ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 911/2250/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В.,

за участю представників:

позивача - Багірової Н. В. (самопредставництво),

відповідача - Дубинської О. Г. (адвоката),

третьої особи - не з`явилися,

прокуратури - Пономаренка А. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 (колегія суддів: Кравчук Г. А. - головуючий, Тищенко А. І., Коробенко Г. П.) і рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 (суддя Конюх О. В.) у справі

за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оланта Ленд",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України",

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками лісового фонду,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий обставин справи

1.1. У липні 2023 року керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оланта Ленд" (далі - ТОВ "Оланта Ленд"), про:

- усунення перешкод у здійсненні Київською ОДА права користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора:

від 30.01.2020 № 50895186 про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0068;

від 30.01.2020 № 50901634 про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0063;

від 30.01.2020 № 50897658 про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0061;

від 30.01.2020 № 50898350 про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0064;

від 30.01.2020 № 50892836про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0074;

від 30.01.2020 № 50896996 про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0065;

від 30.01.2020 № 50896028 про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0075;

- усунення перешкод у здійсненні Київською ОДА права користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:001:0068, :02:001:0063, :02:001:0061, :02:001:0064, :02:001:0074, :02:001:0065, :02:001:0075 від ТОВ "Оланта Ленд.

1.2. Позовні вимоги Прокурора обґрунтовані тим, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення, проте жодним уповноваженим органом державної влади чи місцевого самоврядування рішень щодо вилучення цих земельних ділянок із державного лісового фонду та з постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - ДСГП "Ліси України") не приймалося. На думку Прокурора, перебування земельних ділянок у володінні відповідача є незаконним. Тому Прокурор просив усунути перешкоди у здійснені права користування держави в особі Київської ОДА земельними ділянками шляхом скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на ці земельні ділянки та шляхом повернення земельних ділянок із незаконного володіння ТОВ "Оланта Ленд".

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 у справі № 911/2250/23, відмовлено повністю в позові Прокурора.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Київської області від 01.12.2023 у справі № 911/2250/23 про забезпечення позову.

2.2. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову Прокурора, виходив із того, що частково у межах кварталу 85 Оранського лісництва, частково поза його межами здійснено державну реєстрацію спірних земельних ділянок із кадастровими номерами :02:001:0061, :02:001:0063, :02:001:0064, :02:001:0065, :02:001:0068, :02:001:0074, :02:001:0075. Право власності на ці ділянки зареєстровано за відповідачем - ТОВ "Оланта Ленд" 30.01.2020. Суд першої інстанції зазначив, що вказані земельні ділянки є окремими іншими об`єктами цивільних прав, з іншим зареєстрованим цільовим призначенням, з іншими кадастровими номерами, площею та межами, які накладаються, однак не співпадають із кварталом 85 Оранського лісництва та виходять за його межі. При цьому суд установив, що позивач не є власником вказаних окремих інших об`єктів цивільних прав, тому дійшов висновку, що позивач не має щодо них права на подання віндикаційного позову.

Суд першої інстанції зазначив, що скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки не призводить до відновлення прав держави на землі лісогосподарського призначення у межах 85 кварталу Оранського лісництва, оскільки задоволення такої вимоги не припинить існування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстрованих об`єктів нерухомого майна з реєстраційними номерами 220, 220, 220, 220, 220, 220, 220, а також не припинить існування в Державному земельному кадастрі зареєстрованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, цільове призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровими номерами :02:001:0061, :02:001:0063, :02:001:0064, :02:001:0065, :02:001:0068, :02:001:0074, :02:001:0075, які частково накладаються на землі кварталу 85 Оранського лісництва.

За висновком суду першої інстанції, позовна вимога Прокурора про повернення на користь держави в особі Київської ОДА земельних ділянок із кадастровими номерами :02:001:0061, :02:001:0063, :02:001:0064, :02:001:0065, :02:001:0068, :02:001:0074, :02:001:0075 як окремих об`єктів нерухомого майна, які візуально виходять за межі 85 кварталу Оранського лісництва, не відповідає змісту спірних правовідносин, позаяк щодо цих об`єктів цивільних прав Київська ОДА не має правомочностей власника. Тому суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту права у спірних правовідносинах мали би бути вимоги про скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі із закриттям Поземельної книги, скасування державної реєстрації об`єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.

2.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, погодився з висновками суду першої інстанції про те, що Прокурор не довів, а наявні матеріали справи не містять доказів, в якій саме частині (площі) спірні земельні ділянки накладаються на землі кварталу 85 Оранського лісництва ДСГП "Ліси України" в особі Філії "Іванківське лісове господарство"; матеріали справи не містять координат поворотних точок меж зазначеного кварталу, а проект землеустрою, на підставі якого в Державному земельному кадастрі були зареєстровані спірні земельні ділянки, до матеріалів справи не доданий; Прокурор не обґрунтував позовні вимоги щодо повернення на користь позивача площ усіх спірних земельних ділянок за умови часткового їх віднесення до земель лісогосподарського призначення.

Суд апеляційної інстанції також погодився з висновками суду першої інстанції про те, що держава в особі позивача не має щодо спірних земельних ділянок права на подання віндикаційного позову, а також про те, що позовна вимога про повернення на користь держави в особі Київської ОДА земельних ділянок як окремих об`єктів нерухомого майна не відповідає змісту спірних правовідносин, оскільки щодо частини цих об`єктів цивільних прав Київська ОДА не має правомочностей власника, а часткове їх повернення неможливе у зв`язку із сформованістю кожного з них як окремого єдиного (цілісного) об`єкта цивільних прав.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки не призведе до відновлення прав держави на землі лісогосподарського призначення в межах 85 кварталу Оранського лісництва, оскільки задоволення такої вимоги не припинить існування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстрованих об`єктів нерухомого майна, а також не припинить існування в Державному земельному кадастрі зареєстрованих земельних ділянок, які частково накладаються на землі 85 кварталу Оранського лісництва.

Суд апеляційної інстанції також погодився з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту права у спірних правовідносинах мали би бути вимоги про скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі із закриттям Поземельної книги, скасування державної реєстрації об`єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1. Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 у справі № 911/2250/23, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 у справі № 911/2250/23 та ухвалити нове рішення, яким позов Прокурора задовольнити.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, статей 15, 16, 328, 373, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, та порушення норм процесуального права, зокрема статей 2, 3, 76-79, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду: викладених у постановах від 27.10.2020 у справі № 381/375/19, від 23.12.2023 у справі № 916/1517/22, від 16.02.2022 у справі № 363/669/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (щодо ефективного способу захисту прав позивача у разі зайняття земельної ділянки, зокрема, шляхом часткового накладення на земельні ділянки лісогосподарського призначення); викладених у постановах від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 30.05.2018 у справі № 686/17618/15-ц, від 05.11.2020 у справі № 676/2334/18, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (щодо застосування принципу jura novit curia ("суд знає закони")).

3.3. ДСГП "Ліси України" звернулося 18.11.2025 із клопотанням про поновлення провадження у справі № 911/2250/23 у зв`язку із тим, що Великою Палатою Верховного Суду у справі № 911/906/23 ухвалено постанову від 03.09.2025 до закінчення перегляду якої зупинялося провадження у цій справі.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 17.11.2025 у справі № 911/2250/23 касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 та рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23 було поновлено, то Верховний Суд залишає без розгляду зазначене клопотання ДСГП "Ліси України".

4. Обставини справи встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації від 06.07.2010 № 1420 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Страхоліської сільської ради громадянам згідно з додатком; вирішено передати у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Страхоліської сільської ради громадянам згідно з додатком, у тому числі: ОСОБА_1 - 1,8190 га, ОСОБА_2 - 1,9579 га; ОСОБА_3 - 1,9986 га; ОСОБА_4 - 1,1352 га; ОСОБА_5 - 1,9807 га, ОСОБА_6 - 2,0 га, ОСОБА_7 - 2,0 га.

4.2. Як зазначили суди попередніх інстанцій, у рішенні Іванківського районного суду Київської області від 30.11.2015 у справі № 366/2348/15-ц вказано про дослідження судом у матеріалах проекту землеустрою довідки управління Держкомзему в Іванківському районі Київської області від 18.05.2010 № 903/26-173, відповідно до якої земельні ділянки відводились за рахунок земель запасу (шифр рядка 94) - ріллі (графа 05).

4.3. На підставі цього розпорядження громадяни оформили Державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме:

- ОСОБА_3 - Державний акт від 29.02.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером 322081400:02:001:0074 площею 1,9986 га за адресою: Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- ОСОБА_6 - Державний акт від 29.02.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером 322081400:02:001:0075 площею 2,0001 га за адресою Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- ОСОБА_7 - Державний акт від 29.02.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером 322081400:02:001:0068 площею 2,0002 га за адресою Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- ОСОБА_5 - Державний акт від 29.02.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером 322081400:02:001:0065 площею 1,9807 га за адресою Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- ОСОБА_1 - Державний акт від 29.02.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером 322081400:02:001:0061 площею 1,8190 га за адресою Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- ОСОБА_4 - Державний акт від 29.02.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером 322081400:02:001:0063 площею 1,1352 га за адресою Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- ОСОБА_2 - Державний акт від 29.02.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером 322081400:02:001:0064 площею 1,9579 га за адресою Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

4.4. Як зазначили суди попередніх інстанцій, у рішенні Іванківського районного суду Київської області від 30.11.2015 у справі № 366/2348/15-ц, а також у рішенні Апеляційного суду Київської області від 03.03.2016 у справі № 366/2348/15-ц зазначено про те, що в подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу від 03.08.2012 відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0061, :02:001:0063, :02:001:0064, :02:001:0065, :02:001:0068, :02:001:0074, :02:001:0075 на користь ОСОБА_8 .

4.5. Між ТОВ "Оланта Ленд" (покупець) та громадянином України ОСОБА_8 (продавець) було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І. М. договори купівлі-продажу земельної ділянки:

- від 30.01.2020, за реєстровим номером 138, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку за адресою: Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0061, площею 1,8190 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за ціною продажу відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.01.2020 - 663500,00 грн без ПДВ. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом № НВ-020 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 20.01.2020 відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру в Київській області, відповідно до якого жодні обмеження щодо використання земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, не зареєстровані. ТОВ "Оланта Ленд" сплатило продавцю ОСОБА_8 663 500,00 грн згідно з договором № 138;

- від 30.01.2020, за реєстровим номером 143, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку за адресою: Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0063, площею 1,1352 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за ціною продажу відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.01.2020 - 414 300,00 грн, без ПДВ. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом №НВ-020 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 21.01.2020 відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області, відповідно до якого жодні обмеження щодо використання земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, не зареєстровані. ТОВ "Оланта Ленд" сплатило продавцю ОСОБА_8 6 370,50 грн та 381 000,00 грн згідно з договором № 143.

- від 30.01.2020, за реєстровим номером 136, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку за адресою: Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0064, площею 1,9579 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за ціною продажу відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.01.2020 - 714 300,00 грн, без ПДВ. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом №НВ-020 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 22.01.2020 відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області, відповідно до якого жодні обмеження щодо використання земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, не зареєстровані. ТОВ "Оланта Ленд" сплатило продавцю ОСОБА_8 667 870,50 грн згідно з договором № 136;

- від 30.01.2020, за реєстровим номером 134, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку за адресою: Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0065, площею 1,9807 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за ціною продажу відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.01.2020 - 724 100,00 грн, без ПДВ. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом № НВ-020 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 20.01.2020 відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру в Київській області, відповідно до якого жодні обмеження щодо використання земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру не зареєстровані. ТОВ "Оланта Ленд" сплатило продавцю ОСОБА_8 51 033,50 грн та 626 000,00 грн згідно з договором № 134.

- від 30.01.2020, за реєстровим номером 130, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку за адресою: Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0068, площею 2,0002 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за ціною продажу відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.01.2020 - 730 500,00 грн, без ПДВ. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом № НВ-020 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 20.01.2020 відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області, відповідно до якого жодні обмеження щодо використання земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру не зареєстровані. ТОВ "Оланта Ленд" сплатило продавцю ОСОБА_8 263 017,50 грн та 420000,00 грн згідно з договором № 130;

- від 30.01.2020, за реєстровим номером 122, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку за адресою: Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0074, площею 1,9986 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за ціною продажу відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.01.2020 - 727 600,00 грн, без ПДВ. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом № НВ-020 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 21.01.2020 відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру в Київській області, відповідно до якого жодні обмеження щодо використання земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, не зареєстровані. ТОВ "Оланта Ленд" сплатило продавцю ОСОБА_8 680 306,00 грн згідно з договором № 122;

- від 30.01.2020, за реєстровим номером 120, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність земельну ділянку за адресою Київська область, Іванківський район, Страхоліська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0075, площею 2,0001 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за ціною продажу відповідно до Звіту суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.01.2020 - 728 100,00 грн. без ПДВ. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом № НВ-020 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 22.01.2020 відділом в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру в Київській області, відповідно до якого жодні обмеження щодо використання земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, не зареєстровані. ТОВ "Оланта Ленд" сплатило продавцю ОСОБА_8 680 773,50 грн згідно з договором № 120.

4.6. За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2023:

- на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 50897658 від 30.01.2020 приватний нотаріус Камінська І. М. здійснила державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкт нерухомого майна 220 - земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0061 площею 1,819 га на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2020 № 138;

- на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 50901634 від 30.01.2020 приватний нотаріус Камінська І. М. здійснила державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкт нерухомого майна 220 - земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0063 площею 1,1352 га на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2020 № 143;

- на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 50898350 від 30.01.2020 приватний нотаріус Камінська І. М. здійснила державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкт нерухомого майна 220 - земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0064 площею 1,9579 га на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2020 № 136;

- на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 50896996 від 30.01.2020 приватний нотаріус Камінська І. М. здійснила державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкт нерухомого майна 220 -земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0065 площею 1,9807 га на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2020 № 134;

- на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 50895186 від 30.01.2020 приватний нотаріус Камінська І. М. здійснила державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкт нерухомого майна 220 - земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0068 площею 2,0002 га на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2020 № 130;

- на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 50892836 від 30.01.2020 приватний нотаріус Камінська І. М. здійснила здійснено державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкт нерухомого майна 220 - земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0074 площею 1,9986 га на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2020 №122;

- на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 50896028 від 30.01.2020 приватний нотаріус Камінська І. М. здійснила державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкт нерухомого майна 220 - земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0075 площею 2,0001 га на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2020 № 120.

4.7. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на зазначені земельні ділянки із цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, категорія - землі сільськогосподарського призначення, 30.01.2020 зареєстровано право приватної власності ТОВ "Оланта Ленд".

4.8. Як установили суди, в позовній заяві Прокурор, посилаючись на пункт 5 розділу "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, стверджував, що за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років спірні земельні ділянки є земельними ділянками лісогосподарського призначення, що розташовані в кварталі 85 Оранського лісництва філії "Іванківське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" (правонаступника Державного підприємства "Іванківське лісове господарство"). На підтвердження цих обставин Прокурор додав витяги: з Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" (Оранське лісництво) 2015 року, з Проекту організації та розвитку лісового господарства Іванківського державного лісового господарства 2004 року з копіями картографічних матеріалів (планшетів), у яких відображено квартал 85 (урочище "Ведмежа гора"), з Проекту організації і розвитку лісового господарства державного підприємства "Іванківське лісове господарство" (пояснювальна записка до перспективного плану організації і розвитку лісового господарства) від 2005 року (в якому наведено розподіл площ за лісотаксовими розрядами, відповідно до якого 85 квартал Оранського лісництва належить до V розряду).

4.9. Листом від 27.02.2017 № 04-36/356 Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства повідомило Прокурора про те, що земельні ділянки із зазначеними кадастровими номерами в адміністративних межах Страхоліської сільської ради накладаються на землі лісогосподарського призначення ДП "Іванківський лісгосп" Оранського лісництва, квартал 85; управління та постійний лісокористувач ДП "Іванківський лісгосп" погодження на вилучення та зміну цільового призначення щодо зазначених ділянок не надавало.

4.10. Як зазначили суди, за змістом листів Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" від 22.07.2016 № 472 та від 18.02.2022 № 167 і доданих до них фрагментів із публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів та їх виділів і межами земельних ділянок відповідно до зазначених кадастрових номерів, спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0061, :02:001:0063, :02:001:0064, :02:001:0065, :02:001:0068, :02:001:0074, :02:001:0075 візуально накладаються на квартал 85 Оранського лісництва ДП "Іванківський лісгосп" за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років; при цьому земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0064 візуально повністю накладається на квартал 85 Оранського лісництва, інші спірні земельні ділянки виходять за позначені межі 85 кварталу, тобто візуально має місце часткове накладення.

4.11. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для усунення перешкод у здійсненні Київською ОДА права користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" та повернення земельних ділянок із кадастровими номерами :02:001:0061, :02:001:0063, :02:001:0064, :02:001:0065, :02:001:0068, :02:001:0074, :02:001:0075 на користь держави в особі Київської ОДА з незаконного, на думку Прокурора, володіння ТОВ "Оланд Ленд".

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2024 у справі № 911/2250/23 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 і рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Верховного Суду від 19.11.2024 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 та рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 911/906/23.

Суд установив, що 03.09.2025 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 911/906/23, яка була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11.11.2025.

Ухвалою Верховного Суду від 17.11.2025 у справі № 911/2250/23 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 та рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23.

5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Отже, Верховний Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи виникла необхідність врахувати висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.3. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

5.4. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської ОДА про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на спірні земельні ділянки та повернення на користь держави в особі Київської ОДА спірних земельних ділянок.

Позовні вимоги Прокурора обґрунтовані тим, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення, проте жодним уповноваженим органом державної влади чи місцевого самоврядування рішень щодо вилучення цих земельних ділянок із державного лісового фонду та з постійного користування ДСГП "Ліси України" не приймалося. На думку Прокурора, перебування земельних ділянок у володінні відповідача є незаконним. Тому Прокурор просив усунути перешкоди у здійснені права користування держави в особі Київської ОДА земельними ділянками шляхом скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на ці земельні ділянки та шляхом повернення земельних ділянок із незаконного володіння ТОВ "Оланта Ленд".

5.5. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

5.6. За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

5.7. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.

5.8. Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи питання про належні способи захисту прав власника земельної ділянки лісогосподарського призначення, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначила, що володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності.

Відповідно до частини 1 статті 8, частини 1 статті 9 Лісового кодексу України в державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 Лісового кодексу України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 Лісового кодексу України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі. Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини 5 статті 1 Лісового кодексу України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою.

5.9. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку, передбаченому статтею 387 Цивільного кодексу України, є ефективним способом захисту права власності.

5.10. У постанові Великої Палати Верховного від 03.09.2025 у справі № 911/906/23, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у цій справі та яку Верховний Суд враховує відповідно до вимог частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, сформульовано такі висновки:

"283. Земельна ділянка, яка була об`єднана з іншою ділянкою, проте межі, координати та конфігурація якої відомі, може бути витребувана в порядку статей 387, 388 ЦК України. Проте саме лише судове рішення про витребування такої земельної ділянки, яка до об`єднання існувала не лише як частина земної поверхні, а й як об`єкт цивільних прав в розумінні статті 79-1 ЗК України, не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності позивача на цю ділянку, адже її кадастровий номер скасований, а відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - закритий.

284. З огляду на подвійний правовий режим земельної ділянки, реалізація основної позовної вимоги про витребування земельної ділянки є можливою винятково за умови одночасного припинення речових прав на новостворену земельну ділянку та скасування її державної реєстрації. Тож правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, що перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику.

285. Права позивача на витребувані земельні ділянки мають бути відновлені відповідно до ознак, конфігурації та розташування тих земельних ділянок, які були протиправно об`єднані відповідачем з іншими належними йому ділянками, та які як окремі об`єкти цивільних прав припинили своє існування.

286. Витребування спірних ділянок та їх виключення зі складу новоутвореної земельної ділянки не має впливати на права відповідача на ті ділянки, які правомірно належали відповідачу до такого об`єднання. З огляду на баланс інтересів учасників спору саме на відповідача мають бути покладені усі додаткові витрати, пов`язані з поновленням його речового права на інші належні йому земельні ділянки, що підлягатиме новій реєстрації у Державному земельному кадастрі у зв`язку з припиненням його права на новостворену (об`єднану) ділянку".

5.11. Вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 22.01.2025 у справі № 446/478/19).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, позовна вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, цей підхід у судовій практиці є усталеним, тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку, власником якої є інша особа. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)).

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 сформульовано висновок про те, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

5.12. У справі, що розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовили в задоволенні позову Прокурора через недоведеність Прокурором площі накладення земельних ділянок на землі кварталу 85 Оранського лісництва ДСГП "Ліси України" в особі філії "Іванківське лісове господарство". Крім того, самостійною підставою для відмови в позові Прокурора, за висновком судів, є обрання Прокурором неналежного способу захисту порушеного права, зокрема, в частині скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки. Водночас суди зазначили, що помилковим є твердження відповідача про те, що належним способом захисту у спірних правовідносинах мав би бути віндикаційний позов про витребування спірних земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

5.13. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, статей 15, 16, 328, 373, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, та порушення норм процесуального права, зокрема статей 2, 3, 76-79, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.14. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.15. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.16. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки Верховного Суду: викладені в постановах від 27.10.2020 у справі № 381/375/19, від 23.12.2023 у справі № 916/1517/22, від 16.02.2022 у справі № 363/669/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (щодо ефективного способу захисту прав позивача у разі зайняття земельної ділянки, зокрема, шляхом часткового накладання лісового фонду); викладені в постановах від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 30.05.2018 у справі № 686/17618/15-ц, від 05.11.2020 у справі № 676/2334/18, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (щодо застосування принципу jura novit curia ("суд знає закони")).

5.17. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів зазначає таке.

5.18. У постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 363/669/17, на яку посилається скаржник, сформульовано такий висновок:

"Задовольняючи позов та витребовуючи земельну ділянку з чужого незаконного володіння, апеляційний суд не врахував, що доказами у справі підтверджене часткове накладення спірної земельної ділянки на землі лісового фонду, які передані в постійне користування ДП, часткове накладення унеможливлює задоволення віндикаційного позову про витребування всієї земельної ділянки на користь попереднього користувача.

Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), де зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення земельних ділянок, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном".

5.19. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.12.2023 у справі № 916/1517/22, на яку посилається скаржник.

5.20. Колегія суддів зазначає, що постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 363/669/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки.

5.21. Водночас колегія суддів не може взяти до уваги посилання скаржника на неврахування наведеного висновку, оскільки в постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16 надано тлумачення такого висновку та зазначено, що в цьому висновку йдеться не про державну реєстрацію права власності за порушником (яке і розглядається як фактичне заволодіння), а про вчинення фізичних дій щодо земельної ділянки - її зайняття (яке не є заволодінням). Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

5.22. У справі № 911/2250/23, яка розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.01.2020 проведено державну реєстрацію права приватної власності ТОВ "Оланта Ленд" на об`єкти нерухомого майна - земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, за якими ТОВ "Оланта Ленд" є набувачем земельних ділянок.

Отже, право власності на спірні земельні ділянки перейшло до відповідача з моменту державної реєстрації відповідно до вимог статті 334 Цивільного кодексу України. Крім того, у цій справі суди встановили, що вперше спірні земельні ділянки були набуті громадянами на підставі державних актів на право власності, виданих на підставі розпорядження Іванківської районної державної адміністрації від 06.07.2010 № 1420 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність".

5.23. Колегія суддів зазначає, що, за висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного від 03.09.2025 у справі № 911/906/23, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у цій справі, земельна ділянка, яка була об`єднана з іншою ділянкою, проте межі, координати та конфігурація якої відомі, може бути витребувана відповідно до вимог статей 387, 388 Цивільного кодексу України. Водночас реалізація основної позовної вимоги про витребування земельної ділянки є можливою винятково за умови одночасного припинення речових прав на новостворену земельну ділянку та скасування її державної реєстрації. Тож правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, що перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку, за висновком Великої Палати Верховного Суду, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику.

При цьому Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що права позивача на витребувані земельні ділянки мають бути відновлені відповідно до ознак, конфігурації та розташування тих земельних ділянок, які були протиправно об`єднані відповідачем з іншими належними йому ділянками, та які як окремі об`єкти цивільних прав припинили своє існування.

5.24. Ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, а також встановлені судами обставини справи (зокрема, встановлення фактичного заволодіння земельними ділянками лісогосподарського призначення), належним способом захисту порушеного права у цьому спорі є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику. При цьому може бути витребувана відповідно до вимог статей 387, 388 Цивільного кодексу України земельна ділянка, яка була об`єднана з іншою ділянкою, проте межі, координати та конфігурація якої відомі.

5.25. Водночас у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, правильно зазначивши про неефективний спосіб захисту, обраний позивачем у цій справі, дійшли помилкових висновків про те, що держава в особі позивача не має щодо спірних земельних ділянок права на подання віндикаційного позову.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій щодо належного способу захисту порушених прав держави в цій справі не відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та від 03.09.2025 у справі № 911/906/23. Водночас такі висновки судів попередніх інстанцій не вплинули на результат вирішення цієї справи.

5.26. Заступник керівника Київської обласної прокуратури також зазначає, що в постанові Верховного Суду від 27.10.2020 у справі № 381/375/19 викладено висновок про те, що заявлена прокурором вимога про скасування державної реєстрації права власності громадянина на земельну ділянку нерозривно пов`язана з вимогою про витребування її частин у конфігурації спірних земельних ділянок.

5.27. Скаржник у касаційній скарзі, обґрунтовуючи належність та ефективність способу захисту, обраного Прокурором у цій справі, посилається на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.

5.28. Колегія суддів установила, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц сформульовано такий висновок:

"96. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

97. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

98. Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем".

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, на яку посилається скаржник.

5.29. Колегія суддів установила, що у справі № 488/5027/14-ц предметом позову були вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішень міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування запису про право власності та витребування земельної ділянки з незаконного володіння.

У справі № 19/028-10/13 предметом позову були вимоги прокурора про скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц та в постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки з незаконного володіння (віндикаційний позов) відповідно до вимог статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності.

5.30. Крім того, скаржник зазначає про помилковість посилання судів попередніх інстанцій на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 307/624/17. На думку скаржника, спірні правовідносини у справі № 307/624/17 не є подібними за змістом та правовим регулюванням із правовідносинами у справі, що розглядається. Тому, за твердженням скаржника, висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 307/624/17, помилково взяті до уваги судами попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи.

5.31. Колегія суддів зазначає, що у справі № 307/624/17 розглядався позов фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом. Відтак правовідносини у справі № 307/624/17 та у справі, що розглядається, не є подібними за змістом та правовим регулюванням. Отже, суди попередніх інстанцій помилково врахували висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 307/624/17, під час розгляду справи № 911/2250/23, що розглядається.

5.32. Відтак доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі про помилковість висновків судів щодо належного способу захисту інтересів держави у справі № 911/2250/23 частково підтвердилися.

5.33. Скаржник також у касаційній скарзі зазначає, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні юридичні норми. При цьому скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у в постановах Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 30.05.2018 у справі № 686/17618/15-ц, від 05.11.2020 у справі № 676/2334/18, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, щодо застосування наведеного принципу.

5.34. Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, зазначає, що в процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia, який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі та застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.

5.35. Водночас застосування принципу jura novit curia не є безмежним, оскільки, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. За таких умов слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.05.2024 у справі № 369/2869/22.

5.36. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини "Гусєв проти України" від 14.01.2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж унаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

5.37. Отже, як зазначалося, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що не є належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах вимога про витребування земельних ділянок. Такі висновки не відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 911/906/23, які повинні бути враховані відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, що перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірні земельні ділянки, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику. Натомість суди у цій справі дійшли помилкового висновку про те, що не є належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах вимога про витребування земельних ділянок.

5.38. Верховний Суд неодноразово зазначав, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

5.39. З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що, розглядаючи справу № 911/2250/23 по суті позовних вимог Прокурора, господарські суди попередніх інстанцій повинні були насамперед з`ясувати, чи є спосіб захисту, обраний Прокурором, ефективним для захисту права позивача у спірних правовідносинах. Питання щодо ефективності обраного способу захисту права відіграє важливу роль та безпосередньо впливає на результат вирішення справи, оскільки в разі, якщо суд дійде висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту цивільного права у спірних правовідносинах, то позовні вимоги не можуть бути задоволені.

5.40. Водночас господарські суди помилково розглянули справу по суті позовних вимог Прокурора та відмовили в їх задоволенні, в тому числі, з підстав необґрунтованості. При цьому суди помилково не врахували того, що обрання неефективного / неналежного способу захисту виключає необхідність додаткового встановлення судами обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 911/3890/23.

5.41. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку частково підтвердилися

5.42. Водночас наведені скаржником доводи не впливають на результат вирішення цієї справи з урахуванням обраного Прокурором способу захисту. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в позові Прокурора, але з інших підстав. Тому мотивувальні частини судових рішень слід змінити, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.43. Оскільки частково підтвердилися підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також із урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 911/906/23, колегія суддів вважає за необхідне постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 і рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 і рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23 слід залишити без змін.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.3. Згідно із частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

6.4. З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм процесуального права, тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувані судові рішення - змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

7. Судові витрати

З огляду на висновок про зміну мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень із залишенням без зміни їх резолютивних частин, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 і рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2024 і рішення Господарського суду Київської області від 04.12.2023 у справі № 911/2250/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак