РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2025Справа № 910/10845/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

За позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

(04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВЕРХНІЙ ВАЛ, будинок 68,

)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУЛЛ СЕРВІС"

(03148, місто Київ, ВУЛИЦЯ ТИМОФІЯ СТРОКАЧА,

будинок 1, )

Про стягнення 36 472,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУЛЛ СЕРВІС" про стягнення суму збитків по договору про виконання робіт з сервісно-технічного обслуговування об`єктів нерухомості № 20/904 від 01.07.2020 року в розмірі 36472,17 грн., яка складається з суми втраченого податкового кредиту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 відкрито провадження у справі №910/10845/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

23.09.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Відповідач вказує, що позивач не скористався правом на спосіб захисту визначний Податковим кодексом України; договором № 20/904 від 01.07.2020 передбачено інший, ніж той що зазначає позивач у позові склад правопорушення, за яке відповідач має нести відповідальність. Окрім того, відповідач заявляє про пропуск позивачем строків позовної давності до вимог за Договором.

29.09.2025 позивачем подано відповідь на відзив із спростуванням аргументів відповідача.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

01.07.2020 р. між ТОВ «ФУЛЛ СЕРВІС» (далі-Відповідач або Виконавець) та ПІІ «АМІК УКРАЇНА» (далі-Позивач або Замовник) було укладено договір про виконання робіт з сервісно-технічного обслуговування об`єктів нерухомості № 20/904 (далі-Договір).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання з виконання робіт та/або наданню послуг з сервісно-технічного обслуговування об`єктів нерухомості, що належать Замовнику або перебувають у користуванні Замовника (надалі по тексту - Роботи).

Перелік об`єктів Замовника (надалі - Об`єкти), на яких виконуються Роботи, та адреси їх розташування зазначаються в Додатку № 1 до цього Договору, що становить невіддільну частину Договору.

Перелік Об`єктів, на яких можуть проводитись роботи за Договором, може бути збільшено або зменшено, про що Сторони укладають відповідну додаткову угоду до Договору (п. 1.2 Договору).

Перелік робіт та/або послуг, що входять в сервісно-технічне обслуговування, та їх вартість зазначаються Сторонами в Додатку № 2 до Договору (п. 1.3 Договору)

За результатами проведення сервісно-технічного обслуговування на відповідному Об`єкті Замовника представник Виконавця заповнює бланк Первинного акту виконаних робіт (Додаток № 3 до договору), завіряє його своїм підписом та підписом начальника Об`єкта Замовника.

На підставі заповнених бланків Первинних актів Виконавець складає Акт здачі-приймання виконаних робіт, який надає Замовнику (п. 2.4 Договору).

Сервісно-технічне обслуговування здійснюється силами, засобами та матеріалами Виконавця. Сервісно-технічне обслуговування, на вимогу Замовника, може здійснюватися із застосуванням матеріалів Замовника. Інформацію про намір використання в роботі власних матеріалів Замовник зазначає в заявці (п. 2.5 Договору).

У разі якщо виконання заявки вимагає замовлення у постачальника матеріалів і запасних частин, яких немає на складі (імпорт або виготовлення на виробництві), Виконавець може ініціювати узгодження передоплати від Замовника на поставку або виготовлення матеріалів і запасних частин для виконання Робіт (п. 2.6 Договору).

Послуги з сервісно-технічного обслуговування вважаються наданими з дати узгодження Сторонами Акту здачі-приймання виконаних робіт в електронному вигляді електронною поштою (п. 2.7 Договору).

Вартість сервісно-технічного обслуговування визначається залежно від обсягів виконаних робіт/наданих послуг на об`єктах, відповідно до затвердженої Сторонами вартості таких робіт/послуг (Додаток № 2 до Договору) та включає всі витрати Виконавця, пов`язані з виконанням робіт (п. 3.1 Договору).

Оплата вартості сервіснотехнічного обслуговування об`єкта здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.08.2025 3 дати підписання Сторонами Акту здачі-приймання виконаних робіт, на підставі рахунку Виконавця (п. 3.2 Договору).

Оплата за Договором здійснюється безготівково на банківський поточний рахунок Виконавця у національній валюті України гривні (п. 3.3 Договору).

Відповідно до умов п. 3.4. Договору Виконавець, який є платником податку на додану вартість, зобов`язується: - в день виникнення податкового зобов`язання належним чином в порядку, встановленому чинним законодавством України, скласти податкову накладну; - зареєструвати податкову накладну та / або розрахунки коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою її складання; - надати Замовнику податкову накладну, складену в електронній формі, з дотриманням умов щодо: а) реєстрації в порядку, визначеному чинним законодавством України, б) електронного підпису уповноваженої Виконавцем особи й зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі якщо Виконавець допустить порушення встановленого законодавством порядку заповнення податкових накладних та / або не зробить в установленому порядку і в терміни реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, в результаті чого рішенням (рішення, постанова, ухвала, акт і т.п.) податкових органів та / або судових органів України Замовнику буде відмовлено у відшкодуванні визнання сум податкового кредиту з податку на додану вартість, сплачених Замовником Виконавцю в ціні робіт, Виконавець несе відповідальність перед Замовником за такі порушення.

В такому випадку Виконавець зобов`язаний відшкодувати Замовнику в повному обсязі всі заподіяні в результаті цього збитки (включаючи, але не обмежуючись: сума податкового кредиту з ПДВ, санкції та т.п.). У разі відмови Виконавця здійснити оплату збитків Замовник має право утримати суму збитків з суми грошових коштів, що підлягають оплаті Виконавцю в якості вартості виконаних робіт за цим Договором.

Відповідно до умов п. 5.6. Договору Виконавець не пізніше 10 та 30 числа місяця, наступного за звітним, подає до центрального офісу Замовника (м. Київ, вул. Верхній Вал, 68) у паперовому вигляді: - закриті та підписані Сторонами заявки за формою Додатка №3 (оригінали); - акт прийому-передачі виконаних робіт за звітний місяць; - зведений деталізований Акт виконаних робіт, з детальним зазначенням переліку та видів виконаних Робіт і використаних запасних частин по кожному Об`єкту, складений на підставі закритих заявок за формою Додатка №3; - рахунок на виконані Роботи; завізовані регіональним менеджером (начальником бази) Замовника (у разі потреби: при виконанні аварійних робіт, страхові випадки, капітальні ремонти). У разі відсутності претензій і зауважень у Замовника, Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів підписує Акт прийому-передачі виконаних робіт, який підтверджує прийом у Виконавця виконаних робіт (п. 5.7 Договору).

Роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті з моменту підписання Замовником Актів прийому-передачі виконаних робіт (п. 5.8 Договору).

Відповідно до умов п. 3.4. Договору та за приписами до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку (Виконавець) зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України термін.

Так, ТОВ «ФУЛЛ СЕРВІС» не були зареєстровані податкові накладні (далі - ПН) у Єдиному реєстрі податкових накладних по господарським операціям на дату складання ПН: 1) 10.03.2021, на суму 93 493,92 грн у т.ч. ПДВ 15 582,32 грн (Копії ПН порядковий номер 3, квитанції від 22.03.2021 № про зупинення реєстрації ПН та квитанції від 05.08.2021 про відмову в реєстрації ПН).

Господарська операція "Виконання робіт за договором № 20/904 від 01.07.2020 з ремонту та обслуговування ТРК Кошторис № 16", як зазначено в описі (номенклатурі) товарів/послуг продавця (Розділ Б Податкової накладної), підтверджується первинними бухгалтерськими документами: Актом наданих послуг № 16 від 10.03.2021 року на суму 93 493,92 грн у т.ч. ПДВ 15 582,32 грн, Кошторисом № 16 на виконання робіт з ремонту та обслуговування технологічного обладнання від 10.03.2021 р. на суму 93 493,92 грн.);

2) 10.03.2021, на суму 23 676,71 грн у т.ч. ПДВ 3 946,12 грн (Копії ПН порядковий номер 5, квитанції від 22.03.2021 № про зупинення реєстрації ПН та квитанції від 05.08.2021 про відмову в реєстрації ПН).

Господарська операція "Виконання робіт за договором № 20/904 від 01.07.2020 за ремонт електрообладнання", як зазначено в описі (номенклатурі) товарів/послуг продавця (Розділ Б Податкової накладної), підтверджується первинними бухгалтерськими документами: Актом наданих послуг № 17 від 10.03.2021 року на суму 23 676,71 грн у т.ч. ПДВ 3 946,12 грн до якого додається Кошторис № 17 на виконання робіт з ремонту та обслуговування електрообладнання від 10.03.2021 р. на суму 23 676,71 грн.

3) 10.03.2021, на суму 7 974,74 грн у т.ч. ПДВ 1 329,12 грн (Копії ПН порядковий номер 4, квитанції від 22.03.2021 № про зупинення реєстрації ПН та квитанції від 05.08.2021 про відмову в реєстрації ПН).

Господарська операція "види робіт", що перелічені в описі (номенклатурі) товарів/послуг продавця (Розділ Б Податкової накладної), підтверджується первинними бухгалтерськими документами: Актом наданих послуг № 18 від 10.03.2021 року на суму 7 974,74 грн у т.ч. ПДВ 1 329,12 грн до якого додається Кошторис № 18 на виконання загально будівельних робіт від 10.03.2021 року на суму 7 974,74 грн.;

4) 10.03.2021, на суму 79 725,56 грн у т.ч. ПДВ 13 287,59 грн (Копії ПН порядковий номер 6, квитанції від 22.03.2021 № про зупинення реєстрації ПН та квитанції від 05.08.2021 про відмову в реєстрації ПН).

Господарська операція "Виконання робіт за договором № 20/904 від 01.07.2020 з ремонту та обслуговування ТРК Кошторис № 19", як зазначено в описі (номенклатурі) товарів/послуг продавця (Розділ Б Податкової накладної), підтверджується первинними бухгалтерськими документами: Актом наданих послуг № 19 від 10.03.2021 року на суму 79 725,56 грн у т.ч. ПДВ 13 287,59 грн та Кошторисом № 19 на виконання робіт з ремонту та обслуговування технологічного обладнання від 10.03.2021 р. на суму 79 725,56 грн.;

5) 10.03.2021, на суму 6 506,66 грн у т.ч. ПДВ 1 084,44 грн (Копії ПН порядковий номер 7, квитанції від 22.03.2021 № про зупинення реєстрації ПН та квитанції від 05.08.2021 про відмову в реєстрації).

Господарська операція "види робіт", що перелічені в описі (номенклатурі) товарів/послуг продавця (Розділ Б Податкової накладної), підтверджується первинними бухгалтерськими документами: Актом наданих послуг № 20 від 10.03.2021 року на суму 6 506,66 грн у т.ч. ПДВ 1 084,44 грн та Кошторисом № 20 на виконання загально будівельних робіт від 10.03.2021 року на суму 6 506,66 грн.;

6) 10.03.2021, на суму 7 455,46 грн у т.ч. ПДВ 1 242,58 грн (Копії ПН порядковий номер 8, квитанції від 22.03.2021 № про зупинення реєстрації ПН та квитанції від 05.08.2021 про відмову в реєстрації ПН).

Господарська операція "Виконання робіт за договором № 20/904 від 01.07.2020 за ремонт електрообладнання", як зазначено в описі (номенклатурі) товарів/послуг продавця (Розділ Б Податкової накладної), підтверджується первинними бухгалтерськими документами: Актом наданих послуг № 21 від 10.03.2021 року на суму 7 455,46 грн у т.ч. ПДВ 1 242,58 грн до якого додається Кошторис № 21 на виконання робіт з ремонту та обслуговування електрообладнання від 10.03.2021 р. на суму 7 455,46 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ПІІ «АМІК УКРАЇНА» вказує, що воно позбавлено права на отримання належного йому податкового кредиту в розмірі 36 472,17 грн, що складається з сум ПДВ в вартості робіт, а саме: 15 582,32 грн (ПДВ по ПН № 3) + 13 287,59 грн (ПДВ по ПН № 6) +3 946,12 грн (ПДВ по ПН № 5) + 1 329,12 грн (ПДВ по ПН № 4) + 1 084,44 грн (ПДВ по ПН № 7) + 1 242,58 грн (ПДВ по ПН № 8), що збільшило суму податкового боргу Замовнику на вказану суму.

За твердженням позивача, він зазнав зменшення своїх майнових благ, що обмежило його інтереси у перелічених вище господарських операціях та привело до неодержання доходів, які би позивач міг отримати, якби відповідач зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підтвердження факту відсутності реєстрації ПН до цього часу позивач направив 31.07.2025 р. електронний запит № 3760270 до ДПС України зі свого електронного кабінету платника про отримання відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних із зазначенням порядкових номерів ПН та індивідуального податкового номера Відповідача 77.

У всіх квитанціях про зупинення реєстрації перелічених податкових накладних вказана одна і та сама причина: "Коди УКТЗЕД/ДКПП товару /послуг 43.21, відсутні в таблиці даних платника ПДВ, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються, та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій". "Відповідачу ДПС України запропонувало надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН". У всіх квитанціях про відмову в реєстрації перелічених ПН вказана одна і та сама причина: "За результатами розгляду Повідомлень про подання пояснень та копій документів, Комісією регіонального рівня прийняте рішення про відмову в реєстрації ПН в Єдиному реєстрі податкових накладних".

Тобто відповідачем, на думку ДПС України, не були дотримані вимоги чинного законодавства щодо здійснення реєстрації податкових накладних на виконані відповідачем роботи по договору № 20/904 від 01.07.2020 р. у зв`язку з чим позивача позбавлено права податкового кредиту на загальну суму ПДВ у розмірі 36 472,17 грн.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем, як продавцем не виконано своїх зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості включити суму податку на додану вартість в розмірі 36 472,17 грн до податкового кредиту, а відповідно зменшення податкового кредиту на цю суму є фактично збитками, які виникли з вини відповідача.

Відповідно до п.14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

У відповідності до п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Отже, згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Згідно п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, у порушення ст. 201 Податкового кодексу України, відповідач не зареєстрував належним чином в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні 1) 10.03.2021, на суму 93 493,92 грн у т.ч. ПДВ 15 582,32 грн.; 2) 10.03.2021, на суму 23 676,71 грн у т.ч. ПДВ 3 946,12 грн.; 3) 10.03.2021, на суму 7 974,74 грн у т.ч. ПДВ 1 329,12 грн.; 4) 10.03.2021, на суму 79 725,56 грн у т.ч. ПДВ 13 287,59 грн.; 5) 10.03.2021, на суму 6 506,66 грн у т.ч. ПДВ 1 084,44 грн.; 6) 10.03.2021, на суму 7 455,46 грн у т.ч. ПДВ 1 242,58 грн.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Відсутність реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Реєстрі не дає покупцю можливості (права) включити суми податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Суд зауважує, що доводи відповідача стосовно того, що позивач без реєстрації податкових накладних міг правомірно включити суму ПДВ до складу податкового кредиту не ґрунтується на вимогах законодавства та є помилковим.

В свою чергу, подання заяви покупцем (позивачем) до податкового органу на дії продавця (відповідача) щодо нездійснення реєстрації податкової накладної (в порядку, передбаченому п. 201.10 ст. 201 ПК України) також не надає покупцю (позивачу) права на включення сум ПДВ таких незареєстрованим податкових накладних до податкового кредиту, а тому відповідні доводи відповідача з цього приводу є також помилковими.

З огляду на положення п. 198.6 ст.198 ПК України вбачається, що право позивача на включення податкових накладних до складу податкового кредиту пов`язано саме із реєстрацією таких податкових накладних в ЄРПН, але може бути використане (право) протягом 365 календарних днів з моменту їх складання, після чого таке право для позивача беззворотно втрачається.

Отже, право позивача на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту безпосередньо залежить від дій відповідача щодо реєстрації відповідних ПН в ЄРПН, та такий обов`язок не може бути виконаний позивачем замість відповідача.

Водночас, в разі непогодження із діями податкового органу щодо відмови в реєстрації ПН в ЄРПН відповідач має право оскаржити відповідні рішення податкового органу, в тому числі і в судовому порядку (ст. 56 ПК України),

Судом встановлено, що відповідач в межах передбачених ст. 102 ПК України строків не звертався до суду щодо оскарження рішень податкового органу про відмову в реєстрації ПН в ЄРПН.

Таким чином, чинні рішення податкового органу підтверджують правомірність дій податкового органу щодо відмови в реєстрації відповідачу вищевказаних податкових накладних в ЄРПН, і навпаки - доводять недотримання відповідачем положень законодавства при реєстрації таких податкових накладних в ЄРПН, що лише підтверджує протиправну поведінку (вину) останнього у заподіянні збитків позивачу.

Отже, враховуючи, що відповідач не виконав вимог ст.201 ПК України, що призвело до нездійснення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, у зв`язку з цим відповідач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту до п.198.6 ст.198 ПК України та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на загальну суму ПДВ 36 472,17грн., а тому має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Як вказувалось судом вище, відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. З приводу вказаної заяви відповідача суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016р. по справі №6-2469цс16.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 01.10.2019 по справі №910/12604/18.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Отже, з наведеного полягає, що питання стосовно порушення строку позовної давності застосовується судом саме до вимог, що є предметом спору у справі.

Тобто, у даному випадку дослідженню підлягають обставини щодо того, чи порушено позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення оплати за поставлений товар строк позовної давності.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто, у даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний строк позовної давності.

Судом встановлено, що із позовної заявою до суду позивач звернувся 26.09.2025.

Відповідачем згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України вчинено заяву про застосування позовної давності до вимог у даному спорі.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із наступними змінами і доповненнями) було установлено з 12 березня 2020 року до 31 жовтня 2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжувалося.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року вирішено розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнити, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COV1D-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови №211 починається саме з 12 березня 2020 року.

Крім того, Законом України №2120-ІХ від 15 березня 2023 року Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу було доповнено п. 19, у відповідності до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності.

Таким чином, суд вважає заявлену позивачем до стягнення суму збитками, оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної, позивач не отримав суму податкового кредиту, втратив право на включення суми ПДВ у розмірі 36 472,17 грн. за договором до податкового кредиту та, відповідно можливості зменшення суми своїх податкових зобов`язань з ПДВ, тому, що згідно з вимогами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку податкових накладних в ЄРПН не дає право покупцю на включення сум податку на додатну вартість до податкового кредиту.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку щодо реєстрації податкової накладної, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 36 472,17 грн. збитків.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Заперечення відповідача проти позовних вимог суд розглянув та підхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФУЛЛ СЕРВІС" (03148, місто Київ, ВУЛИЦЯ ТИМОФІЯ СТРОКАЧА, будинок 1, ) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" (04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВЕРХНІЙ ВАЛ, будинок 68, ) суму втраченого податкового кредиту у розмірі 36 472,17 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов