ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2025 р. Справа№ 910/11396/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Замай А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Волосюк Т.С.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКІНГ ГРУП»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025, повний текст якого складено та підписано 10.03.2025

у справі №910/11396/24 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКІНГ ГРУП»

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фізичної особи-підприємця Титенка Владислава Віталійовича

про визнання права на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

17.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРКІНГ ГРУП» (далі Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (далі - Комунальне підприємство) про визнання права на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2021 між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП Титенко В.В. укладений договір № ДНП-2021- 03/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування. Позивач на підставі додаткової угоди №2 від 21.12.2023 про зміну сторони договору від 25.03.2021 №ДНП-2021-03/27 (далі - договір) набув право експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Бориспільська, 40 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - майданчик для паркування), що включає 31 (тридцять одне) місце для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів. При цьому, строк договору, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 25.03.2021 (далі - протокол узгодження розбіжностей), становив 2190 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування, тобто з 26.08.2021. Листами вих. №053/05-3204 від 13.08.2024 та №053/05-3307 від 20.08.2024 відповідач повідомив про чинність договору лише до 26.08.2024, оскільки будь-які протоколи розбіжності ним не укладались. Крім того, 13.09.2024 відповідачем на електронно-торговій системі Прозорро. Продажі розміщено лот №45 ID:BSE001-UA-708 66e453cda057abcae5be5a46 з продажу права на експлуатацію, утримання та обладнання спірного майданчика для паркування. Отже, відповідачем не визнається право позивача на експлуатацію, утримання та обладнання спірного майданчика для паркування, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав норми статей 11, 15, 16, 20, 626,762, 785, 795, 1166 ЦК України, 181, 224, 225 ГК України.

Короткий зміст заперечень відповідача

Відповідач з позовом не погодився посилаючись на те, що право позивача на експлуатацію, утримання та обладнання спірного майданчика для паркування не виникло. У своїх письмових поясненнях заперечив чинність Протоколу узгодження розбіжностей до договору від 25.03.2021 № ДНП-2021-03/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування у відповідача та зазначив, що Комунальне підприємство не узгоджувало розбіжностей у зазначеному протоколі.

Правова позиція третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача

Фізична особа-підприємець Титенко Владислав Віталійович не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

Короткий зміст судового рішення що оскаржується

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення, з посиланням на статті 627, 629, 638 ЦК України, мотивовано тим, що Договір №ДНП-2021-03/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування 26.08.2024 припинив свою дію відповідно до умов договору, які були погоджені сторонами, про що свідчать підписи та печатки сторін. Суд зазначив, що фактично предметом позовних вимог є саме факт підписання примірника Протоколу узгодження розбіжностей, а відтак і наявність у позивача права на експлуатацію майданчика для паркування, яке ним не доведено. Суд також дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга, з посиланням на ст.ст. 15, 16, 20, 509, 626 ЦК України обґрунтована тим, що судове рішення прийнято з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

А саме апелянт посилається на те, що:

- він не погоджується з висновком суду про те, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту, оскільки відповідачем не визнається саме право позивача на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування за договором від 25.03.2021 №ДНП-2021-03/27, що є підставою для захисту такого права в судовому порядку відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання;

- щодо наявності права, яке порушено, апелянт зазначив, що договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2021-03/27 від 25.03.2021 укладений з Протоколом узгодження розбіжностей від 25.03.2021, згідно з яким в редакції пункту 7.2. передбачено строк дії договору 2190 календарних днів від дати підписання акту приймання-передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування. Вказаний протокол посвідчено печатками сторін та підписано зі сторони Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» виконуючим обов`язки директора Свиридом Анатолієм Олексійовичем, який діяв на підставі розпорядження Київського міського голови від 13.04.2020 № 225 та Статуту, та зі сторони-2 ФОП Титенко В.В., права та обов`язки якого в подальшому перейшли до позивача - ТОВ «ПАРКІНГ ГРУП». Відповідачем не визнається право позивача на експлуатацію, утримання та обладнання спірного майданчика для паркування, оскільки Листами вих. №053/05-3204 від 13.08.2024 та №053/05-3307 від 20.08.2024 відповідач повідомив про чинність договору лише до 26.08.2024, заявив що будь-які протоколи розбіжності ним не укладались. Крім того, 13.09.2024 відповідачем на електронно-торговій системі Прозорро. Продажі розміщено лот з продажу права на експлуатацію, утримання та обладнання спірного майданчика для паркування. Отже, позивач вважає, що його право на експлуатацію, облаштування та утримання паркінгу порушено, не визнається відповідачем та підлягає відновленню.

Правова позиція щодо апеляційної скарги відповідача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що право, на наявність якого посилається апелянт у нього не виникло. Заперечив чинність Протоколу узгодження розбіжностей до договору від 25.03.2021 №ДНП-2021-03/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування у відповідача та зазначив, що Комунальне підприємство не узгоджувало розбіжностей у зазначеному протоколі. Звернув увагу на те, що апелянт у своїй позовній заяві, цитуючи ст. 181 ГК України, зазначає, що у разі складання протоколу узгодження розбіжностей робиться відповідне застереження у Договорі. Однак на доданому, як доказ, Договорі №ДНП-2021- 03/27 від 25.03.2021 (автентичний примірник наявний і в відповідача) відсутнє таке застереження. Пропозицій щодо підписання протоколу узгодження розбіжностей на поштову адресу КП «Київтранспарксервіс» не надходило, також апелянтом не було надано підтвердження надсилання таких пропозицій. Під час обшуку 28.04.2023 у приміщенні КП «Київтранспарксервіс» Службою безпеки України було вилучено Договір № ДНП-2021-03/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 25.03.2021 та всі додатки до нього. оскільки в переліку речей та документів, на які накладено арешт, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/9952/23, відсутній Протокол узгодження розбіжностей до Договору № ДНП-2021-03/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 25.03.2021, то дана обставина беззаперечно свідчить про відсутність станом на 28.04.2023 існування укладеного та погодженого між КП «Київтранспаркесвіс» та ФОП Савіною Ю.В. протоколу розбіжностей, на який посилається позивач як на основний доказ свого права на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування.

Правова позиція третьої особи

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фізична особа-підприємець Титенко Владислав Віталійович не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11396/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів надсилання копії апеляційної скарги третій особі - Фізичній особі-підприємцю Титенко Владиславу Віталійовичу. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

14.05.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКІНГ ГРУП» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №910/11396/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 25.06.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 18.06.2025 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 18.06.2025 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.

Розгляд справи відкладався, зокрема до 03.11.2025.

Явка представників учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні 03.11.2025 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

В судове засідання 24.11.2025 представники позивача та третьої особи не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та третьої особи, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів визнав встановленими такі обставини.

25.03.2021 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Титенко Владиславом Віталійовичем (сторона-2) укладено договір №ДНП-2021-03/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (надалі - договір №ДНП-2021-03/27).

Відповідно до п. 1 договору №ДНП-2021-03/27 сторона-1 передає стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Бориспільська, 40 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - майданчик для паркування), що включає 31 (тридцять одне) місце для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Згідно з п. 7.2 договору № ДНП-2021-03/27 строк дії договору становить 1095 календарних днів від дати підписання акту приймання передачі Стороною 1 в експлуатацію Стороні 2 майданчика для паркування.

За доводами позивача, 25.03.2021 між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП Титенко В.В. укладено протокол узгодження розбіжностей до договору № ДНП-2021-03/27 від 25.03.2021. Зокрема п. 7.2 Договору Протоколом узгодження розбіжностей визначили в редакції ФОП Титенко В.В., а саме строк дії договору становить 2190 календарних днів від дати підписання акту приймання-передачі.

Як вбачається із матеріалів справи, за Актом приймання-передачі паркувального майданчика від 26.08.2021 сторони цим Актом підтверджують, що сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 35 машиномісць за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Бориспільська, 40 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

12.07.2022 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1), Фізичною особою-підприємцем Титенко Владиславом Віталійовичем (сторона-2) та Фізичною особою-підприємцем Савіною Юлією Віталіївною (сторона-3) укладено Додаткову угоду № 1 про зміну сторони до Договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 25.03.2021 №ДНП-2021-03/27.

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди № 1 сторони погодилися замінити одну із сторін договору, що укладений між КП "Київтранспарксервіс" та ФО-П Титенко Владиславом Віталійовичем, а саме передати стороні-3 усі права та обов`язки сторони-2 по договору.

У п. 2. Додаткової угоди № 1 визначено, що з моменту набрання чинності Додаткової угоди, сторона-3 змінює сторону-2 за договором, сторона-2 втрачає право вимагати від сторони-1 виконання своїх обов`язків, то виникають з Договору, а сторона-3 набуває прав та починає нести обов`язки та відповідальність за їх невиконання за Договором.

Згідно з п.3 додаткової угоди № 1 права, обов`язки та відповідальність сторони-2 по договору переходять до сторони-3 в тому обсязі, в якому вони належали стороні-2 до набрання чинності Додатковою угодою.

В подальшому 21.12.2023 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1), Фізичною особою-підприємцем Савіною Юлією Віталіївною (сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРКІНГ ГРУП» (сторона-3) укладено Додаткову угоду № 2 про зміну сторони до Договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 25.03.2021 №ДНП-2021-03/27.

Згідно з п. 3 додаткової угоди № 2 права, обов`язки та відповідальність сторони-2 по договору переходять до сторони-3 в тому обсязі, в якому вони належали стороні-2 до набрання чинності Додатковою угодою.

Додаткова угода набуває чинності 21.12.2023, підписана та скріплена печатками сторін і діє до закінчення терміну дії договору відповідно до його умов (п. 5 Додаткової угоди № 2).

У позовній заяві позивачем зазначено, що на адвокатський запит 13.08.2024 отримано відповідь (вих. № 053/05-3204), якою КП «Київтранспарксервіс» зазначає, що договір є чинним до 26.08.2024 та будь-які додаткові угоди, протоколи розбіжностей з ТОВ «ПАРКІНГ ГРУП» не укладались. Після чого ТОВ «ПАРКІНГ ГРУП» звернулась за роз`ясненням до КП «Київтранспарксервіс» та Департаменту транспортної інфраструктури, однак отримали відповідь, що у відповідача відсутній примірник протоколу узгодження розбіжностей від 25.03.2021, цей протокол не є невід`ємною частиною договору ДНП-2021-03/27 та вони мають сумніви щодо його справжності.

15.09.2024 позивач отримав лист від відповідача вих. № 053/05-3580 від 09.09.2024 в якому відповідач ще раз наголосив про сумніви чинності протоколу узгодження розбіжностей.

Відповідно до даних електронно-торгової системи Прозорро.Продажі 13.09.2024 відповідач розмістив лот № 45 ID:BSE001-UA-708 |66e453cda057abcae5be5a46 з продажу право на експлуатацію, утримання та обладнання майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: Київ, Дарницький район, вул. Бориспільська, 40, що включає 31 (тридцять одне) місце для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю або водії, які перевозять особу з інвалідністю. Дата проведення електронного аукціону - 23.09.2024! Посилання на аукціон знаходиться в публічному доступі - https://prozorro.sale/auction/BSE001-UA-708/.

Позивач вказує на те, що відповідачем не визнається його право на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування що стало підставою для захисту такого права в судовому порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Щодо доводів апелянта про наявність у нього права

За результатами апеляційного перегляду справи, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність права позивача на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування не підтверджено позивачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку суду першої інстанції.

Як вже зазначено, предметом даного спору є взаємовідносини між сторонами договору від 25.03.2021 №ДНП-2021-03/27.

Предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір № ДНП-2021-03/27 припинив свою дію у зв`язку із закінчення строку на який кого було укладено, а саме 26.08.2024 (згідно листів КП "Київтранспарксервіс" від 20.08.2024 №053/05-3307 та від 09.09.2024 № 053/05-3580).

Колегія відхиляє доводи апелянта про доведеність обставини зміни сторонами договору строку його на підставі протоколу розбіжностей, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення Договору, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою статті 283 ГК України в редакції, яка діяла на момент укладення Договору, було передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення Договору, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 795 ЦК України в редакції, яка діяла на момент укладення Договору, було передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Правила паркування транспортних засобів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі - Правила паркування), регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів. Дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики (п. 1, 2 Правил паркування).

Пунктом 4 Правил (в редакції, чинній на момент укладення Договору) визначено, зокрема, що: відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці або дороги та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306; спеціально обладнані майданчики для паркування - це майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 5 Правил паркування, паркування може бути платним або безоплатним відповідно до рішення органу місцевого самоврядування або оператора.

Відповідно до п. 7 Правил паркування майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно з п. 23 Правил паркування послуги з утримання майданчиків для платного паркування надаються оператором з метою використання таких майданчиків за призначенням, а також санітарного очищення, збереження та відновлення їх відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху. Перелік основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування визначає Мінрегіон.

Відповідно до підп. 17.3.1 п. 17.3 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 (далі - Правила благоустрою міста Києва), організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів, здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Згідно з підп. 17.3.2 п. 17.3 Правил благоустрою міста Києва на земельних ділянках, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця, оператор або підприємство, з яким оператор уклав відповідний договір, не має права здійснювати будь-яку діяльність, окрім надання платних послуг з паркування транспортних засобів та обладнання таких місць.

За змістом статті 630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Статтею 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

За приписами статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

У постанові від 11.08.2021 у справі №926/324/20 Верховний Суд зазначив, що господарський договір не може існувати без істотних умов (ч. 8 ст. 181 ГК України), позаяк недосягнення згоди з усіх істотних умов договору свідчить про його неукладеність. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проєкт договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Вказаною статтею врегульовано порядок дій сторонами у разі заперечень щодо окремих умов проекту договору, запропонованого будь-якою з сторін.

Отже, за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі, зокрема, протоколом узгодження розбіжностей. Порядок розгляду пропозицій протягом 20-ти днів, встановлений ч. 5 ст. 181 ГК України, є обов`язковим. (Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №918/370/17, від 09.12.2019 у справі №910/15190/18).

Колегія суддів зазначає, що у спірному договорі відсутні будь-які застереження щодо наявності протоколу узгодження розбіжностей. Тобто, у договорі відсутні умови, згідно з якими цей договір діє разом з таким протоколом.

В цьому контексті колегія суддів враховує, що відповідно до п. 9.4. договору усе листування між сторонами здійснюється за поштовими адресами, зазначеними в цьому договорі. Повернення стороні поштового відправлення, яке направлялось іншій стороні цього договору, із відміткою про відсутність адресата за вказаною в цьому договорі адресою (або адресою, вказаною в письмовому повідомлення про зміну адреси для надсилання кореспонденції, яке було отримано стороною до відправлення поштового відправлення), або з відміткою про неявку представника сторони до відділення поштового зв`язку за адресованим йому поштовим відправленням, вважається належним чином відправленим повідомленням іншої сторони.

Колегія вважає такими, що заслуговують на увагу та не спростовані позивачем доводи Комунального підприємства про те, що пропозицій щодо підписання протоколу узгодження розбіжностей відповідно до пункту 9.4. договору на поштову адресу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» не надходило, а матеріали справи не містять доказів внесення змін до умов договору на умовах встановлених в протоколі узгодження розбіжностей, що в свою чергу свідчить про те, що протокол узгодження розбіжностей до договору є неукладеним та таким, що не створює наслідків для сторін.

Тобто, відповідно до п. 9.4 договору усе листування між сторонами здійснюється за поштовими адресами, зазначеними в цьому договорі, однак доказів на підтвердження надсилання пропозицій щодо підписання протоколу узгодження розбіжностей на адресу відповідача позивач не надав. З матеріалів справи вбачаєтеся, що Договір №ДНП-2021-03/27 та Протокол узгодження розбіжностей підписані в один день - 25 березня 2021 року. Отже, вказаний протокол узгодження розбіжностей вносить численні зміни до договору та підписаний майже одночасно з підписанням договору, тією ж датою коли було укладено договір. Разом з тим, кожен пункт Протоколу встановлює кращі умови для сторони-2 (Фізичної особи-підприємець Титенко Владислав Віталійович, який був первісним орендарем).

При цьому, як вже зазначено, матеріали справи не містять доказів внесення змін до умов договору на такі, що встановлені у протоколі узгодження розбіжностей та будь-якої інформації та застереженням у договорі що він діє з протоколом розбіжностей.

Щодо надання правової оцінки висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи №3495 стосовно справжності підпису Свирида А.О. від імені Комунального підприємства на Протоколі узгодження розбіжностей (а.с.22-26), колегія зазначає, що вказаний висновок почеркознавчої експертизи зроблений на підставі обмеженої кількості зразків, без надання до опрацювання особистих зразків Свирида А.О. До того ж, на вирішення цієї експертизи не ставилось питання про дату нанесення підпису на зазначеному Протоколі узгодження розбіжностей, що суттєво впливає на оцінку фактичних обставин справи та предмету судового розгляду з огляду на відсутність застережень про протокол розбіжностей безпосередньо у договорі № ДНП-2021-03/27 від 25.03.2021.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Правова оцінка експертного висновку здійснюється судом у сукупності з іншими доказами, адже стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

В цьому контексті слід враховувати, що за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, так згода повинна бути підтверджена у письмовій формі, зокрема, протоколом узгодження розбіжностей. Порядок розгляду пропозицій протягом 20-ти днів, встановлений частиною п`ятою статті 181 ГК України є обов`язковим.

Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 918/370/17, від 09 грудня 2019 року у справі № 910/15190/18». Тобто у аналогічній справі № 910/6860/24 порушення порядку укладання стало ключовим для відмови у задоволенні позовних вимог позивачу та наявність протоколу узгодження розбіжностей договору не створили правових наслідків для сторін.

У Договорі № ДНП-2021-03/27 від 25.03.2021 відсутні умови, що Договір діє разом з Протоколом узгодження розбіжностей. Разом з тим, відсутні докази, які свідчать про листування сторін з приводу протоколу узгодження розбіжностей.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено порушення його права.

Щодо способу захисту порушеного права

У справі що розглядається, суд першої інстанції мотивував рішення відсутністю порушеного права позивача й обранням ним неналежного способу захисту, водночас колегія вважає, що у цьому випадку суд правильно відмовивши у позові, помилився у визначенні для цього наведених ним двох взаємовиключних підстав.

Так, стаття 4 ГПК України передбачає, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 45 цього ж Кодексу сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Отже, позивачем у господарській справі є особа, яка вважає, що у спірних правовідносинах її право або охоронюваний законом інтерес порушується, оспорюється чи не визнається. Відповідачем є особа, яку позивач вважає такою, що порушила, оспорює чи не визнає право або охоронюваний законом інтерес позивача.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною другою статті 20 Господарського кодексу України. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, - «визнання права».

Відсутність порушеного права позивача є самостійною підставою для ухвалення рішення про відмову у позові незалежно від інших установлених судом обставин, позаяк суд першої інстанції помилково мотивував рішення обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Огляду на викладене вище колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивів відмови у позові висновки суду про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, виклавши її мотивувальну частину стосовно мотивів відмови у позові в редакції цієї постанови, а в решті оскаржуване рішення відповідає встановленим обставинам справи та нормам права, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно виходив із встановлення обставин стосовно того, що у договорі від 25.03.2021 №ДНП-2021-03/27 відсутні будь-які застереження щодо наявності протоколу узгодження розбіжностей; у договорі відсутні умови, згідно з якими цей договір діє разом з таким протоколом; відсутні докази направлення на поштову адресу відповідача екземпляру протоколу розбіжностей; відсутність доказів про внесення змін до умов договору на умовах встановлених у протоколі узгодження розбіжностей від 25.03.2021, що свідчить про те, що протокол узгодження розбіжностей до договору є неукладеним та таким, що не створює наслідків для сторін.

Під час апеляційного перегляду справи, колегія враховує судову практику, викладену судами першої та апеляційної інстанцій у аналогічних (за фактичнами обставинами та нормативно-правовим застосуванням) справах №910/3552/24, №910/3891/24, №910/6860/24. Додатково колегія враховує, що Верховний Суд у справі №910/6860/24 ухвалою від 23.09.2025 на підставі ст.ст. 234, 235, 296 ГПК України закрив касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кузюбердіна Олександра Олександровича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2024.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції про відмову у позові з підстав недоведеності порушеного права ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи про наявність порушеного права не спростовують вірних висновків суду першої інстанції з цього приводу. Отже суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №910/11396/24 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано після виходу судді Алданової С.О. з лікарняного - 11.12.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков