ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2025 р. Справа№ 910/6568/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 28.10.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 (повний текст складено 08.08.2025) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025

у справі №910/6568/25 (суддя С.О. Турчин)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (далі, позивач або Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі, відповідач або Залізниця) про зобов`язання Акціонерного товариства «Українська залізниця» внести зміни до особового рахунку позивача №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 58 313,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що списання залізницею з особового рахунку ТОВ «Грейнсвард» №2829531 коштів у сумі 58 313,28 грн, як збору за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування групової відправки, відбулось у зв`язку з договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених цим договором. Враховуючи, що у залізниці були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання вантажів при надані послуги накопичення вагонів для відправлення їх груповою відправкою у розмірі 58 313,28 грн, то останні підлягають поверненню ТОВ «Грейнсвард» шляхом внесення змін до особового рахунку.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 у справі №910/6568/25 позов задоволено повністю.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 58 313,28 грн.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» 2 422,40 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що кошти в сумі 58 313,28 грн були безпідставно списані відповідачем з особового рахунку позивача як збір за зберігання вантажу поза межами укладеного між сторонами Договору на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, які при такому списанні застосовані бути не можуть.

13.08.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій позивач просив суді стягнути з відповідача 10 081,93 грн витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі №910/6568/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» про розподіл судових витрат задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи додаткове рішення, суд на підставі поданих позивачем доказів встановив, що заявлені витрати в сумі 5 000,00 грн за послугу зі складання позовної заяви, а також в сумі 1 000,00 грн за складання відповіді на відзив є співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію розумності їх розміру.

Водночас, суд дійшов висновку, що в частині стягнення «гонорару успіху» в розмірі 4 081,93 грн, такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, без понесення яких у позивача буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини даної справи, матиме надмірний характер, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування «гонорару успіху» за рахунок відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, 25.08.2025 через підсистему «Електронний суд» Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 у справі №910/6568/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі №910/6568/25 в частині стягнення 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат відмовити повністю або зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до співмірності зі складністю справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

- не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про те, що кошти в сумі 58 313,28 грн були безпідставно нараховані та сплачені відповідачем як збір за зберігання вантажу поза межами укладеного між сторонами договору. Так, судом не враховано, що позивач у порушення вимог, визначених пунктом 4.9 Договору, не висловлював незгоди із нарахованими платежами та не звертався до АТ «Українська залізниця» з претензією, в порядку встановленому пунктом 7.1. Договору, та у строки, встановлені Статутом залізниць України. Натомість, накопичувальна картка №04120440 підписана представником ТОВ «Грейнсвард» Присяжненко І. 07.12.2022, із запереченням наступного змісту: На підставі ЦМ-13/693 від 05.05.2022 р. заперечуємо стосовно збору за зберігання вантажу по акту №1715 в розмірі 11449,70 грн, нарахованого під час дії комендантської години. Визнаємо збір за зберігання по ату №1715 в розмірі 2 2899,40грн. Стосовно інших платежів заперечень не маємо. Загальна сума, яка визнається по даній накопичувальній картці становить 37 144,70 грн. Також 07 лютого 2023 року на адресу ТОВ «Грейнсвард» була направлена претензія №2-П/2023 на загальну суму 487 424 грн 40 коп. (в тому числі 429 111,12 грн - плати за користування вагонами, 58 313,28 грн збору за зберігання вагонів по накопичувальній картці №04120440). 13.02.2023 ТОВ «Грейнсвард» надано відповідь №1302/КВ-7 на претензію, в якій повідомлено, що ТОВ «Грейнсвард» визнає в повному обсязі претензійні вимоги від 07.02.2023 №2-П/2023;

- Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво №1), затверджений наказом Мінтрансу України № 551 від 15.11.1999, у пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів. Отже, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами. Судом першої інстанції помилково не взято до уваги, що умовами пункту 9 Додатку 1-4 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом не передбачено звільнення позивача від оплати послуги за зберігання вантажу, яка нараховується на весь час затримки вагонів, що виникла не з вини залізниці. Позивача у відповідності до пункту 9 Додатку 1-4 звільнено тільки від плати за маневрову роботу, всі платежі, пов`язані з затримкою вагонів, сплачуються згідно зі Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів і пунктом 3.4. Договору;

- судом першої інстанції безпідставно залишені поза увагою доводи АТ «Українська залізниця» про те, що ТОВ «Грейнсвард» допущено простій вагонів із причин, не залежних від залізниці, оскільки не маючи власних потужностей ТОВ «Грейнсвард» проводив навантаження вагонів на під`їзній колії ТОВ «Комбікормтрейд»;

- характер спірних правовідносин, які врегульовані транспортним законодавством, виключає застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України;

- Господарським судом міста Києва безпідставно відхилено клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності;

- щодо оскарження додаткового рішення від 20.08.2025 у справі №910/6568/25 в частині стягнення 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, то скаржник зазначає, що присуджені до стягнення судом витрати на професійну правничу допомогу суперечать принципу співмірності з ціною позову. З огляду на обставини справи (предмет позову), господарська справа №910/6568/25 є малозначною, не являється складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль. Враховуючи представництво адвоката Накоп`юка Я.В. в декількох аналогічних справах за позовами ТОВ «Грейнсвард», заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Заяви по суті справи (позовна заява, відповідь на відзив на позовну заяву, тощо) у справі №910/6568/25 є однотипними з іншими аналогічними процесуальними документами, складеними адвокатом Накоп`юком Я.В. у справах про зобов`язання АТ «Укрзалізниця» внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми (зокрема справи №№910/7224/24, 910/7338/24, 910/7387/24, 910/15492/24, 910/15493/24, 910/15482/24, 910/15479/24, 910/15204/24, 910/1690/25, 910/15444/24 та ін.). Крім того, єдиною підставою пред`явлення позову є висловлена Верховним Судом позиція щодо нарахування збору за зберігання вантажу під час надання послуги з накопичення у справах №915/305/22 та №915/5/23. Жодних інших неправомірних дій з боку залізниці не було вчинено: збір за зберігання нараховано за погодженням із Замовником, всі документи складені належним чином. При цьому позивач усупереч умовам Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом 4.9. не направляв на адресу залізниці повідомлення про незгоду із нарахованими платежами та не вживав заходів досудового врегулювання спору, спірна сума була добровільно погоджена та сплачена вантажовласником.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

16.09.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Позивач у відзиві наголошує на такому:

- з метою забезпечення здійснення перевезення груповою відправкою та з урахуванням приписів Додатку 1-4 до Договору Товариством за допомогою власних інформаційних систем Залізниці подано замовлення на перевезення на вересень 2022 року, зокрема Додатковий план перевезень за формою ГУ-12 № 2764 від 18.08.2022 щодо відвантаження зі станції Сапіжанка зерна кукурудзи у кількості 28 вагонів. Залізницею узгоджено замовлення, що підтверджується відсутністю відмови Залізниці (пункт 3 Додатку 1-4 до Договору) та фактом подачі Залізницею вагонів під навантаження, що підтверджується Витягами з АРМ Вантажовідправника. При цьому зауважуємо, що Договором та чинним законодавством не передбачено іншої форми замовлення, відмінної від форми ГУ-12;

- правова позиція Верховного Суду зі спірного питання є сталою й в аналогічних спорах зводиться до того, що збір за зберігання не підлягає нарахуванню за час накопичення вагонів. Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення як вина відповідача (вантажовідправника) (справи №915/305/22 та №915/5/23);

- за час накопичення вагонів для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами залізниця не несе відповідальність за збереження вантажу, оскільки такий обов`язок у силу приписів статті 110 Статуту залізниць України, частини 2 статті 308 Господарського кодексу України та частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України у Залізниці виникає лише з моменту прийняття вантажу до перевезення. При цьому, згідно з пунктом 13 Додатку 1-4 до Договору у разі виникнення технічної або технологічної неможливості надання послуги з накопичення вагонів, Залізниця має право призупинити надання послуг в односторонньому порядку, письмово повідомивши про таке Замовника. Втім, надання послуги з накопичення вагонів для формування групової відправки Залізницею не зупинено, а вантаж до перевезення прийнято без будь-яких заперечень та зауважень;

- відзив на позовну заяву не містив будь-яких заперечень щодо факту формування групової відправки та замовлення товариством окремої послуги з накопичення вагонів для відправлення їх груповою відправкою. Нарахування збору за зберігання вантажу у зв`язку із затримкою в очікуванні оформлення перевезення презюмується з обов`язок доведення факту наявності такої затримки. Оскільки складання накопичувальних карток та актів загальної форми є прерогативою саме АТ «Укрзалізниця», то відповідачем належними доказами не підтверджено правомірність нарахування збору за зберігання. Усупереч вказаному, Залізницею не надано документів на підтвердження наявності затримки вагонів, відмінної від накопичення групової відправки №35087436. Отже, Залізницею не спростовано обставини та факти, наведені у позовній заяві;

- списання Залізницею з особового рахунку Товариства грошових коштів в сумі 79 403,76 грн як збору за зберігання вантажу відбулось у зв`язку з Договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином. При цьому інших способів повернення коштів закон та Договір не передбачають. Оскільки спірні грошові кошти фактично були списані не на виконання умов Договору, тому такий позов не може бути визнаний як такий, що випливає з перевезення і тому встановлені статтями 134, 136 Статуту залізниць України, частинами 1-4 статті 315 Господарського кодексу України спеціальні строки позовної давності до таких вимог не застосовуються.

Також у відзиві позивач навів попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу - 6 000,00 грн. Відповідні докази їх понесення будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

18.09.2025 від відповідача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

У відповіді на відзив відповідач наголосив на такому:

- ТОВ «Грейнсвард» не замовлялася послуга із накопичення вагонів по станції Сапіжанка, відповідно така послуга не надавалась та кошти за вказану послугу не стягувались. Інших тверджень та доказів, які підтверджують неправомірність нарахування та списання спірної суми, позивачем не надано. Додатковий план перевезень за формою ГУ-12 №2764 від 18.08.2022 щодо відвантаження за станції Сапіжанка 28 вагонів зерна кукурудзи та його прийняття Залізницею не може підтверджувати факту замовлення послуги з накопичення вагонів, оскільки згідно з Правилами планування перевезення вантажів є замовленням на перевезення вантажів та не містить звернення про надання додаткових послуг;

- не відповідає дійсності твердження позивача, що відзив на позовну заяву не містив будь-яких заперечень щодо факту замовлення Товариством окремої послуги з накопичення вагонів для відправлення їх груповою відправкою;

- зважаючи на явну неспівмірність заявлених позивачем у відзиві витрат на правничу допомогу, відповідач просить суд відмовити позивачу у розподілі судових витрат або ж зменшити їх до 1000 грн. Враховуючи, що докази понесених витрат до відзиву на апеляційну скаргу не додані, відповідні обґрунтування щодо їх правомірності будуть надані після надходження від відповідача необхідних доказів та результату розгляду справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 у справі №910/6568/25 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі №910/6568/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6568/25; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

11.09.2025 матеріали справи №910/6568/25 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 у справі №910/6568/25 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі №910/6568/25, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 28.10.2025.

18.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

07.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 клопотання представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні 28.10.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 28.10.2025 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову і заяви про розподіл витрат на правничу допомогу відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (замовник) та Акціонерним товариством «Укрзалізниця» (перевізник) шляхом прийняття в цілому пропозиції був укладений Договір №43-41564379/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі, Договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі також - послуг) і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до пункту 1.5. Договору договір є публічним, за яким залізниця бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

31.10.2022 Акціонерним товариством «Укрзалізниця» оприлюднено нову редакцію Договору, яка введена в дію з 06.11.2022

Пунктом 1.4 договору передбачено, що надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Обов`язки позивача (замовника) визначені у пункті 2.1 договору, а саме, зокрема:

- сплачувати послуги відповідача та інші платежі, належні відповідачу за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг позивача (пункт 2.1.4. Договору);

- відшкодовувати відповідачу витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від відповідача, які виникли на станціях залізниць України, зокрема, з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; неподання до накладної документів, необхідних для використання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (пункт 2.1.5. Договору);

- у строки, встановлені розд. 4 договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу позивача - підписувати та надавати відповідачу не пізніше двох робочих днів від дня такої його вимоги (пункт 2.1.7. Договору).

У пункті 2.3. Договору передбачено, що відповідач (перевізник) зобов`язаний:

відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника, а також присвоїти замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача; надані коди зазначаються перевізником в інформаційному повідомленні про укладення договору в порядку, визначеному в пункті 1.9 договору (підпункт 2.3.3 пункту 2.3. Договору);

вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу і надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі; паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами, встановленими в додатку 1-1 до договору через станцію або через один з підрозділів Філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Залізниці, що вказано у такому зверненні замовника; у разі оформлення первинних документів із зауваженнями, їх паперові копії надаються замовнику безоплатно (підпункт 2.3.4. пункту 2.3. Договору).

У розділі 4 Договору передбачений порядок проведення розрахунків, а саме, зокрема:

- по мірі виконання перевезень та надання послуг, відповідачем відображається в особовому рахунку використання позивачем коштів за добу для оплати: провізних платежів за перевезення, зазначених в накладних; суми додаткових зборів та додаткових послуг за вільними тарифами; плати за використання власних вагонів відповідача за межами України, що відображається в щодобових інформаційних повідомленнях; штрафів на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами), інформаційних повідомлень, тощо; пені (пункт 4.4. Договору);

- щодобово, упродовж періоду виконання договору, відповідач надає позивачу переліки перевізних документів в електронному вигляді, які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених позивачем на виконання договору за звітну добу (пункт 4.5. Договору).

Пунктом 9.6. Договору сторони погодили, що умови Договору мають пріоритет (вищу силу) над іншими правочинами укладеними між Сторонами. У випадку наявності суперечностей між Договором та такими іншими правочинами, виконанню підлягатимуть умови, встановлені Договором.

Відповідно до пункту 12.1. Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Залізницею в повідомленні про оприлюднення Договору, здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору.

У випадку, якщо додатками до договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору (пункт 14.1. Договору).

Укладений між сторонами договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом містить також спеціальні умови, які передбачені додатком №1-4 до договору (Умови організації накопичення вагонів).

Відповідно до пунктів 1-10 додатку №1-4 до Договору на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів перевізника та/або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів).

Станціями накопичення можуть бути станції відправлення та/або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.

Для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.

В межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, замовник щомісячно надає перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.

На станціях накопичення на шляху прямування перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.

Початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі замовником вагонів перевізнику.

Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагону перевізником.

Час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

За послугу з накопичення вагонів замовник сплачує: плату за вільним тарифом з організації перевезень і накопичення власного рухомого складу (при нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення); за затримку вагонів замовника - платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно зі Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів; за затримку власних вагонів перевізника - платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та пункту 3.4. договору. Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується.

Нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника замовника, яким замовлено надання такої послуги.

Позивачу присвоєно коди: відправника/одержувача - 8104; платника 2829531 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером.

На виконання умов Договору 03.12.2022 ТОВ «Грейнсвард» відвантажено, а залізницею прийнято до перевезення зі станції відправлення Микулинці-Струсів Львівської залізниці 20 вагонів у складі однієї групової відправки №36391803, що підтверджується відповідною залізничною накладною №36391803 та відомістю вагонів.

За час накопичення групової відправки №36391803 станцією Микулинці-Струсів Львівської залізниці позивач нараховано:

- плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу у розмірі 8 417,45 грн з ПДВ, що підтверджується Накопичувальною карткою № 04120441 та Переліком № 20221210;

- збір за зберігання вантажів у вагонах у розмірі 58 313,28 грн з ПДВ, що підтверджується Накопичувальною карткою № 14020061 та Переліком № 20230215;

- плату за користування вагонами у розмірі 435 991,20 грн з ПДВ, що підтверджується Відомостями №№ 04120018, 04120019, 04120020, Накопичувальною карткою № 14020061 та Переліками № 20221204 та № 20230215.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує про безпідставність списання відповідачем з особового рахунку позивача збору за зберігання вантажів при накопиченні вагонів для групової відправки у розмірі 58 313,28 грн з ПДВ, оскільки таке списання відбулося поза межами Договору. Так, позивач вказував, що у період накопичення вагонів для групової відправки у Залізниці відсутні підстави застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, оскільки у цей час здійснюється накопичення вагонів з вантажем відповідно до Додатку 1-4 до договору і ці правовідносини є предметом окремої належним чином сплаченої спеціальної послуги.

З урахуванням вказаних обставин позивач просив суд зобов`язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 58 313,28 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що представником позивача (Присяжненко І.І.) підписано без зауважень пам`ятки та акти загальної форми; тривалість затримки (простою) вагонів на станції відправлення Микулинці-Струсів під накопиченням в очікуванні оформлення групової відправки, за яку нараховано спірну суму, залежала безпосередньо від вантажовідправника ТОВ «Грейнсвард» та не була обумовлена виключно наявністю договірних відносин з накопичення вагонів на коліях Залізниці; збір за зберігання вантажів у вагонах №№95796538, 95796306, 95759320, 95683959, 95532032, 95450847, 95374658, 95352142, 95757282, 95527545, 95829164, 95672150, 95646931, 95696050, 95528113, 95679684, 95297461, 95799334 в сумі 58 313,28 грн, включений в накопичувальну картку №04120440 від 04.12.2022, яка підписана представником ТОВ позивача Присяжненко І.І. 07.12.2022 із запереченням наступного змісту: «На підставі ЦМ-13/693 від 05.05.2022 р. заперечуємо стосовно сплати збору за зберігання вантажу по акту №1715 в розмірі 11449,70 грн нарахованого під час дії комендантської години. Визнаємо збір за зберігання вантажу по акту №1715 в розмірі 22899,40 грн»; добровільна оплата збору за зберігання в розмірі 58 313,28 грн свідчить про погодження позивачем з наданими послугами та нарахованими платежами за фактично виконану роботу, що не може трактуватися як безпідставно отримані кошти; позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми, яка є фактично відновленням становища, яке існувало до порушення, не є належним способом захисту у спірних правовідносинах (кондикційних); з урахуванням вимог статей 134, 136 Статуту залізниць України, частин 1-4 статті 315 Господарського кодексу України, строк позовної давності по заявленій позивачем вимозі сплив 15.05.2024, а позов подано 23.05.2025, тобто після закінчення строку позовної давності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржених рішення та додаткового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржене рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду підлягають залишенню без змін із таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Стаття 908 Цивільного кодексу України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 307 Господарського кодексу України, чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт» Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.

Згідно з пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі, Правила зберігання вантажів), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.

Приписами пункту 9 Правил зберігання вантажів встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Виходячи з приписів пунктів 8 та 9 Правил зберігання вантажів, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів застосовується у випадку сформованого до відправки відправлення (вагону), причиною затримки/невідправлення якого є «очікування оформлення документів». Отже, відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.

Як вже зазначалось, 03.12.2022 ТОВ «Грейнсвард» відвантажено, а залізницею прийнято до перевезення зі станції відправлення Микулинці-Струсів Львівської залізниці 20 вагонів у складі однієї групової відправки №36391803, що підтверджується відповідною залізничною накладною №36391803 та відомістю вагонів.

За час накопичення групової відправки №36391803 станцією Микулинці-Струсів Львівської залізниці позивач нараховано:

- плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу у розмірі 8 417,45 грн з ПДВ, що підтверджується Накопичувальною карткою № 04120441 та Переліком № 20221210;

- збір за зберігання вантажів у вагонах у розмірі 58 313,28 грн з ПДВ, що підтверджується Накопичувальною карткою № 14020061 та Переліком № 20230215;

- плату за користування вагонами у розмірі 435 991,20 грн з ПДВ, що підтверджується Відомостями №№ 04120018, 04120019, 04120020, Накопичувальною карткою №14020061 та Переліками №20221204 та №20230215.

Колегія суддів зазначає про те, що укладений між сторонами Договір містить спеціальні умови надання окремих послуг, які передбачені додатком №1-4 до вказаного правочину, який є невід`ємною частиною останнього.

При цьому, виходячи зі змісту пункту 1 Додатку №1-4, до накопичення вагонів для групових відправок/маршрутного поїзда/контейнерного поїзда підлягають застосуванню одні і ті ж норми права.

Із урахуванням приписів додатку №1-4 до Договору та положень самого Договору, у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів у кількості 20 для групової відправки, а тому процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування групової відправки, на що відповідач надав свою згоду шляхом укладання з позивачем договору.

У свою чергу, зважаючи на умови додатку №1-4 до договору (п. 8), в актах загальної форми ГУ-23 фіксується лише час перебування вагонів на коліях загального користування, за який сплачується відповідний тариф, визначений цим додатком.

Так, відповідно до пункту 9 додатку №1-4, за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує: плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п. 9.1).

Разом із цим, у період затримки вагонів з вини замовника (а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування (п. 9.2. додатку №1-4). При цьому, обов`язковим елементом для застосування вказаного пункту є «затримка з вини замовника».

Із наведеного вбачається, що пункт 9 додатку №1-4 розділяє такі поняття як «накопичення рухомого складу» та «затримку вагонів перевізника».

При цьому правовідносини з накопичення маршрутного поїзда/групової відправки мають невід`ємну складову - перебування/накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона перевізником (пункти 6, 7 додатку № 1-4), що водночас є предметом окремої послуги.

Виходячи зі змісту додатку №1-4 до Договору та положень спірного Договору, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування групової відправки у 20 вагонів.

Таким чином, у період накопичення вагонів групової відправки у відповідача не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов додатку №1-4 і ці правовідносини були предметом окремої, належним чином сплаченої позивачем спеціальної послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №915/305/22 та від 09.04.2024 у справі №915/5/23 й правомірно врахована судом першої інстанції під час вирішення даного спору.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно відхилив доводи відповідача щодо необхідності застосування положень пунктів 8, 9 Правил №644, враховуючи таке.

Статтею 46 Статуту передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами перевезень вантажів. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з пунктом 3 зазначених Правил для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення через вину відправника, складаються акти загальної форми.

Відповідно до пункту 8 Правил №644 збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах), у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки.

Пунктом 9 Правил №644 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Таким чином, зважаючи на вимоги пунктів 8 та 9 Правил №644, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

У той же час, у даному випадку «накопичення вагонів» з вантажем на коліях Укрзалізниці відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується відповідний тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард».

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що пункти 8, 9 наведених Правил №644 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від Акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях Укрзалізниці з метою формування групової відправки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно нарахував та списав з позивача 58 313,28 грн з ПДВ збору за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного потягу (додаток 1-4).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, списання відповідачем з особового рахунку позивача грошових коштів в сумі 58 313,28 грн з ПДВ як збору за зберігання вантажу відбулось у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно з пунктом 7.4. Договору належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання позивачем коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку позивача про зарахування коштів на нього.

При цьому відсутність претензії до Залізниці до моменту звернення позивача до суду не перешкоджає зверненню до суду та захисту у судовому порядку порушеного права позивача, що відповідає рішенню Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 та правовим позиціям суду касаційної інстанції, висловленим, зокрема, у справах №910/11949/20, №910/6762/19, №905/487/19, а також чинній редакції статті 130 Статуту залізниць України, згідно з якою пред`явленню позову залізниці може передувати пред`явлення до неї претензії, тобто, пред`явлення претензії до звернення з позовом до суду не є імперативною вимогою.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено необґрунтованість нарахування та списання відповідачем збору за зберігання вантажів в загальному розмірі 58 313,28 грн з ПДВ, і відповідач в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард». При цьому інших способів повернення коштів закон та договір не передбачають, з огляду на що є безпідставними твердження відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту.

Доводи Залізниці про те, що нею правомірно нараховано позивачу збір за зберігання вантажу у зв`язку із чим сформовано накопичувальну картку №04120441, яку підписав представник позивача без зауважень та заперечень, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки згідно з пунктом 2.1.7. Договору замовник зобов`язаний підписувати не пізніше двох робочих днів від дати надання послуг, зокрема, накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92. Тобто, підписання накопичувальної картки лише підтверджує, що затримка вагонів під час накопичення останніх відбулася для формування групової відправки. Такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами договору, який передбачає надання спеціальних послуг в додатку №1-4 до нього.

Стосовно підписання позивачем без зауважень пам`ятки та актів загальної форми та частково з зауваженнями накопичувальної картки, визнання претензії, то суд зазначає, що оскільки залізниця неправомірно списала з рахунку позивача збір за зберігання вантажу відповідно до пункту 9 Правил при накопиченні вагонів з вантажем для формування групової відправки, то підписання позивачем пам`ятки, актів загальної форми, накопичувальної картки не може позбавити його права на судовий захист при наявності порушеного права та не свідчить про суперечливу поведінку останнього.

Щодо посилань скаржника на те, що Господарським судом міста Києва безпідставно відхилено клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Обґрунтовуючи наявність підстав для застосування строків позовної давності відповідач зазначає, що в системному зв`язку статті 315 Господарського кодексу України та статей 134, 136 Статуту залізниць України до даних правовідносин застосовується спеціальний строк позовної давності (6 місяців для пред`явлення претензії та 6 місяців для пред`явлення позову), який за його твердженнями сплив 08.03.2024, тоді як з даним позовом позивач звернуся 23.05.2025.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (стаття 257, частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України).

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 2-4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що списання відповідачем з особового рахунку ТОВ «Грейнсвард» коштів у сумі 58 313,28 грн з ПДВ як збору за зберігання вантажу відбулось не на виконання умов Договору, а тому такий позов не може бути визнаний як такий, що випливає з перевезення й встановлені статтями 134, 136 Статуту залізниць України, частинами 1-4 статті 315 Господарського кодексу України спеціальні строки позовної давності до таких вимог не застосовуються, позов поданий в порядку приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, до яких застосовується загальний строк позовної давності, який позивачем не пропущений.

За вказаних обставин доводи відповідача щодо пропуску позивачем спеціального строку позовної давності є необґрунтованими.

Оскільки судом встановлено необґрунтованість нарахування та списання відповідачем зазначеного збору за зберігання вантажу і останній в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача по суті спору не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, не спростовують встановлені у рішенні висновки суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, зроблені з невірним правозастосуванням, без врахування релевантної практики Верховного Суду та спростовуються викладеним вище.

Щодо апеляційної скарги відповідача в частині оскарження додаткового рішення місцевого господарського суду про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин, помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Судом установлено, що в позовній заяві позивачем наведено орієнтовний розрахунок суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в даній справі, розмір якого в суді першої інстанції становить 12 500,00 грн.

Після прийняття судом першої інстанції 08.08.2025 основного судового рішення позивач 13.08.2025, тобто у строк, встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 081,83 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в сумі 10 081,83 грн позивачем надано у матеріали справи копії Договору про надання правової допомоги №17-01 від 04.01.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» (об`єднання) (далі - договір), додаткової угоди №1 від 07.07.2021 до договору, Актів виконаних робіт (наданих послуг): №17-01/542 від 23.05.2025 на суму 5000, 00 грн, № 17-01/602 від 12.08.2025 на суму 5081,93 грн, рахунків на оплату №17-01/542 від 23.05.2025, № 17-01/602 від 12.08.2025, платіжних інструкцій № 9376 від 23.05.2025 на суму 5000,00 грн, № 9727 від 12.08.2025 на суму 5081,93 грн, ордеру серії СА №1067099 від 17.10.2023 на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на підставі договору, зокрема, в Господарському суді міста Києва адвокатом Накоп`юком Ярославом Володимировичем, виданого Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси»; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК №001243 від 16.12.2019, виданого Накоп`юку Ярославу Володимировичу.

Так, відповідно до пункту 1.1. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2021 клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 1.2. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2021 з метою здійснення захисту клієнта та представництва його інтересів, об`єднання доручає здійснення усіх необхідних дій, пов`язаних із виконанням даного договору, адвокату Накоп`юку Ярославу Володимировичу.

Відповідно до пункту 4.3. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2021 вартість однієї години роботи адвоката складає 1 000,00 грн.

У пункті 4.7. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2021 сторони додатково домовилися про «гонорар успіху», якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Розмір «гонорару успіху» становить 7% (сім відсотків) від ціни позову. Позитивним результатом вважається також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі.

Із наданих позивачем актів виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що об`єднанням надані такі послуги:

- складання позовної заяви - 5 год;

- складання відповіді на відзив - 1 год;

- «гонорар успіху» у розмірі 7% від ціни позову у справі №910/6568/25 - 4 081,93 грн.

Платіжними інструкціями №9376 від 23.05.2025 на суму 5000,00 грн та №9727 від 12.08.2025 на суму 5081,93 грн підтверджується факт оплати наданих послуг.

Вказаними документами підтверджується факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в загальній сумі 10 081,83 грн.

Оцінивши докази, додані до заяви про стягнення витрат на правову допомогу, суд визнав заявлені витрати в сумі 5 000,00 грн за послугу зі складання позовної заяви, а також в сумі 1 000,00 грн за складання відповіді на відзив співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг та такими, що відповідають критерію розумності їх розміру.

Разом із тим, щодо заявленого позивачем до стягнення 7% гонорару успіху у розмірі 4081,93 грн, суд зазначив, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Враховуючи це, суд першої інстанції дійшов висновку, що в частині стягнення «гонорару успіху» в розмірі 4 081,93 грн такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, без понесення яких у позивача буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини даної справи, матиме надмірний характер, у зв`язку з чим зазначив, що відсутні підстави для відшкодування «гонорару успіху» за рахунок відповідача.

Додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача «гонорару успіху» в розмірі 4 081,93 грн відповідачем не оскаржується, а оскаржується в частині присуджених до стягнення 6 000,00 грн.

Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про неспівмірність заявлених витрат та просив суд при їх розподілі відмовити відповідачу у відшкодуванні за рахунок позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції або зменшити їх до 1 000,00 грн. Враховуючи, що докази понесених витрат до позовної заяви не додані, то відповідач вказав, що відповідні обґрунтування щодо їх правомірності будуть надані після надходження від відповідача необхідних доказів та за результатами розгляду справи.

Заява позивача про розподіл витрат на правничу допомогу була доставлена відповідачу до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 13.08.2025, що підтверджується квитанцією про доставку документів (том 1, а.с. 143).

Відповідних заперечень після надходження до суду заяви від позивача відповідач до суду не подав.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що присуджені до стягнення судом витрати на професійну правничу допомогу суперечать принципу співмірності з ціною позову. З огляду на обставини справи (предмет позову), відповідач вказує, що господарська справа №910/6568/25 є малозначною, не являється складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль. Враховуючи представництво адвоката Накоп`юка Я.В. в декількох аналогічних справах за позовами ТОВ «Грейнсвард», заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Заяви по суті справи (позовна заява, відповідь на відзив на позовну заяву, тощо) у справі №910/6568/25 є однотипними з іншими аналогічними процесуальними документами, складеними адвокатом Накоп`юком Я.В. у справах про зобов`язання АТ «Укрзалізниця» внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми (зокрема справи №№910/7224/24, 910/7338/24, 910/7387/24, 910/15492/24, 910/15493/24, 910/15482/24, 910/15479/24, 910/15204/24, 910/1690/25, 910/15444/24 та ін.).

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що у частині посилань відповідача на неспівмірність заявлених до стягнення витрат у сумі 6 000,00 грн обсягу фактично наданих послуг, непропорційності цих витрат до предмета спору, невідповідності їх критерію розумності, то такі доводи ґрунтуються на припущеннях відповідача та не підтверджені жодними обґрунтованими поясненнями або доказами. Доводи відповідача зводяться фактично до цитування загальних норм процесуального права щодо правил розподілу витрат на правову допомогу та критеріїв, що мають застосовуватися під час такого розподілу.

Колегія суддів, у свою чергу, дослідивши матеріали справи, враховуючи рівень складності справи та обсяг доказів, що підлягали вивченню та аналізу, оцінюючи надані позивачем до заяви про ухвалення додаткового судового рішення докази, вважає їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, підстав не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн судом не встановлено.

Договором у редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2021 передбачено, що вартість однієї години роботи адвоката складає 1 000,00 грн, яка, на переконання колегії суддів, не є завищеною в порівнянні із середньою ринковою вартістю.

Загальний час, витрачений представником позивача на складання позовної заяви та інших заяв по суті спору, є співмірним зі складністю справи та фактичним обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки складання позовної заяви включає в себе, зокрема, дослідження судової практики, збирання доказів, погодження позиції з клієнтом, написання та подання заяви тощо.

Невідповідності заявленої до стягнення позивачем суми (6 000,00 грн) критеріям співмірності та дійсної необхідності судом апеляційної інстанції не встановлено, заявлена позивачем сума є розумним розміром витрат позивача на послуги адвоката в даній справі.

У свою чергу надання адвокатом позивача правничої допомоги в аналогічних справах не впливає на об`єм опрацьованих адвокатом документів та наданих послуг в межах даної справи, а отже і на вартість таких послуг.

З огляду на викладене, зважаючи на задоволення позову, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про те, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції в сумі 6 000,00 грн, підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» не приймаються колегією суддів до уваги та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення та додаткове рішення суду у даній справі обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального та процесуального права та такими, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі №910/6568/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 у справі №910/6568/25 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 у справі №910/6568/25 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Матеріали справи №910/6568/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.12.2025 після повернення головуючого судді Михальської Ю.Б. та судді Тищенко А.І. з відрядження.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко