СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Харків Справа №922/1625/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача Ямполець І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Харківського державного дослідного протезного підприємства (вх.№1885Х від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25 (м. Харків, суддя Погорелова О.В., повне рішення складено 24.07.2025)

за позовом Фізичної особи-підприємця Манорик Василя Івановича, м. Київ,

до Харківського державного дослідного протезного підприємства, м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець Манорик Василь Іванович, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківського державного дослідного протезного підприємства, відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 465 840,40 грн заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №10/20/01, укладеним між сторонами 08.10.2020 щодо оплати поставленого товару. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25 позов задоволено. Стягнуто з Харківського державного дослідного протезного підприємства на користь фізичної особи-підприємця Манорик Василя Івановича заборгованість за договором поставки №10/20/01 від 08.10.2020 у розмірі 465 840,40 грн та 5 590,00 грн судового збору.

Харківське державне дослідне протезне підприємство з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить визнати поважною причину пропуску строку та поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25; задовольнити апеляційну скаргу Харківського державного дослідного протезного підприємства на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25 в повному обсязі; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25; ухвалити нове рішення по справі №922/1625/25, яким відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Манорик Василя Івановича до Харківського державного дослідного протезного підприємства про стягнення заборгованості в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суми по наведеним позивачем видатковим накладним є більшими заявленої в позові заборгованості без конкретизації за якими саме видатковими накладними не було здійснено оплату. Відповідач зазначає, що залишок заборгованості у сумі 465 840,40 грн повернув на рахунок позивача 05.06.2025, що підтверджується доданою до апеляційної скарги платіжною інструкцією. Таким чином, апелянт вважає, що умови поставки виконано в повному обсязі. Скаржник звертає увагу, що станом на момент розгляду справи відповідачем було сплачено заборгованість по договору, а позивач не міг не знати про цей факт, але з невідомих відповідачу причин не повідомив про це суд першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 апеляційну скаргу Харківського державного дослідного протезного підприємства (вх.№1885Х від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№10900 від 12.09.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 02.09.2025. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у розмірі 8385,13 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 виправлено описки, допущені в мотивувальній частині ухвали Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі №922/1625/25, а саме: у абз.13 замість «У даному випадку апеляційна скарга подана через систему «Електронний суд», тому, враховуючи вищенаведене, за подання до апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення суду апелянт повинен сплатити судовий збір у розмірі 8385,13 грн ((465 840,40 грн*1,5%)*150%*0,8).» - зазначити «У даному випадку апеляційна скарга подана не через систему «Електронний суд», тому, враховуючи вищенаведене, за подання до апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення суду апелянт повинен сплатити судовий збір у розмірі 10481,41 грн ((465 840,40 грн*1,5%)*150%).»; у абз.24 замість « 8385,13 грн» зазначити « 10481,41 грн». Дану ухвалу вважати невід`ємною частиною ухвали Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі №922/1625/25.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 продовжено Харківському державному дослідному протезному підприємству строк на усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги. Встановлено Харківському державному дослідному протезному підприємству строк на усунення недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали. Повідомлено апелянта, що заява і докази на підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№11335 від 24.09.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 16.09.2025. Зокрема, апелянтом надано докази доплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківського державного дослідного протезного підприємства (вх.№1885Х від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1625/25.

29.09.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1625/25 (вх.№11498).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2025 призначено апеляційну скаргу Харківського державного дослідного протезного підприємства (вх.№1885Х від 28.08.2025) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25 до розгляду на "30" жовтня 2025 р. о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 у зв`язку з відпусткою судді Склярук О.І. для розгляду справи №922/1625/25 визначено наступний склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 розгляд справи №922/1625/25 відкладено на 20 листопада 2025 року о 10:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 у зв`язку з відпусткою судді Россолова В.В. для розгляду справи №922/1625/25 визначено наступний склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 оголошено перерву у розгляді справи №922/1625/25 до "04" грудня 2025 р. о 12:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

До судового засідання Східного апеляційного господарського суду 04.12.2025 представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали від 20.11.2025 до електронного кабінету учасника справи в системі «Електронний суд». Згідно даних системи копію ухвали доставлено 21.11.2025 о 03:40.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Ураховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду учасникам справи та про оголошення перерви у розгляді справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 04.12.2025 представник апелянта підтримав раніше надані пояснення, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2020 між фізичною особою-підприємцем Манорик Василем Івановичем (постачальник за договором, позивач) та Харківським державним дослідним протезним підприємством (покупець за договором, відповідач) укладений договір поставки №10/20/01, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором. Постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у видаткових накладних що є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору, поставка товарів здійснюються постачальником окремими партіями в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії договору відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару, загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може проводитися шляхом листування, телеграмою, через телефонний або факсимільний зв`язок, по електронній пошті e-mail або надаватися через представника. Датою поставки і моментом переходу до покупця права власності на товар за цим договором вважається дата передачі товару покупцеві або його перевізнику (дата товарно-транспортної накладної, видаткової накладної).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору, ціна, асортимент та кількість товару зазначається у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору.

У розділі 5 договору сторони погодили, що всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата за поставлений товар здійснюється не пізніше ніж через 30 (тридцять) календарних днів з моменту переходу права власності на товар згідно п. 2.2. цього договору. Оплата здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, поступила на рахунок постачальника/в касу підприємства. Сторони домовились, якщо день сплати за товар припадає вихідний, святковий або неробочий день, то оплата повинна бути здійснена в останній робочий день, що передує такому вихідний, святковий або неробочому дню. Сторони домовились, що незалежно від призначення платежу, вказаного покупцем в платіжному дорученні, отримані постачальником від покупця грошові кошти в рахунок оплати за товар можуть бути зараховані постачальником в оплату поставленого товару відповідно до черговості виникнення зобов`язань з оплати, в тому числі і за іншими договорами, що укладені між сторонами. Покупець зобов`язаний на вимогу постачальника звірити стан розрахунків та оформити і підписати акт звірки.

Згідно п.п. 8.1, 8.2 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення підписів печатками сторін і діє до 31 грудня 2021 року включно в частині поставок, а в частині оплат - до повного виконання зобов`язань за цим договором. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах.

Позивач вказує на те, що у період з дати укладення договору поставки по дату звернення до суду з даним позовом постачальник поставив покупцю велику кількість товару протезно-ортопедичного призначення, значна частина якого покупцем була оплачена, однак залишилися не сплаченими окремі партії поставленого товару на загальну суму 465 840,40 грн.

Зокрема, покупець не здійснив оплату за поставлений товар згідно наступних видаткових накладних: видаткова накладна №14 від 29 січня 2021 року (рахунок на оплату №14 від 28 січня 2021 року) на суму 25 900,00 грн; видаткова накладна №23 від 09 лютого 2021 року (рахунок на оплату №21 від 09 лютого 2021 року) на суму 74 000,00 грн; видаткова накладна №26 від 12 лютого 2021 року (рахунок на оплату №23 від 12 лютого 2021 року) на суму 74 000,00 грн; видаткова накладна №35 від 01 березня 2021 року (рахунок на оплату №31 від 01 березня 2021 року) на суму 64 750,00 грн; видаткова накладна №107 від 02 липня 2021 року (рахунок на оплату №100 від 02 липня 2021 року) на суму 63 860,00 грн; видаткова накладна №109 від 05 липня 2021 року (рахунок на оплату №102 від 05 липня 2021 року) на суму 100 900,00 грн; видаткова накладна №113 від 08 липня 2021 року (рахунок на оплату №106 від 08 липня 2021 року) на суму 123 736,40 грн; видаткова накладна №167 від 07 жовтня 2021 року (рахунок на оплату №152 від 07 жовтня 2021 року) на суму 97 780,00 грн; видаткова накладна №29 від 02 лютого 2022 року (рахунок на оплату №27 від 02 лютого 2022 року) на суму 40 848,00 грн.

Як вказує позивач, за деякими видатковими накладними відповідачем була проведена часткова оплата, що визнається сторонами та загальний залишок несплаченої суми за вищевказаними видатковими накладними складає 465 840,40 грн.

Окрім цього, наявність вищевказаної заборгованості за договором поставки підтверджується актом звірки розрахунків станом на 31.08.2023, актом звірки розрахунків станом на 31.08.2024, довідкою-підтвердженням розміру заборгованості від 10.09.2024, які були підписані між позивачем та відповідачем.

Отже, позивач за даним позовом просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки, яка підтверджується видатковими накладними, актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.08.2023, актом звірки розрахунків станом на 31.08.2024, довідкою-підтвердженням розміру заборгованості від 10.09.2024 на загальну суму 465 840, 40 грн.

Суд першої інстанції, проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, з огляду на те, що станом на момент розгляду справи відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу або позов, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладені між сторонами Договори є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на підставі наявних у матеріалах справи видаткових накладних, які підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками.

Матеріали справи не містять жодних претензій з боку замовника щодо кількості та якості поставленого товару.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, прострочена сума заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті поставленого товару за договором складає 465 840,40 грн.

Водночас, апелянт стверджує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на погашення спірної заборгованості, на підтвердження чого до апеляційної скарги додає платіжну інструкцію №97 від 05.06.2025 на суму 465 840,40 грн. Колегія суддів з цього приводу вказує про наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Господарським процесуальним законодавством передбачено чіткий порядок надання доказів до суду.

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд констатує, що додана до апеляційної скарги платіжна інструкція до суду першої інстанції подана не була.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи». При цьому тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи, у даному разі - відповідача.

Висновок щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 року у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17.

Водночас, як вбачається зі скарги, відповідачем не подано клопотання про поновлення строку на подання доданих доказів, не ставиться питання про долучення цих доказів до матеріалів справи та не зазначено об`єктивних причин неможливості їх подання суду першої інстанції.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №913/479/18.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду Харківської області від 19.05.2025 про відкриття провадження, ухвала-повідомлення про відкладення підготовчого засідання від 12.06.2025, ухвала-повідомлення про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 03.07.2025 доставлені відповідачу в його електронний кабінет в системі «Електронний суд», що підтверджується наявними у матеріалах справи Довідками про доставку електронного листа (а.с. 45, 62, 68).

Вказане свідчать про обізнаність відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції. Будь-яких обставин, які б перешкоджали отриманню процесуальних документів у законодавчо встановлений спосіб скаржником не зазначено.

Крім того, процесуальні документи Господарського суду Харківської області по даній справі розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закон України «Про доступ до судових рішень»), що свідчить про додаткову можливість ознайомитись з ними у цьому реєстрі.

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних принципів господарського судочинства визначає змагальність сторін.

За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 ГПК України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 27.06.2023 у справі №910/161/181/18).

Колегія суддів зазначає, що відповідач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, не долучив вищевказані документи у суді першої інстанції, не заявляв клопотання про їх долучення протягом розгляду справи у суді першої інстанції, а також не надав доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали нього.

Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №499/895/19

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що скаржником не доведено неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, додана відповідачем до апеляційної скарги платіжна інструкція №97 від 05.06.2025 на суму 465 840,40 грн, не приймається судом апеляційної інстанції до розгляду, оскільки вони не надавалась до суду першої інстанції та ним не досліджувались.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення 465 840,40 грн з відповідача на користь позивача.

Стосовно доводів апелянта про те, що суми по доданим до матеріалів справи видатковим накладним значно більші, ніж заявлена до стягнення заборгованість, колегія суддів вказує про наступне.

Відповідно до п.5.7 Договору покупець зобов`язаний на вимогу постачальника звірити стан розрахунків та оформити і підписати акт звірки.

До матеріалів справи додано акт звірки розрахунків станом на 31.08.2023 та довідку-підтвердження розміру заборгованості від 10.09.2024, які були підписані між позивачем та відповідачем на загальну суму 465 840,40 грн. Відповідач не вказує та не надає належних та допустимих доказів на підтвердження наявності іншої суми заборгованості. Більше того, апелянт стверджує про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на погашення спірної заборгованості саме у сумі 465 840,40 грн (аналогічний розмір заявлено до стягнення).

В ході апеляційного провадження апелянтом не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського державного дослідного протезного підприємства залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.07.2025 у справі №922/1625/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 10.12.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян