення електричної енергії в період форс-мажорних обставин з 24.06.2024. Отже, надання сертифікату ТПП та повідомлення про існування форс-мажору у період з 24.06.2024 по 12.09.2024 не спростовують можливість виконати відповідачем, який є виробником генератора, свої зобов`язання з поставки генератора та не є підставою звільнення від відповідальності відповідача. Відповідачем не доведено, що прострочка поставки товару виникла саме внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Таким чином господарський суд дійшов висновку, що вимога про стягнення штрафу у розмірі 185988,00 грн заявлена позивачем правомірно.

Крім того, суд першої інстанції вважав за можливе зменшити розмір штрафної санкції на 30% від заявленої суми та стягнути 130191,6 грн (185 988,00 грн -30%).

Зменшуючи розмір штрафної санкції, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зазнав жодних матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, стягнення з відповідача штрафу є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а стягнений розмір штрафу є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції позовні вимоги позивача про стягнення штрафу було задоволенню частково на суму 130191,6грн. В решті позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду, з використанням системи Електронний суд, з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон", в якій просить: відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВО ЮНІОН на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 по справі № 904/2744/25; скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 по справі № 904/2744/25 повністю, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" про стягнення неустойки у розмірі 185 988,00 грн. відмовити повністю. Стягнути з Позивача на користь Відповідача судові витрати понесені у зв`язку із розглядом даної справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ознайомившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025р. по справі № 904/2744/25, Скаржник дійшов висновку про його необґрунтованість, безпідставність та вважає його таким, що не відповідає дійсним обставинам справи; дане рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та не містить належних доказів про існування підстав для часткового (чи-то повного) задоволення позовних вимог Позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним.

1. Щодо хибного висновку Господарського суду Дніпропетровської області у Рішенні від 25.08.2025р. про те, що доказ у справі - сертифікат ТПП N 2300-24-1426 від 30.07.2024р. та повідомлення про існування форс-мажору у період з 24.06.2024р. по 12.09.2024р. - не є підставою звільнення від відповідальності Відповідача за прострочення поставки товару за Договором № 13/1771-МТР від 14.05.2024р. (далі - Договір):

- Відповідач відповідно до вимог чинного законодавства, релевантної судової практики та п. 9.1. Договору виконав свій тягар доказування по справі та надав саме єдино можливий та відповідно належний та допустимий доказ по справі в обґрунтування неможливості своєчасного виконання поставки за Договором - сертифікат ТПП Запорізької торгово-промислової палати № 2300-24-1426 про настання з 24.06.2024 року форс-мажорних обставин від 30.07.2024р. (обставин непереборної сили);

- Відповідач з повним дотриманням положень Договору належно підтвердив наявність форс-мажорних обставин у даному конкретному випадку неможливості своєчасної поставки та жодним чином не ухилявся від виконання свого обов`язку за Договором (як необґрунтовано зазначив суд у Рішенні від 25.08.2025р., сторінка 13) - Відповідач здійснив поставку товару з незначним простроченням - 21 календарний день;

- Відповідач діяв добросовісно та 28.06.2024 року Відповідач заздалегідь листом повідомив Позивача про настання форс-мажорних обставин, що, в свою чергу, вплинуло на процес виробництва товару, логістику матеріалів, і можливість своєчасного прибуття товару на склад та поставки його на виконання Договору закупівлі № 13/1771-МТР від 14.05.2024р.;

- сертифікат ТПП від 30.07.2024р. не має узагальнюючого характеру щодо факту військового стану чи-то віялових відключень світла тощо;

- сертифікат ТПП від 30.07.2024р. підтверджує обставини, які були форс-мажорними саме для конкретного випадку неможливості своєчасного виконання зобов`язання саме за Договором, що висновується з самого сертифікату ТПП;

- Господарський суд Дніпропетровської області при ухваленні Рішення від 25.08.2025р. не лише не врахував норми законодавства та релевантну судову практику щодо обставин непереборної сили, але й порушив загальні принципи права, які є нормами прямої дії;

- суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р. проігнорував домовленість сторін за Договором щодо визначення та підтвердження форс-мажорних обставин - сертифікат ТПП, та правові наслідки - автоматичне продовження строку виконання зобов`язань за Договором на строк дії форс-мажорних обставин;

- суд першої інстанції при ухваленні Рішення від 25.08.2025р. не дотримався основних правових принципів, тому, на думку Відповідача, правовий висновок в основі Рішення від 25.08.2025р. щодо недоведеності Відповідачем прострочки поставки товару внаслідок настання форс-мажорних обставин є необґрунтованим та невмотивованим з наступних підстав: Відповідач при доведенні настання форс-мажорних обставин в обґрунтування прострочення поставки (лише у незначний строк - 21 календарний день) повністю дотримався положень Договору, норм законодавства та судової практики - тобто, виконав свій тягар доказування по справі в повному обсязі, а тому мав право очікувати, що застосовні норми права діють належним чином, та, як наслідок, будуть покладені в основу рішення суду. Натомість суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р. повністю відкинув належний та допустимий доказ - сертифікат ТПП - як єдино можливий доказ на підтвердження саме форс-мажорних обставин;

- в матеріалах справи відсутні докази на спростування сертифікату ТПП (концепція негативного доказу).

2. Щодо порушення Господарським судом Дніпропетровської області норм процесуального права - принципів змагальності та рівності сторін.

Щодо відмови Господарського суду Дніпропетровської області у задоволенні клопотання Відповідача від 24.07.2025р. про витребування у Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та її документальне підтвердження, що оскаржується разом з Рішенням від 25.08.2025р.:

- Господарський суд першої інстанції виснував, що неможливість надання податковим органом витребуваних судом доказів є остаточною та невиконуваною за своєю суттю (встановлення фактів під час проведення документальної перевірка, яка проведена відповідно не була). Однак, як зазначив Відповідач у клопотанні від 24.07.2025р. (реєстрація судом у «Електронному суді»), витребувані судом докази за Ухвалою від 27.06.2025р. можуть бути надані податковим органом, а питання адресації вимог суду за клопотанням Відповідача до іншого податкового органу жодним чином не впливають на суть клопотання Відповідача, яке було визнане Господарським судом обґрунтованим відповідно до Ухвали суду від 27.06.2025р. На виконання ст. 81 ГПК України щодо обґрунтованості неможливості подання клопотання у встановлений строк з причин, що не залежали від Відповідача, Відповідач пояснив - це направлення адвокатського запиту від 27.06.2025 до Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків. Проте Господарський суд відмовив у задоволенні клопотання Відповідача від 24.07.2025р., яке фактично за своїм змістом та суттю є ідентичним клопотанню від 26.06.2025р., зміни у клопотання стосуються виключно адресата-виконавця (податкового органу), яке було задоволено судом першої інстанції Ухвалою від 27.06.2025р., тобто, визнано обґрунтованим для розгляду справи;

- Відповідач у клопотанні від 24.07.2025р. повідомив суд першої інстанції про необхідність витребувати у Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та її документальне підтвердження щодо включення ПАТ «УКРНАФТА» до свого податкового кредиту суми ПДВ, а також можливого подальшого коригування суми податкового кредиту з ПДВ, сформованого на підставі податкової накладної №1 від 01 серпня 2024 року, зареєстрованої ТОВ «ІНВО ЮНІОН», в т.ч. податкову декларацію з ПДВ за період з 18.07.2024 року по 24.10.2024 року та, в разі наявності, розрахунок коригування до податкової декларації. Відповідач також повідомив суд, що інформація та її документальне підтвердження щодо включення ПАТ «УКРНАФТА» до свого податкового кредиту суми ПДВ на підставі податкової накладної №1 від 01 серпня 2024 року, зареєстрованої ТОВ «ІНВО ЮНІОН», в т.ч. податкову декларацію з ПДВ за період з 18.07.2024 року по 24.10.2024 року беззаперечно містять дані, які підтверджують факт відображення Покупцем (Позивачем) у власному податковому обліку операції з поставки Відповідачем Товару, що підтвердить здійснення Відповідачем поставки (яку заперечує Позивач) та повністю виключить підстави заявленого позову;

- розглядаючи клопотання про витребування доказів від 26 червня 2025 року та ухваливши рішення про його задоволення у формі Ухвали від 27.06.2025р., суд вже по суті визнав доводи Відповідача обґрунтованими, а також, що дослідження та надання оцінки витребовуваній інформації є необхідним для повного та всебічного розгляду справи, тому вважаємо, що й задоволення судом клопотання від 24.07.2025р., фактично ідентичне за змістом до клопотання від 26.06.2025р., було б логічним та обґрунтованим;

- на думку Відповідача, зазначена у Рішенні від 25.08.2025р. (стор. 3) причина відмови суду є надмірним формалізмом, правовим наслідком якого є неповне з`ясування судом обставин справи, які ж сам суд першої інстанції визнав такими, що підлягають доведенню сторонами та, відповідно, оцінкою судом, та як результат - ухвалення Рішення від 25.08.2025р. з порушенням норм процесуального та матеріального права. Тобто, Господарський суд Дніпропетровської області фактично позбавив Відповідача права отримати (витребувати через суд) докази по справі, які сам суд першої інстанції є такими, що можуть довести чи-то спростовувати обставини по справі, які входять в предмет доказування, а висновки суду першої інстанції з обґрунтуванням причин відмови у витребуванні доказів є надмірним формалізмом;

- Позивач просить суд апеляційної інстанції прийняти до уваги доводи Відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права за ст.ст. 80, 81 ГПК України та задовольнити клопотання Відповідача від 24.07.2025р. про витребування у Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та її документальне підтвердження (є в матеріалах справи).

3. Щодо невірних висновків суду першої інстанції стосовно факту поставки товару: моменту фактичної поставки товару, прийняття товару за кількістю та якістю та проведення пусконалагоджувальних робіт:

- невірне тлумачення судом першої інстанції змішаної природи Договору № 13/1771-МТ від 14.05.2024р.;

- суд першої інстанції помилково, абсолютно невірно, не у відповідності до умов та суті Договору фактично за змістом Рішення від 25.08.2025р. робить наступні висновки: 1) висновує зміст Договору у якості Договору поставки, а не як змішаний договір з елементами договору поставки товару та договору підряду (здійснення навчання персоналу та пусконалагоджувальні роботи прийнятого); 2) хоча й висновує природу Договору як договір поставки, однак, фактично робить правовий висновок щодо прийняття товару Позивачем вже після проведення пусконалагоджувальних робіт за договором підряду, а саме: пов`язує дати 1) фактичної поставки товару з 2) проведенням Відповідачем пусконалагоджувальних робіт товару, 3) здійснення Відповідачем навчання персоналу Позивача, 3) а вже потім, після здійснення всіх цих дій Відповідачем у комплексі, Позивач підписує видаткову накладну та акт приймання-передачі за кількістю та якістю з умовою зняття всіх зауважень, що є підтвердженням поставки за Договором поставки; 4) зазначає, що оскільки відсутні докази поставки товару у строк до 28.06.2024р., а форс-мажорні обставини не доведені Відповідачем як підстава звільнення від відповідальності за прострочення поставки товару, то має місце прострочення поставки товару Відповідачем та, відповідно, підстави часткового задоволення вимог Позивача зі стягнення штрафу;

- скаржник просить суд апеляційної інстанції звернути увагу, що Господарський суд міста Києва у спорі між тими ж сторонами, щодо тих самих обставин та щодо аналогічної поставки, з урахуванням абсолютно ідентичних положень договорів про закупівлі (крім, ціни та дат поставки) робить наступний висновок: «В силу погодженого сторонами порядку поставки, суд дійшов висновку, що розділ 5 Договору розмежовує поняття фактичної поставки товару та його прийняття за якісно-кількісним критерієм. Відкладення фактичного підписання видаткової накладної та акту приймання - передачі не може спростовувати фактичні обставини, зокрема в частині виникнення у Покупця (Відповідача) обов`язку розрахуватися» (рішення від 02.06.2025 року у справі № 910/154/25 за позовом ТОВ «ІНВО ЮНІОН» до ПАТ «УКРНАФТА» про стягнення 2 191 148,37 грн.). З огляду на фактичні обставини справи можна зробити висновок, що Відповідач поставив, а Позивач фактично прийняв Товар 19.07.2024 року без зауважень, а приймання Товару за якісно-кількісним критерієм відбувалося згодом, що не надає Покупцю право не здійснювати розрахунок за отриманий товар та вимагати сплати штрафу за порушення строків поставки. Таким чином, суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р., хоча й визначив правову природу Договору як договір поставки, однак: - фактично пов`язав факт прийняття товару Позивачем та факт виконання пусконалагоджувальних робіт як комплексу дію на підтвердження поставки товару (підписання Позивачем видаткової накладної та акту) - не розмежував фактичну поставку товару Відповідачем та його фактичне прийняття Позивачем 19.07.2024р. без зауважень, та подальше приймання Товару за якісно-кількісним, - що призвело до хибного висновку суду про відсутність факту поставки товару за Договором за умови нібито недоведеності впливу форс-мажору для звільнення від відповідальності та відповідно обґрунтованість накладення штрафу на Відповідача.

4. Щодо не врахування судом першої інстанції факту не виконання Позивачем свого тягаря доказування по справі щодо обставин, які мають важливе значення в даній справі: істотності недоліків товару; істотності порушення Договору; обов`язку Позивача доводити недоліки товару та їх істотність:

- суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р. не дослідив обставину відсутності доказів істотності недоліків товару, на які посилається Позивач в обґрунтування не прийняття ним фактично отриманого товару, а суд першої інстанції за змістом Рішення від 25.08.2025р. фактично погоджується та зазначає, що таким чином, поставка нібито не відбулась. Така обставина є важливою у даній справі, оскільки відповідно до положень законодавства та релевантної судової практики саме доведеність істотності недоліків надавала б Позивачу підстави не сплачувати фактично поставлений йому товар, вимагати оплати штрафу, вимагати розірвання договору відповідно до листа Позивача від 21.10.2024р. № 01/01/13/10/28/02-02/01/9802;

- скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 11.07.2023 року (справа № 910/10585/23), а також висновки викладені в постановах Верховного Суду: від 07 вересня 2023 року у справі № 910/7195/21; від 26 січня 2022 року у справі № 921/765/20 та зазначає, що в матеріалах справи № 904/2744/25 так само не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту неможливості виправлення чи усунення недоліків відповідного товару, що був поставлений ТОВ «ІНВО ЮНІОН», що було б підставою для виникнення у Покупця права відмовитися від договору і не здійснювати свій обов`язок з оплати за товар, не приймати товар. Натомість, Позивач штучно створив підстави не приймати товар та вимагати сплати штрафу за несвоєчасну поставку;

- суд першої інстанції не дослідив той факт - за наявними у справами письмовими доказами, - що генератор (товар за Договором) вперше, хоч і з фіксуванням несуттєвих недоліків, але було запущено 26.07.2024 року, що підтверджується Актом проведення пусконалагоджувальних робіт (доказ наявний в матеріалах справи), а не запустилася станція вже 23.09.2024 року, про що зазначає сам Позивач у листі від 01.10.2024р. та відзначає суд у Рішенні від 25.08.2025р., тобто після спливу 2 місяців з дати фактичної поставки покупцю. З цього можна зробити висновок, що при здійсненні першого запуску поставленого обладнання зафіксовано актом вдалий запуск генератора та факт можливості його експлуатації. При цьому, неможливість запуску 23.09.2024 року - зі спливом 2-х місяців перебування станції під повним одноосібним контролем (у розпорядженні та користуванні Позивача) свідчить про приведення його у непрацездатний стан саме Позивачем. Та як головний висновок з зазначених послідовних обставин щодо фактичної експлуатації товару Позивачем - залишення Позивачем Товару у своєму розпорядженні протягом значного періоду часу свідчить про вчинення Позивачем конклюдентних дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції по поставці та прийняттю продукції згідно з Договором. А отже, Позивач фактично прийняв товар, однак, штучно створив підстави не підписувати видаткову накладну та акт на підтвердження факту поставки, щоб стягнути з Відповідача штраф за прострочення поставки товару;

- суд першої інстанції Рішенні від 25.08.2025р. не дослідив обставину відсутності доказів істотного порушення умов договору.

Щодо відсутності факту відмови Позивача від Договору № 13/1771-МТР від 14.05.2024р. на підставі не дотримання Позивачем форми відмови від Договору відповідно до вимог ч. 3 ст. 214 ЦК України:

- суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р., не дослідив обставини можливої істотності недоліків товару як підстави розірвання Договору Позивачем в односторонньому порядку та його права не сплачувати товар та стягнути штраф - не підписувати документи на підтвердження поставки товару;

- суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р. не дослідив обставини істотності порушення Відповідачем умов Договору як підстави розірвання Договору Позивачем в односторонньому порядку та його права не сплачувати товар та стягнути штраф - не підписувати документи на підтвердження факту поставки товару;

- Позивач не звертався до Відповідача з додатковою угодою про розірвання Договору про закупівлю від № 13/1771-МТР від 14.05.2024р. на виконання вимог ч. 3 ст. 214 ЦК, а отже, Позивач не розірвав Договір та не має підстав не оплачувати товар;

- Відповідач просить суд окремо зауважити, що перелік недоліків, зазначений Позивачем в акті проведення візуального огляду дизельної електростанції від 22.07.2024р., акті виявлених недоліків від 26.07.2024р., продубльовані (недоліки) Позивачем у листі № 1308-1 від 13.08.2024р. (наявні в матеріалах справи) чітко свідчить про беззаперечну відсутність обов`язкових критеріїв істотного характеру таких недоліків за якістю фактично поставленого товару: - не ознайомлення персоналу Позивача з приладами керування; - відсутність схеми електропроводки; не зазначення моделі та серійного номеру генератора у технічному паспорті; - не коректне відображення величини потужності споживання; - відсутність кришки відсіку; не відображення параметру при роботі ДГУ; - не заповнення розділу 5 «Комплектність»; - пропуски охолоджувальної рідини; виконання табличок в одному форматі; - не поставлено комплект запчастин; - відсутнє клеймо з заводськими номерами; - фарбування в один колір. Докази наявності таких визначальних та обов`язкових критеріїв істотності недоліків як-то - недоліки, які не можна усунути, - недоліки, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, - недоліки, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення - в матеріалах справи відсутні, Позивач не виконав свій обов`язок з доведення істотності недоліків, а суд першої інстанції не дослідив цю важливу обставину по справі як підставу для Позивача не приймати товар за якістю, розірвати Договір в односторонньому порядку через істотне не виконання Відповідачем Договору (за листом Позивача від 21.10.2024р., наявне в матеріалах справи), не сплачувати фактично поставлений товар та стягнути штраф.

Щодо презумпції відповідальності:

- апелянт посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.07.2023р. у справі №910/14003/21 та зазначає, що з урахуванням фактичного прийняття товару ПАТ «УКРНАФТА», аналізу процитованих вище правових позицій Верховного Суду, слідує висновок, що в момент поставки переданий Відповідачем Позивачеві товар відповідав узгодженим умовам поставки та вимогам щодо його якості і наявності необхідного переліку документів, а отже, у Позивача були відсутні правові підстави не підписувати документи з поставки товару, а фактично - створювати підстави для стягнення штрафу за прострочення поставки.

5. Щодо клопотання Відповідача від 03.07.2025р. про зменшення неустойки:

- суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р. погодився, що є правові підстави (відсутність збитків у Позивача) для зменшення розміру штрафу за вимогами Позивача. Однак, зменшив розмір не за проханням Відповідача за клопотанням від 03.07.2025р. - до 20% від заявленої Позивачем суми штрафу, а на 30% від заявленої суми та стягнути 130191,6грн (185 988,00грн -30%).». Правова позиція Відповідача у справі незмінна - відмова у задоволенні вимог Позивача у повному обсязі. Однак, у разі задоволення вимог Відповідача за апеляційною скаргою частково, Відповідач просить апеляційний суд врахувати клопотання Відповідача від 03.07.2025р. та зменшити розмір неустойки за недотримання строків поставки за Договором про закупівлю №13/1771-МТР від 14.05.2024р. до 20% від заявленої Позивачем суми штрафу.

6. Щодо тлумачення Господарським судом Дніпропетровської області відповідно до змісту Рішення від 25.08.2025р. умов Договору на користь Позивача та не врахування судом першої інстанції односторонності, нечіткості та неясності умов Договору, який був підписаний в редакції Позивача:

- на думку Відповідача, відповідно до Рішення суду першої інстанції від 25.08.2025р., чітко вбачається тлумачення судом умов Договору односторонньо на користь Позивача, оскільки і самі умови Договору, редакція якого є односторонньою редакцією Позивача при його укладенні, є нечіткими, такими, що допускають двозначність тлумачення, а головне - умови договору викладені на користь Покупця (Позивача у цій справі), й ставлять Постачальника (Відповідача у цій справі) у заздалегідь невигідні умови.

7. Щодо недобросовісності Позивача:

- відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на наступну недобросовісну та суперечливу поведінку Позивача за встановленими обставинами справи, яку суд першої інстанції не взяв до уваги всупереч прямої дії принципу права - добросовісності: 1) Штучно створювана Позивачем підстава розірвання Договору, - багаторазове повторення одних й тих самих незначних недоліків фактично поставленого Відповідачем та фактично прийнятого Позивачем товару, які (недоліки) не є істотними, та які Відповідач погодився усунути за власний рахунок. Мета такого одностороннього розірвання Договору - підстава для Позивача не виконувати свій обов`язок зі сплати фактично поставленого Відповідачем та фактично прийнятого Позивачем товару, заперечення самого факту поставки - не підписання документів на підтвердження поставки товару - з метою стягнення штрафу з Відповідача. 2) Позивач самостійно намагався запустити дизельну електростанцію з не дотриманням Позивачем необхідних умов запуску (відсутність контуру заземлення, не підключення до споживання), що свідчить про експлуатацію фактично поставленого товару, тобто про факт поставки товару Відповідачем та його прийняття Позивачем. Натомість Позивач заперечує факт поставки та прийняття ним товару, а також свій обов`язок зі сплати товару, що вже ним використовувався протягом певного та значного періоду часу. Вказані обставини спростовують твердження Позивача, що у нього були відсутні зобов`язання з оплати Товару у зв`язку з відмовою від Договору і напроти, оскільки, товар не може бути одночасно не поставлений Відповідачем (відмова від Договору Позивачем) та поставлений Відповідачем з порушенням строків, та підтверджують несумлінну та недобросовісну поведінку Відповідача.

Додатково Відповідач зазначає, що у зв`язку з розглядом справи № 904/2744/25, вже понесені судові витрати Відповідача на професійну правничу допомогу, становлять 7 000,00 грн. (сім тисяч грн.). Відповідний акт приймання-передачі послуг з надання правової допомоги адвокатом до Договору про надання правничої допомоги адвокатом, рахунок, платіжне доручення з оплати Відповідачем вартості витрат на професійну правничу допомогу будуть надані Відповідачем додатково відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Іванов О.Г., Мороз В.Ф.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою ЦАГС від 15.09.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/2744/25 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

17.09.2025 матеріали справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25 залишено без руху. Апелянту надано строк, протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: надати Центральному апеляційному господарському суду докази оплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3633,60 грн. Роз`яснено, що у разі не усунення недоліків у зазначений судом строк настають наслідки, передбачені ч. 4 ст. 174, ч.6, 8 ст. 260 ГПК України.

23.09.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" до ЦАГС надійшло клопотання, до якого долучено платіжну інструкцію № 307 від 11 вересня 2025 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2906,88 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25 залишено без руху. Апелянту надано строк, протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: здійснити доплату судового збору в сумі 726,72 грн., докази чого надати суду.

26.09.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" до ЦАГС надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2025 по справі № 904/2744/25, до якого долучено доказ сплати судового збору в сумі 727 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

13.10.2025 з використанням системи «Електронний суд» АТ "Укрнафта" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: залишити судове рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтований наступним:

- суд першої інстанції дослідив надані відповідачем докази у сукупності та надав об`єктивну оцінку відсутності документів, які б доводили відключення електроенергії. Адже, як на сьогодні знають всі українці, виключно електропостачальна (електророзподільна) організація визначає період та об`єкти відключення споживачів від електроенергії, тому «довідки» третіх осіб про відсутність електроенергії в контексті невиконання зобов`язань, є неспроможним доказом, що ставить під сумнів належність обґрунтування Відповідачем неможливості вчасно поставити товар навіть за формального виконання Відповідачем вимог договору - надання висновку ТПП. Така, так би мовити, «індульгенція», за розрахунком Відповідача, мала його убезпечити від застосування АТ «Укрнафта» штрафних санкцій, оскільки відповідно до листа Відповідача від 12.09.2024 №1209-3 дія форс-мажорних обставин закінчилась 12.09.2024. Однак, це б, можливо, могло «спрацювати» у випадку поставки якісного товару, придатного для експлуатації та приймання такого товару АТ «Укрнафта». Натомість, як свідчить преюдиційне рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2025 у судовій справі №910/13168/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126798989), що набрало чинності 19.06.2025 після розгляду апеляційною інстанцією скарги Відповідача та залишення її без задоволення, АТ «Укрнафта» розірвало договір через відмову Відповідача поставити якісний товар. Вимоги Відповідача стягнути вартість нібито проданого товару залишені без задоволення. Поставка товару не відбулася, зобов`язання припинено АТ «Укрнафта» в односторонньому порядку. Відтак, наявність чи відсутність форс-мажорних обставин не впливає на право АТ «Укрнафта» стягнути неустойку за прострочення поставки товару та не спростовує законність рішення суду першої інстанції, який в повному обсязі дослідив матеріали справи та надані пояснення та документи сторін;

- безпідставність «обґрунтувань» апеляційної скарги Відповідача підкреслює і його упереджене цитування «навиворіт» на сторінці 8 апеляційної скарги п.9.2 договору про закупівлю №13/1771-МТР від 14.05.2024 (далі - Договір). Так, в пункті 9.2 Договору Відповідач підкреслив «сторони визнаватимуть воєнний стан як обставину непереборної сили», але забув підкреслити «виключно у випадку доведення безпосереднього впливу на можливість виконання зобов`язань за цим Договором». Сподівання Відповідача на те, що суд «закривши очі» визнає сертифікат ТПП єдиним і беззаперечним доказом продовження поставки товару та, побічно, підтвердить факт вчасної поставки товару, не справдилися;

- скаржник безпідставно звинувачує суд першої інстанції в порушенні процесуальних норм через невитребування від податкових органів підтвердження даних податкового обліку Відповідача;

- відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України дата отримання платником податку товарів не ставиться у залежність від дати оформлення права власності на такий товар. Відповідно, наявність податкового кредиту по операціях по спірному договору жодним чином не співвідносяться з регулюванням правочинів, що здійснюються Цивільного кодексом України, а саме виконання умов договору, які були узгоджені сторонами при його укладенні. Зокрема, податкове законодавство не регулює момент переходу права власності, а відтак і момент виникнення зобов`язання АТ «Укрнафта» сплатити за товар. АТ «Укрнафта» не обліковувало, не приймало та не відображало в податковому обліку зобов`язання, які б могли виникнути по Договору. АТ «Укрнафта» розірвало Договір, припинивши зобов`язання сторін через невиконання своїх зобов`язань Відповідачем, тому відображення Відповідачем в своєму бухгалтерському та податковому обліку будь-яких віртуальних зобов`язань по Договору не можуть розглядатися в якості доказів поставки товару. З моменту закінчення форс-мажорних обставин Відповідач мав змогу поставити якісний Товар, який би відповідав умовам Договору та міг би без зайвих складнощів та додаткових витрат, експлуатуватись АТ «Укрнафта». Це не було здійснено. Натомість, АТ «Укрнафта» реалізувало своє право на стягнення штрафних санкцій та після достеменного вивчення всіх матеріалів та обставин справи, суд першої інстанції ухвалив правомірне, обґрунтоване та виважене рішення;

- інший текст апеляційної скарги містить безпідставні закиди Відповідача щодо «надмірного формалізму суду», «невірного тлумачення судом умов Договору» та намагання Відповідача, попри існуюче чинне рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2025 у судовій справі №910/13168/24, довести, що поставка товару відбулася, а Договір продовжує діяти. Тобто Відповідач у спорі щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення поставки/непоставку Товару намагається спонукати апеляційний суд створити нові підстави для оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2025 у судовій справі №910/13168/24 - визнати факт поставки товару та відсутність розірвання Договору. Зазначений правовий маневр густо приправлений недоречним цитуванням судової практики щодо розірвання договорів та встановлення недоліків товарів;

- відповідач також заявляє претензію щодо реалізації судом першої інстанції дискреційних повноважень на визначення розміру зменшення неустойки. Так, на сторінці 30 апеляційної скарги, Відповідач заявляє: «Однак, зменшив розмір не за проханням Відповідача за клопотанням від 03.07.2025 р. - до 20% від заявленої Позивачем суми штрафу, а на 30% від заявленої суми...». Отже, заперечуючи проти позову АТ «Укрнафта» у даній справі, Відповідач паралельно клопотався про зменшення неустойки, а після часткового задоволення свого клопотання, Відповідач незадоволений розміром неустойки. Однак продовжує в апеляційній скарзі в повному обсязі заперечувати проти позову про стягнення неустойки, доводячи, що якісний і належний товар по Договору поставлений, а АТ «Укрнафта» не вдалося розірвати Договір, бо Відповідач проти такого розірвання.

07.11.2025 з використанням системи «Електронний суд», Товариством з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" подано заяву (яка фактично є клопотанням про зупинення провадження у справі) у якій зазначає, що в провадженні Верховного суду Касаційного господарського суду перебуває касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВО ЮНІОН» на Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 року та на Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025р. по справі № 910/13168/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВО ЮНІОН» до Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

ТОВ «ІНВО ЮНІОН» повідомляє суд, що вказані справи пов`язані між собою, оскільки предметом спору є однин і той самий Договір № 13/1771-МТР від 14.05.2024, а саме: по справі №904/2744/25 вирішується питання стягнення суми штрафу на користь ПАТ «УКРНАФТА» за непоставлений товар; по справі № 910/13168/24 судом вирішується спір про стягнення заборгованості з ПАТ «УКРНАФТА» та штрафних санкцій за поставлений ТОВ «ІНВО ЮНІОН» товар та в межах даної справи буде встановлено або спростовано факт здійснення поставки та визначення точної дати поставки.

Враховуючи викладене, ТОВ «ІНВО ЮНІОН» інформує Центральний апеляційний господарський суд, що розгляд справи № 910/13168/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВО ЮНІОН» на Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 року та на Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 р. призначено на 04 грудня 2025 року об 11 год. 00 хв. Після вирішення Верховним судом Касаційного господарського суду справи № 910/13168/24 ТОВ «ІНВО ЮНІОН» негайно буде надано Постанову за результатами розгляду справи № 910/13168/24.

У зв`язку з викладеним, з метою дотримання принципу розумності та процесуальної економії ТОВ «ІНВО ЮНІОН» просить врахувати дані обставини та не приймати рішення по справі №904/2744/25 до ухвалення Верховним судом Касаційного господарського суду Постанови по справі № 910/13168/24.

Колегія суддів, розглянула вищезазначену заяву апелянта та прийшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (пункт 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України).

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається господарським судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального провадження; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Отже, суд зупиняє провадження у справі в тому випадку, коли існує обґрунтована необхідність підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для вирішення справи.

При цьому, преюдиція - це встановлене процесуальним законом правило (нетиповий нормативний припис) звільнення від доказування обставин, встановлених в мотивувальній частині рішення суду у цивільній, господарській, адміністративній чи кримінальній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зупинення провадження у справі до вирішення іншої запобігає постановленню суперечливих рішень у різних, але пов`язаних між собою справах.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Таким чином, у клопотанні про зупинення провадження у справі заявник повинен надати чітке обґрунтування, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Однак, заява відповідача, в якій він просить не приймати рішення по справі №904/2744/25 до ухвалення Верховним судом Касаційного господарського суду Постанови по справі № 910/13168/24 не мітить будь-яких мотивів на обґрунтування висновку про неможливість суду самостійно встановити та оцінити коло обставин, які входять до предмета судового розгляду в цій справі.

Колегія суддів звертає увагу, що очікування правової позиції чи встановлення певних обставин в іншій справі, не є визначеною процесуальним законом підставою для зупинення провадження у справі.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, заява відповідача, в якій він просить не приймати рішення по справі №904/2744/25 до ухвалення Верховним судом Касаційного господарського суду Постанови по справі № 910/13168/24 є необґрунтованою та безпідставною, відтак колегія суддів відмовляє в її задоволенні.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2024 року між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" (постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю №13/1771-МТР (а.с. 5-9).

На умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки Дизельну електростанцію 509 кВт, відповідно до коду ДК 021:2015: 31120000-3 Генератори (Дизельна електростанція 509 кВт) (надалі за текстом "товар"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Номенклатура, кількість, ціна, строк та умови поставки товару, інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики, умови гарантії, місце поставки товару визначені у Специфікації до даного договору, що є додатком №1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. Якість товару, що поставляється, повинна відповідати вимогам, зазначеним у додатку №1 до цього договору (п. 2.1, 2.2 договору).

Постачальник відповідає перед покупцем за всіма гарантійними випадками, що можуть виникнути у зв`язку з використанням товару. У випадку наявності декількох гарантійних строків на товар (гарантійний строк експлуатації, гарантійний строк збереження, гарантійний строк придатності), постачальник зобов`язується письмово сповістити про це покупця (п. 2.3, 2.4 договору).

Гарантія поширюється на всі комплектуючі вироби і складові частини товару за умови дотримання покупцем встановлених вимог і норм зберігання та експлуатації відповідного товару (п. 2.5 договору).

У випадку виходу з ладу товару або виявлення прихованих недоліків протягом гарантійного строку, постачальник зобов`язаний протягом 14 календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги покупцем за свій рахунок усунути дефекти товару, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товар (на вибір покупця), якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем правил експлуатації або зберігання товару (п. 2.6 договору).

У разі усунення дефектів товару, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого товар не використовувався через дефекти, а при заміні товару гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни. Демонтаж, транспортування, доставка та монтаж товару, пов`язані з виникненням необхідності усунення дефектів або прихованих недоліків протягом гарантійного строку, здійснюється за рахунок постачальника (п. 2.7, 2.8 договору).

Якщо усунення дефектів або прихованих недоліків здійснюється покупцем, постачальник зобов`язаний відшкодувати йому пов`язані з цим витрати. Ремонт або заміна товару в період гарантійного строку підтверджується відповідним Актом, складеним та підписаним уповноваженими представниками сторін (п. 2.9, 2.10 договору).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору ціна товару в договорі визначається в національній валюті України та вказується у Специфікації до цього договору. Загальна сума договору становить 1 859 880,00грн (один мільйон вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят гривень 00 коп.), у тому числі ПДВ (20%) - 309 980,00грн (триста дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 коп.).

Розрахунок за весь товар здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п. 4.2 договору).

Умови поставки врегульовані сторонами у розділі 5 договору.

Так, умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс 2020", місце, умови та строки поставки визначаються в Специфікації до даного договору (п. 5.1 договору).

Приймання товару покупцем (в тому числі кожної частини/партії товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п. 5.3 договору).

Датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п. п. 5.4 договору).

Прийом товару покупцем за кількістю здійснюється у відповідності до товарно-супровідних документів згідно Специфікації, за якістю - у відповідності до технічної документації та інших документів, що підтверджують якість товару (п. 5.5 договору).

У разі виявлення при прийомі товару відхилень від вимог щодо кількості та/або якості та/або комплектності покупець негайно, але не пізніше 3-х робочих днів повідомляє про це постачальника. У цьому випадку складається акт виявлених недоліків товару, в якому, крім виявлених недоліків, зазначаються строки їх усунення постачальником. Постачальник зобов`язаний усунути недоліки за власний рахунок у строки, зазначені в акті виявлених недоліків товару (п. 5.6 договору).

Право власності та ризики на товар переходять від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) згідно з умовами даного договору.

При цьому, товарно-транспортні накладні про приймання товару не є документами, що свідчать про прийом товару (п. 5.7 договору).

Згідно пункту 5.8 договору постачальник разом з товаром (в тому числі на кожну частину/партію товару) зобов`язується передати покупцю наступні документи:

документи, які підтверджують якість кожного виду товару - оригінали або копії, що завірені підписом керівника та печаткою (у разі її застосування) постачальника - в день отримання товару за місцем поставки (п. 5.8.1);

товарно-транспортну накладну або інший рівнозначний транспортний документ - оригінал, що передається в день отримання товару (п. 5.8.2);

документ, що підтверджує гарантійні зобов`язання постачальника - оригінал, що передається в день отримання товару (п. 5.8.3);

видаткова накладна та акт приймання-передачі товару - оригінал, що передається в день отримання товару (п. 5.8.4);

підготовлену виробником товару фактичну калькуляцію собівартості товару або сертифікат погодження товару (п. 5.8.5).

У випадку передачі постачальником товару неналежної якості, або у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявлялися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від постачальника за своїм вибором: безоплатного усунення недоліків товару; відшкодування витрат на усунення недоліків товару; розірвати цей договір в односторонньому порядку, передбаченому цим договором, а у разі сплачених покупцем коштів - вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на товар належної якості (п. 5.14 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору постачальник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) відповідно до вимог та строків встановлених законодавством.

При недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% від вартості непоставленого в строк товару за прострочення до 30 днів та 10% - за прострочення 30 днів і більше (п. 7.1 договору).

У випадку, якщо невиконання умов цього договору сталося з вини постачальника, покупець має право розірвати договір в односторонньому порядку, встановленому в підпункті 11.2.1 пункті 11.2 цього договору (п. 7.5 договору).

Пунктом 9.1 договору визначено, що сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору), визначених у цьому договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному цим договором та/або законом порядку.

Під обставинами непереборної сили (форс-мажор) у цьому договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їхньою волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), обставини суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояви тероризму, масові страйки, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючі заходи названих органів, які унеможливлюють виконання сторонами цього договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню.

З огляду на укладення цього договору в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який триває, сторони визнаватимуть воєнний стан як обставину непереборної сили виключно у випадку доведення безпосереднього впливу на можливість виконання зобов`язань за цим договором (п. 9.2 договору).

Сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили (форс-мажор), зобов`язана невідкладно, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів із дня настання таких обставин та їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за договором, письмово повідомити про це іншу сторону. Повідомлення направляється цінним листом з описом вкладення і повідомленням про вручення та має містити інформацію про обставини непереборної сили (форс-мажор) з обґрунтуванням їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за договором, а також орієнтовний період їхньої дії/впливу (п. 9.4 договору).

У випадку об`єктивної неможливості направити повідомлення іншій стороні у порядку, встановленому п.9.4 договору, сторона невідкладно, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів із дня настання таких обставин та їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за договором, надсилає таке повідомлення із застосуванням технічних засобів миттєвого зв`язку (телеграма, факсограма, електронна пошта тощо). Надсилання повідомлення у такий спосіб не звільняє сторону від обов`язку подальшого направлення письмового повідомлення іншій стороні у порядку, передбаченому цим договором (п. 9.4.1 договору).

Повідомлення та інші документи, що надійшли від Сторони, яка перебуває під впливом обставин непереборної сили (форс-мажору), засобами миттєвого зв`язку (телеграма, факсограма, електронна пошта тощо), мають силу оригіналів до моменту отримання іншою стороною оригінальних примірників зазначених документів (п. 9.4.2 договору).

Наявність обставин непереборної сили (форс-мажору) підтверджується відповідним документом торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством України (п. 9.5 договору).

У випадку, якщо дія обставин непереборної сили (форс-мажору) триває більш ніж 1 (один) місяць з моменту їхнього настання та їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за договором, то будь-яка із сторін має право в односторонньому порядку розірвати цей договір на підставі цього пункту шляхом направлення письмового повідомлення про це іншій стороні.

Таке повідомлення направляється рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу(и) іншої сторони, зазначену(ні) в договорі (п. 9.9 договору).

Відповідно до п. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди про таку зміну строків позовної давності за вимогами, що пов`язані з виконанням цього договору:

строк позовної давності до вимог покупця у зв`язку із поставкою товару неналежної якості та іншими недоліками товару складає три роки із дня встановлення покупцем у належному порядку неналежної якості (недоліків) поставленого йому товару;

строк позовної давності до вимог покупця про стягнення неустойки (штрафу, пені) складає три роки (п. 10.3 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31 грудня 2024 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 11.1 договору).

Дострокове розірвання договору можливе лише за взаємною письмовою згодою сторін, що оформлюється шляхом укладання додаткової угоди до цього договору, крім випадків, передбачених цим договором (п. 11.2 договору).

За пунктом 11.2.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язань за цим договором, покупець має право відмовитися від договору в односторонньому порядку шляхом направлення постачальнику повідомлення про таку відмову.

В такому випадку договір вважається розірваним на 5 (п`ятий) календарний день з дати отримання такого повідомлення постачальником.

Строк дії договору та строк виконання постачальником зобов`язань щодо поставки товару, може бути продовжено у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в пункті 3.2 договору (п. 11.3 договору).

Сторони зобов`язуються протягом 5 (п`яти) робочих днів інформувати одна одну про всі обставини, що загрожують або роблять неможливим виконання зобов`язань за цим договором та погоджувати заходи по їх усуненню (п. 14.5 договору).

Одностороння відмова від виконання зобов`язань, що виникли у сторін на підставі укладення цього договору, не допускається, крім випадків передбачених цим договором (п. 14.7 договору).

На правовідносини сторін за договором не розповсюджується дія Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю та за якістю, затверджених постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та від 25.04.1966 № П-7 відповідно (п. 14.7 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Сторонами підписано Специфікацію на товар, що поставляється ТОВ "Інво Югіон" для ПАТ "Укрнафта", на поставку дизельної електростанції ІNVO DGU 640, у кількості 1шт., вартість 1 549 900,00грн (без ПДВ), на загальну суму 1 859 880,00грн (а.с. 9 на звороті 10).

Строк поставки: протягом 45 календарних днів з дати підписання договору (п. 2 Специфікації).

Рік виготовлення: 2023- 2024 роки, але не більше 12 місяців на дату поставки. Товар є новим (не відновленим) та таким, що не був у використанні (п. 4 Специфікації).

Перелік документів на момент поставки:

паспорт або інструкція / настанова / керівництво з експлуатації або сертифікат якості;

документ, що підтверджує гарантійні зобов`язання продавця (гарантійний талон);

підготовлена виробником товару фактична калькуляція собівартості товару із зазначенням митної вартості імпортних компонентів (імпортованих виробником та/або придбаних у постачальників, які є резидентами України). Що підтверджує ступінь локалізації поставленого товару не менше 20% відповідно до Постанови КМУ від 2 серпня 2022 року №861;

сертифікат про походження товару (п. 6 Специфікації).

В таблиці 1 Специфікації наведена інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики. Додаткові вимоги: 1.48 Пуско налагоджувальні роботи: так; 1.49 Надання обслуговуючого персоналу замовника: так (а.с. 10 на звороті).

Позивач зазначає, що товар прибув на склад ПАТ "Укрнафта" 19.07.2024.

22 липня 2024 року уповноваженими представниками ПАТ "Укрнафта" складено Акт проведення візуального огляду дизельної електростанції ІNVO DGU 640 від ТОВ "Інво Югіон".

За результатами огляду встановлено: відсутній повний комплект змінних фільтрів (повітряних, паливних, масляних) на 6 замін; відсутні змащувальні та технічні рідини для першого пуску та плюс 6 змін; не виконані пуско налагоджувальні роботи; не проведено навчання обслуговуючого персоналу замовника. Зовнішніх механічних пошкоджень, не виявлено (а.с. 11).

26 липня 2024 року уповноваженими представниками ПАТ "Укрнафта" складено Акт виявлених недоліків товару (генератор дизельний ІNVO DGU 640).

Детальний опис виявлених дефектів та їх характер: не відображається величина струму навантаження на РК дисплеї панелі управління; не коректно відображаються величина потужності споживання на РК дисплеї; відсутня кришка відсіку силового клемника; при роботі ДГУ горить індикатор червоного кольору (параметр не відображається); не ознайомлено персонал з приладами та керівними органами панелі керування; відсутня схема електропроводки ДГУ (додатки 3 і 4 інструкції з експлуатації); у технічному паспорті виробу: (розділу 3 "Склад електроагрегата" не зазначено модель та серійний номер генератора; не заповнено розділ 5 "Комплектність"; відсутній заводський паспорт та заводська інструкція експлуатації на дизельний двигун та генератор; наявні пропуски охолоджувальної рідини з під передньої кришки двигуна; дизельний двигун та комплектуючі двигуна (шланги, трубки, болти тощо) пофарбовані в один колір; на РК дисплеї відображається час напрацювання 248,5 годин та термін експлуатації 179,6 днів; таблички на силовій установці, дизельному двигуні, генераторі та радіаторі виконані в одному форматі; відсутнє клеймо з заводським номером на двигуні силової установки; не поставлено комплект запчастин згідно додатка 1 до договору №13/1771-МТР від 14.05.2024 (а.с. 12).

13 серпня 2024 року ТОВ "Інво Юніон" надало відповідь за вих. 1308-1 на Акт від 26.07.2024 виявлених недоліків товару (генератор дизельний ІNVO DGU 640) за договором №13/1771-МРТ від 14.05.2024.

21 серпня 2024 року ПАТ "Укрнафта" надало відповідь за вих. №01/01/12/13/2/04-02/01/668 на лист за вих. №1308-1 від 13.08.2024 (а.с. 16-17).

Позивач зазначає, що до поставленого товару не була додана технічна документація, яка б дозволяла визначити правильність інтерпретації показників панелі керування, а також здійснювати обслуговування та ремонт вказаного дизельного генератора. Для розгляду питань щодо коректної роботи панелі управління просив направити до м. Надвірна електротехнічного працівника для проведення повторних пусконалагоджувальних робіт.

02 вересня 2024 року ТОВ "Інво Юніон" надало відповідь за вих. 0209-1 на лист №01/01/12/13/2/04-02/01/668 від 21.08.2024, в якій зазначило таке: пункти 1, 2, 4, 10 готові повторно запланувати приїзд спеціаліста на оплатній основі з пуско-налагоджувальних робіт для повторного пуску і зняття параметрів на РК-дисплеї при підключеному навантаженні на станцію та наявним контуром заземлення. Просимо надати схему підключення споживача; пункт 3 зобов`язуємось надати додаткову кришку силового клемника до 20.09.2024; пункт 5, 12 готові відправити додатково інструкцію з керування панелі Datakom; пункт 6 готові надати додатково схеми електропроводки ДГУ (додаток 3, 4 ); пункт 7, 8 готові надати додатково дублікат паспорта генератора; пункт 9 чекаємо на оригінал "Посібника з експлуатації дизельного двигуна", готові надати оригінал"; пункт 11, 12, 13, 14 відповідь надана у листі №1308-1 від 13.08.2024; пункт 15 зобов`язуємось надати останні 5 комплектів фільтрів до 05.09.2024 (а.с. 15).

05 вересня 2024 року позивач направив на адресу відповідача лист за вих. №01/01/12/13/02/04 02/01/747, в якому зазначено, що структурна одиниця (філія" "Укрнафта Буріння" готова прийняти представника постачальника 06.09.2024 для проведення пуско-налагоджувальних робіт за умови: отримання на момент прибуття спеціаліста постачальника останніх 5 комплектів фільтрів; наявності усіх документів, вказаних у зауваженнях, наведених в листі від 21.08.2024 №01/01/12/13/02/04-02/01/668 від 21.08.2024; приїзд спеціаліста постачальника на безоплатній основі (а.с. 18).

01 жовтня 2024 року позивач направив на адресу відповідача лист за вих. №01/01/13/10/28/02-0201/8811 (а.с.19) про повернення поставленого товару. ПАТ "Укрнафта" повідомило, що за результатами вхідного контролю якості та повторних пуско-налагоджувальних робіт, проведених 23.09.2024 було виявлено, що:

не виконані передбачені Договором пуско-налагоджувальні роботи та навчання персоналу Замовника. При проведенні повторних пусконалагоджувальних робіт електростанція взагалі не запустилась; наявні пропуски оливи та охолоджувальної рідини; відсутня кришка відсіку силового клемника;

не надано "Посібник з експлуатації дизельного двигуна" та "Посібник з експлуатації генератора змінного струму";

через відсутність проведених пусконалагоджувальних робіт не можливо встановити коректність роботи блоку контролю й автоматики D300. При проведенні першого запуску електростанції були виявлені такі проблеми: не відображалася величина струму навантаження;

не коректно відображалася величина потужності навантаження; при роботі установки світиться індикатор червоного кольору (параметр не відображався);

на РК дисплеї відображається час напрацювання 248,5 годин та термін експлуатації 179,6 днів. Постачальник пояснює це невірним трактуванням значення цих показників з нашої сторони, але в п.9.1.3 наданого "Технічного паспорта та Інструкції з експлуатації", в якості однієї з функцій панелі керування вказано - лічильник часу: вказує сумарну кількість годин роботи установки.

ПАТ "Укрнафта" вимагає усунення виявлених недоліків шляхом заміни поставленого товару на товар належної якості. До повного усунення зауважень, поставлений за видатковою накладною №272 від 18.07.2024 згідно додатку №1 від 14.05.2024 до договору про закупівлю №13/1771-MTP від 14.05.2024 товар оприбутковуватись не буде (а.с. 19).

21 жовтня 2024 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку та вимогу про сплату штрафних санкцій в добровільному порядку (вих. №01/01/13/1028/02-02/01/9802).

Покупець вважає договір розірваним станом на 31.10.2024 (а.с. 20).

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" просить стягнути штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у розмірі 185 988,00грн, проти чого заперечує відповідач, що і стало причиною виникнення спору.

ТОВ "Інво Юніон" у добровільному порядку не сплатив нарахований штраф.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору про закупівлю, строк його дії, умови поставки, факт поставки, загальна ціна, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції зазначив, що правовідносини, що склались між сторонами, за своєю правовою природою регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідальність постачальника при недотриманні строків поставки товару передбачена п.7.1. договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 7.1 Договору при недотриманні постачальником строків поставки постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 5% за прострочення до 30 днів та 10% - за прострочення 30 днів і більше.

Позивач розрахував та заявив до стягнення 185 988,00 грн (1859880,00грн (загальна вартість товару) х 10%).

Згідно п.2. Специфікації, постачальник зобов`язаний поставити товар протягом 45 календарних днів з дати підписання договору.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що договір поставки підписаний 14.05.2024, тобто строк поставки товару настав 28.06.2024.

Позивач не заперечує, що товар прибув на склад ПАТ "Укрнафта" 19.07.2024. Здійснивши 22.07.2024 візуальний огляд дизельної електростанції, встановив невідповідність поставленого товару вимогам, зазначеним в Специфікації.

За змістом пункту 5.3. договору приймання товару покупцем має підтверджуватись шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень).

Датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п. п. 5.4 договору).

Як вірно вказано місцевим господарським судом, докази поставки товару у визначений договором строк відсутні.

При цьому, право власності та ризики на товар переходять від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами відповідної видаткової накладної та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю згідно з умовами даного договору (п.5.7).

28.06.2024 (кінцева дата поставки товару) відповідач направив на адресу позивача лист повідомлення про настання форс-мажорних обставин, які орієнтовно триватимуть протягом трьох тижнів, з дати написання цього листа-повідомлення (а.с. 43).

У відповідності до п. 9.1. договору, сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору), визначених у цьому договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному цим договором та/або законом порядку.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно із статтею 218 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання звільняється від господарсько-правової відповідальності за порушення господарського зобов`язання, якщо доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Поняття форс-мажорних обставин визначене статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", згідно з яким форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

При цьому, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

Разом з тим, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17).

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 та від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Президент України видав Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

На виконання пп. 9.4 9.8 договору, 12.09.2024 відповідач направив на адресу позивача лист повідомлення, в якому повідомив про припинення дії / впливу обставин непереборної дії (форс мажору) з 12.09.2024 щодо ТОВ "Інво Юніон".

До листа додано Сертифікат Запорізької торгово-промислової палати № 2300-24-1426 від 30.07.2024 (а.с. 45) про настання з 24.06.2024 форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) під час виконання договору закупівлі №13/1771-МТР від 14.05.2024, а саме: військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану (стабілізаційні відключення електроенергії); аварія (вихід з ладу обладнання) (а.с. 46-47).

Запорізька торгово-промислова палата дійшла такого висновку дослідивши: договір про закупівлю від 14.05.2024 з Додатком № 1 (Специфікація); довідки ТОВ "Інво Юніон" щодо особливостей технологічно-виробничого процесу № 25/07/2024-1 від 25.07.2024 - з описом впливу відключення електричної енергії на виробничий процес; а також використання обладнання (кран - балка електричної однобалочної підвісної 10 т), що вийшла з ладу при виготовленні дизельної електростанції; технологічної схеми виробництва (дизельні генератори, дизельні установки, двигуни), затвердженої директором ТОВ "Інво Юніон" 03.01.2024; довідки - підтвердження ТОВ "Інво Юніон" від 20.06.2024 про вихід з ладу техніки - кран - балка електричної однобалочної підвісної 10 т, через перепади дозволеної (пропускної) спроможності електричної енергії, перевищення потужності навантаження на електричну систему виробництва та про необхідність заміни електричної системи запуску; Акту обстеження (повторний) №2 на техніку виробництва від 03.07.2024 - про проведення ремонтних робіт, усунення несправностей та можливість використання механізму; Службової записки завідуючого складом від 10.06.2024 про планові відключення електроенергії, що призводять до необхідності повторного запуску виробництва щодо виготовлення шумозахісної кабіни, її обробки антикорозійним покриттям; журнал обліку відключень електричної енергії ТОВ "Інво Юніон" - з інформацією відключень електроенергії за період з 27.05.2024 по 15.07.2024; листа-повідомлення ТОВ "Інво Юніон" від 28.06.2024 на адресу ПАТ "Укрнафта" - про настання форс-мажорних обставин; Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 із зм. та допов.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, від 27.02.2024 у справі № 916/530/23).

Положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши вищевказаний сертифікат ТПП та надані відповідачем докази у сукупності, колегія суддів враховує наступне.

24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було введено в Україні воєнний стан, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням РФ. У подальшому, відповідними Указами Президента України було продовжено дію воєнного стану на території України, який триває на момент розгляду справи також в активній фазі.

Договір №13/1771-МТР було укладено між сторонами спору 14.05.2024, тобто на третьому році війни.

Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, договір поставки укладено сторонами під час дії правового режиму воєнного стану на всій території України, у зв`язку з чим ТОВ "Інво Юніон" усвідомлювало чи повинно було усвідомлювати можливість настання негативних комерційних ризиків здійснення власної господарської діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 9.2 договору з огляду на укладення цього договору в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який триває, сторони визнаватимуть воєнний стан як обставину непереборної сили виключно у випадку доведення безпосереднього впливу на можливість виконання зобов`язань за цим договором.

Як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, зі змісту наданого сертифікату вбачається, що кран - балка електричної однобалочної підвісної 10 т вийшла з ладу ще до настання форс-мажорних обставин (20.06.2024); планові відключення електроенергії підтверджуються не довідкою енергопостачальної організації, а службовою запискою завідуючого складом від 10.06.2024, яка не може підтверджувати факт відключення електричної енергії в період форс-мажорних обставин з 24.06.2024.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надання сертифікату ТПП та повідомлення про існування форс-мажору у період з 24.06.2024 по 12.09.2024 не спростовують можливість виконати відповідачем, який є виробником генератора, свої зобов`язання з поставки генератора та не є підставою звільнення від відповідальності відповідача. Відповідачем не доведено, що прострочка поставки товару виникла саме внаслідок настання форс-мажорних обставин.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що вимога про стягнення штрафу у розмірі 185988,00 грн заявлена позивачем правомірно.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів виснує, що під час прийняття рішення у даній справі господарським судом було враховано та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам та поясненням на час прийняття рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що Господарський суд Дніпропетровської області у рішенні від 25.08.2025р. дійшов хибного висновку про те, що доказ у справі - сертифікат ТПП № 2300-24-1426 від 30.07.2024р. та повідомлення про існування форс-мажору у період з 24.06.2024р. по 12.09.2024р. - не є підставою звільнення від відповідальності Відповідача за прострочення поставки товару за Договором № 13/1771-МТР від 14.05.2024р. спростовуються зазначеним вище.

Щодо вимог апеляційної скарги про оскарження відмови Господарського суду Дніпропетровської області у задоволенні клопотання Відповідача від 24.07.2025р. про витребування у Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та її документальне підтвердження та звернення до апеляційного суду з даним клопотанням, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Дніпропетровської області 24.07.2025 надійшло клопотання відповідача про витребування у Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та її документальне підтвердження щодо включення ПАТ "Укрнафта" до свого податкового кредиту суми ПДВ відповідно до Податкових накладних за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, зареєстрованих ТОВ "Інво Юніон" () відносно ПАТ "Укрнафта", в т.ч. податкові декларації з ПДВ Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, а також інформацію та її документальне підтвердження можливих коригувань сум податкового кредиту з ПДВ, сформованого на підставі податкових накладних, зареєстрованих ТОВ "Інво Юніон" (, ІПН 21), період коригувань - з 01.01.2024 по дату отримання контролюючим органом ухвали суду (за наявності у розрізі відомостей про первинну редакцію та скориговану редакцію відповідних показників).

Суд першої інстанції залишив вказане клопотання без розгляду, оскільки воно було заявлено не в строк, визначений судом, крім того, у клопотанні про витребування доказів, яке подане під час судового розгляду у справі, відповідачем не наведено достатніх обґрунтувань поважності незаявлення вказаного клопотання у встановлений строк.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач не погоджується з відмовою Господарського суду Дніпропетровської області у задоволенні клопотання Відповідача від 24.07.2025р. про витребування у Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та її документальне підтвердження та просить суд апеляційної інстанції прийняти до уваги доводи Відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права за ст.ст. 80, 81 ГПК України та задовольнити клопотання Відповідача від 24.07.2025р. про витребування у Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків інформацію та її документальне підтвердження (є в матеріалах справи).

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та клопотання відповідача, вважає відмову суду першої інстанції обґрунтованою, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 02.06.2025 у справі № 904/2744/25 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (частина 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, клопотання про витребування доказів мало бути подане відповідачем разом із поданням відзиву до початку розгляду справи по суті. Розгляд справи по суті у даній справі розпочався 03.07.2025.

За приписами частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні та підтверджується матеріалами справи, у клопотанні про витребування доказів, яке подане під час судового розгляду у справі, відповідачем не наведено достатніх обґрунтувань поважності незаявлення вказаного клопотання у встановлений строк, тому господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про залишення вказаного клопотання без розгляду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що направлення адвокатського запиту від 27.06.2025 до Центрального Міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків не позбавляло відповідача можливості подати клопотання про витребування доказів до суду в межах установленого законом строку.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з зазначеним клопотанням, відповідач також не довів обставин, які б свідчили про неможливість своєчасного подання клопотання у суді першої інстанції, що є обов`язковою умовою для прийняття таких заяв судом апеляційної інстанції відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційним судом вищезазначеного клопотання відповідача не вбачається.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за практикою Верховного Суду, при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.

Європейським судом з прав людини зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах "Zubac v. Croatia", "BelesandOthers v. theCzechRepublic", № 47273/99, п. п. 50-51 та 69, та "Walchli v. France", № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведені судом першої інстанції підстави для залишення вказаного клопотання без розгляду не є проявом надмірного формалізму з боку суду.

Також апеляційний суд зауважує, що такі дії суду першої інстанції не призвели до прийняття місцевим господарським судом неправильного рішення по суті спору.

Доводи апеляційної скарги щодо нібито неправомірного визначення судом першої інстанції змісту Договору як договору поставки, а не як змішаного договору з елементами договору поставки та договору підряду (зокрема, щодо здійснення навчання персоналу та пусконалагоджувальних робіт прийнятого обладнання), відхиляються як необґрунтовані. Суд першої інстанції, оцінюючи умови Договору та надані докази, дійшов обґрунтованого висновку, що Договір має характер договору поставки.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на висновок, викладений у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 року у справі № 910/154/25 за позовом ТОВ «ІНВО ЮНІОН» до ПАТ «УКРНАФТА» про стягнення 2 191 148,37 грн.: «В силу погодженого сторонами порядку поставки, суд дійшов висновку, що розділ 5 Договору розмежовує поняття фактичної поставки товару та його прийняття за якісно-кількісним критерієм. Відкладення фактичного підписання видаткової накладної та акту приймання - передачі не може спростовувати фактичні обставини, зокрема в частині виникнення у Покупця (Відповідача) обов`язку розрахуватися» є безпідставним, оскільки вказуючи на окремі положення рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 року у справі № 910/154/25, які, здається відповідачу, підтверджують його позицію, він ігнорує його зміст в цілому.

Крім того, норми Господарського процесуального кодексу України не передбачають як застосування прецедентів так і обов`язковості вказівок (правових позицій), що містяться у судових рішеннях суду першої інстанції, а під визначені статтею 75 Господарського процесуального кодексу України умови щодо встановлення зазначеним судовим рішенням обставин, які не потребують доведення, не підпадають.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів істотності недоліків товару, з огляду на таке.

Факт наявності недоліків товару підтверджується актом проведення візуального огляду дизельної електростанції ІNVO DGU 640 від ТОВ "Інво Югіон", актом виявлених недоліків товару (генератор дизельний ІNVO DGU 640), листуванням сторін щодо виявлених недоліків та спроб їх усунення.

При цьому, відповідач як сторона, яка заперечує факт недоліків або їх істотності, не подав жодного доказу, що підтверджує придатність товару, можливість його використання або усунення недоліків у розумний строк. Відсутність таких доказів не може підмінятися припущеннями, викладеними в апеляційній скарзі.

Судова колегія також зазначає, що питання розірвання договору в односторонньому порядку та оплати за товар не є предметом розгляду у даній справі, тому доводи апелянта в цій частині виходять за межі апеляційного перегляду, не стосуються фактичних меж позовних вимог і не впливають на вирішення спору.

Щодо доводів скаржника про те, що «…суд першої інстанції у Рішенні від 25.08.2025р. погодився, що є правові підстави (відсутність збитків у Позивача) для зменшення розміру штрафу за вимогами Позивача. Однак, зменшив розмір не за проханням Відповідача за клопотанням від 03.07.2025р. - до 20% від заявленої Позивачем суми штрафу, а на 30% від заявленої суми та стягнути 130191,6грн (185 988,00грн -30%)…» та зазначення в апеляційній скарзі про те, що відповідач просить апеляційний суд врахувати клопотання Відповідача від 03.07.2025р. про зменшення неустойки та зменшити розмір неустойки за недотримання строків поставки за Договором про закупівлю №13/1771-МТР від 14.05.2024р. до 20% від заявленої Позивачем суми штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз приписів статей 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Колегія суддів завертає увагу, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.04.2025 у справі №904/69/21.

Суд першої інстанції доречно звертає увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки фактично не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, зокрема, виснувала, що: розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання; категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником; чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер; а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Оцінюючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, котрі водночас мають узгоджуватися з положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку, передбаченому статтями 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у відзиві просив суд першої інстанції зменшити розмір неустойки за недотримання строків поставки за договором від 14.05.2024 до 20% від заявленої суми штрафу, якщо суд дійде висновків про обґрунтованість позовних вимог. Зазначав, що порушення строків поставки не заподіяло збитків позивачу; просив врахувати незначне прострочення виконання зобов`язання та наявність об`єктивних обставин, які спричинили порушення строків поставки; відсутність умислу на ухилення від зобов`язання.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення неустойки та вважав за можливе зменшити розмір штрафної санкції на 30% від заявленої суми та стягнути 130191,6грн (185 988,00грн -30%).

Місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не зазнав жодних матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, стягнення з відповідача штрафу є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а стягнений розмір штрафу є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" в апеляційній скарзі, у разі задоволення вимог Відповідача за апеляційною скаргою частково, просить апеляційний суд врахувати клопотання Відповідача від 03.07.2025р. та зменшити розмір неустойки за недотримання строків поставки за Договором про закупівлю №13/1771-МТР від 14.05.2024р. до 20% від заявленої Позивачем суми штрафу.

При цьому відповідач просить врахувати його клопотання від 03.07.2025р., (заявлялося відповідачем у суді першої інстанції), доводам та обґрунтуванням якого уже надано належну правову оцінку судом першої інстанції та зменшено розмір штрафної санкції на 30% від заявленої суми, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів зауважує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" не зазначило інших обставин та доказів на їх підтвердження, передбачених положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки за недотримання строків поставки за Договором про закупівлю №13/1771-МТР від 14.05.2024р. до 20% від заявленої Позивачем суми штрафу.

Твердження скаржника про те, що, відповідно до Рішення суду першої інстанції від 25.08.2025р., чітко вбачається тлумачення судом умов Договору односторонньо на користь Позивача, оскільки і самі умови Договору, редакція якого є односторонньою редакцією Позивача при його укладенні, є нечіткими, такими, що допускають двозначність тлумачення, а головне - умови договору викладені на користь Покупця (Позивача у цій справі), й ставлять Постачальника (Відповідача у цій справі) у заздалегідь невигідні умови та посилання скаржника на правило тлумачення Contra proferentem, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Одним з ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин, а тому законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23 особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Із встановлених обставин справи вбачається, що договір Товариство з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" уклало в добровільному порядку, погодилося на його умови, не оспорювало їх в судовому порядку та в межах здійснення провадження у цій справі у місцевому суді жодних зауважень щодо них також не наводило.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється згідно зі статтею 213 Цивільного кодексу України. У частинах 3 та 4 статті 213 Цивільного кодексу України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 Цивільного кодексу України.

Якщо правила встановленні статтею 213 Цивільного кодексу України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір під переважним впливом однієї зі сторін (under the diminant sinfluence of the party).

Європейський Суд з прав людини зауважив, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року), (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 910/16011/17, від 20.05.2019 у справі № 911/1366/18.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися з твердженнями скаржника щодо тлумачення судом першої інстанції умов Договору односторонньо на користь Позивача, а також щодо того, що умови Договору, редакція якого є односторонньою редакцією Позивача при його укладенні, є нечіткими, такими, що допускають двозначність тлумачення, а головне - умови договору викладені на користь Покупця (Позивача у цій справі), й ставлять Постачальника (Відповідача у цій справі) у заздалегідь невигідні умови, оскільки у даній справі судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що свідчать про неясність умов договору, а відповідачем не доведено, що встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України правила не дають можливості визначити справжній зміст пунктів 5.4., 5.6. Договору, Додатку № 1 Специфікація до Договору, розділу 7 Договору. «Відповідальність Сторін». Отже, відповідачем не доведено наявності підстав для застосування при тлумаченні пунктів 5.4., 5.6. Договору, Додатку № 1 Специфікація до Договору, розділу 7 Договору. «Відповідальність Сторін» принципу Contra proferentem.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги недобросовісну та суперечливу поведінку Позивача за встановленими обставинами справи всупереч прямої дії принципу права - добросовісності, про яку зазначає скаржник в апеляційній скарзі, є декларативними та відхиляються колегією суддів, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, як цього вимагають статті 13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України. Твердження апелянта про «суперечливу поведінку» є безпідставними і не підтверджуються матеріалами справи.

Колегією суддів як і судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про суперечливу чи недобросовісну поведінку позивача у спірних правовідносинах.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду про часткове задоволення позовних вимог та зменшення розміру штрафної санкції, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25, відсутні.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інво Юніон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/2744/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов