ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1318/25

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Ю.І. Мостепаненко

при секретарі судового засідання С.А. Самойловій

за участю представників сторін:

від позивача - Коваленко К.О., Сергійчук В.О.;

від відповідача - Селіванов С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1318/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" (67840, Одеська обл, Овідіопольський р-н, с. Молодіжне, вул. Новоселів, буд. 1 А, корп. 1, прим. 11, );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація" (65082, м. Одеса, вул. Софіївська, буд. 13, );

про стягнення 633 893,61 грн, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 1352/25) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація", в якій просить суд стягнути з відповідача 244 847,53 грн. - заборгованості, у тому числі: 176 149,30 грн. - основної заборгованості, 68 698,23 грн. - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне. Як вказує позивач, 18 грудня 2024 року між ТОВ "Л.І.С. ГРУП" (виконавець) та ТОВ "Промтехіновація" (замовник) був укладений письмовий договір доручення № 92 (про транспортно-експедиційне обслуговування та декларування вантажів), згідно з п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання від імені та за рахунок першого (замовника) здійснювати транспортно-експедиторське обслуговування та декларування вантажів (митне оформлення) експортно-імпортних та/або транзитних вантажів замовника.

При цьому позивач зазначає, що додатком № 1 до договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. сторонами узгоджені перелік та вартість послуг, що надаються, необхідних для проведення митних процедур при митному оформленні вантажів/товарів: брокерські послуги, послуги при розміщенні товарів на МС та вартість послуг (еквівалент дол. США, з ПДВ за курсом НБУ на день виконання), а саме: 1) Оформлення ВМД в режимі ІМ40 (за 1 транспортний засіб) 500 дол. США, з ПДВ за курсом НБУ на день виконання; 2) транспортно-експедиційне обслуговування (заїзд на митний термінал) (за 1 транспортний засіб) 100 дол. США, з ПДВ за курсом НБУ на день виконання; 3) оформлення фінансової гарантії (при необхідності для оформлення ІМ40ЕЕ) (за 1 транспортний засіб) 50 дол. США, з ПДВ за курсом НБУ на день виконання.

Також позивач зауважує, що на виконання умов договору доручення № 92 від 18.12.2024 року замовником було надано виконавцю наступні документи: рахунок № 80-2024 від 19.12.2024 року; рахунок-проформа № 80-2024-Р1 від 19.12.2024; CMR 362560; рахунок-проформа № 80-2024-Р2 від 19.12.2024; CMR 422274; рахунок-проформа № 80-2024-РЗ від 19.12.2024; CMR 362591; рахунок № 81-2024 від 20.12.2024 року; рахунок-проформа № 81 -2024-Р1 від 20.12.2024; CMR 81-2024-Р1; рахунок-проформа № 81-2024-Р2 від 20.12.2024; CMR 81-2024-Р2; рахунок-проформа № 81-2024-РЗ від 20.12.2024; CMR81-2024-P3; рахунок-проформа № 81-2024-Р4 від 20.12.2024; CMR 81-2024-P4.

Крім того, позивач вказує, що за договором доручення № 92 від 18.12.2024 року виконавцем було здійснено декларування вантажу, а саме:

- у відповідності до рахунку № 80-2024 від 19.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 80-2024-Р1 від 19.12.2024 року та CMR 362560 виконавцем було оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA27U2 від 27.12.2024 року;

- у відповідності до рахунку № 80-2024 від 19.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 80-2024-Р2 від 19.12.2024 року та CMR 422274 виконавцем було оформлено попередню митну декларацію IM ЕЕ 24UA28U1 від 27.12.2024 року;

- у відповідності до рахунку № 80-2024 від 19.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 80-2024-РЗ від 19.12.2024 року та CMR 362591 виконавцем було оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA29U0 від 27.12.2024 року;

- у відповідності до рахунку № 81-2024 від 20.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-Р1 від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-Р1 виконавцем було оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA03U7 від 27.12.2024 року;

- у відповідності до рахунку № 81-2024 року від 20.12.2024 до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-Р2 від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-Р2 виконавцем було оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA04U6 від 27.12.2024 року;

- у відповідності до рахунку № 81-2024 року від 20.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-РЗ від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-РЗ виконавцем було оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA05U5 від 27.12.2024 року;

- у відповідності до рахунку № 81-2024 від 20.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-Р4 від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-Р4 виконавцем було оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA06U4 від 27.12.2024 року.

Між тим позивач зазначає, що на виконання договору виконавцем було оформлено додаткову декларацію до попередніх митних декларацій ІМ 40 ДЕ 24UA59U5 та додаткову декларацію до попередніх митних декларацій ІМ 40 ДЕ 24UA62U6.

Також позивач додає, що відповідачем було здійснено 20.12.2024 року оплату митних платежів на суму 1 710 000 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією.

За ствердженнями позивача, після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт товарів, що були вказані при митному оформленні, виконання усіх необхідних митних формальностей, товари, які зазначені у вищенаведених митних деклараціях були випущені для вільного обігу на митній території України, що обумовлює повне виконання обов`язків виконавця за договором.

Як вказує позивач, розділом 3 договору регулюється порядок розрахунків між сторонами договору, зокрема, відповідно до п. 3.3 договору повністю оплату послуг і витрат виконавця для виконання даного договору, замовник виконує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення виконавцем остаточних рахунків.

При цьому позивач додає, що 13 січня 2025 року виконавцем замовнику були направлені засобами доставки служби "Нова пошта" (посилка № 6525) для підписання та сплати оригінали акту надання послуг № 254 від 30 грудня 2024 року, акту надання послуг № 255 від 30 грудня 2024 року, рахунок на оплату № 254 від 30 грудня 2024 року на суму 75492,56 грн., рахунок на оплату № 255 від 30 грудня 2024 року на суму 100656,74 грн. Так, згідно з даними за офіційною електронною адресою компанії "Нова пошта" відправлення за номером 6525 було отримано представником відповідача 14 січня 2025 року о 09 год 27 хв. (на підтвердження факту відношення отримувача вказаного відправлення до відповідача позивач надає роздруківки частини листування з мобільного додатку (мессенджеру WhatsApp).

Пізніше, як зазначає позивач, 12.02.2025 року позивачем було повторно надіслані відповідачу Укрпоштою рахунки на оплату та акти надання послуг цінним листом 847 з описом вкладення, який було вручено відповідачу 14.02.2025 року.

Разом з тим, за ствердженнями позивача, на даний час виставлені рахунки за надані послуги відповідачем не сплачені, акти наданих послуг не підписані.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що датою оплати рахунків вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок або в касу виконавця.

Також позивач додає, що на виконання вищевказаних вимог ТОВ "Л.І.С. ГРУП" були складені та відправлені до реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 34 від 30.12.2024 року та № 35 від 30.12.2024 р., які були належним чином зареєстровані та доставлені контрагенту - відповідачу.

Таким чином, як зазначає позивач, на момент звернення з даним позовом сума заборгованості відповідача перед позивачем за надання послуг (без врахування інфляційних втрат, 3% річних, та пені в розмірі 1% від невиплаченої суми за кожен день прострочення) складає 176149,30 грн.

При цьому позивач вказує, що, враховуючи те, що договором доручення (про транспортно-експедиційне обслуговування та декларування вантажів) № 92 від 18 грудня 2024 року передбачений інший розмір процентів - за прострочення платежу замовник сплачує пеню в розмірі 1% від невиплаченої суми за кожен день прострочення, сума заборгованості стягується в повному обсязі поверх пені (п. 3.6 договору), то позивач застосовує розмір процентів, якій встановлений положеннями договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 позовну заяву ТОВ "Л.І.С. ГРУП" залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

17.04.2025 року до суду від ТОВ "Л.І.С. ГРУП" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 12482/25), згідно з якою останнім такі недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2025 року прийнято позовну заяву ТОВ "Л.І.С. ГРУП" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1318/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

08.05.2025 року до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від ТОВ "Промтехіновація" надійшла заява, яка за своїм змістом є відзивом на позовну заяву (вх. № 14704/25), в якій останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх обґрунтованість, а також просить суд поновити строк на подання відзиву, посилаючись на те, що відповідач не є фахівцем в галузі права і не має спеціальних знань для складення процесуальних документів та з метою представлення своїх інтересів у суді відповідач звернувся до декількох адвокатів, але у зв`язку з їх постійною занятістю йому було відмовлено у надані правової допомоги та 08.05.2025 року відповідач звернувся до адвоката Селіванова С.А.

У поданій заяві відповідач не погоджується з позовною заявою з наступних підстав. Як вказує відповідач, згідно з п. 3.7 договору доручення № 92 від 18.12.2024 року обсяг і вартість робіт (надання послуг) підлягають узгодженню між сторонами в кожному конкретному випадку до початку виконання робіт (надання послуг).

При цьому відповідач зазначає, що відповідно до отриманого разом з листом від 12.02.2025 року № 1 акту надання послуг № 254 від 30.12.2024 вбачається найменування робіт, послуг: рахунок № 254 від 30.12.2024 р. ГТД01159U5 послуга брокера, сума без ПДВ 52 425,38 грн.; транспортно-експедиційне обслуговування а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , сума без ПДВ 6 990,06 грн.; транспортно-експедиційне обслуговування а/м НОМЕР_5 / НОМЕР_6 , сума без ПДВ 3 495,03 грн.

Також відповідач зазначає, що згідно з отриманим разом з листом від 12.02.2025 року № 1 актом надання послуг № 255 від 30.12.2024 вбачається найменування робіт, послуг: рахунок № 255 від 30.12.2024 р. ГТД01162U6 послуга брокера, сума без ПДВ 69 900,50 грн.; транспортно-експедиційне обслуговування а/м НОМЕР_7 / НОМЕР_8 , НОМЕР_9 / НОМЕР_10 , сума без ПДВ 6 990,06 грн.; транспортно-експедиційне обслуговування а/м НОМЕР_11 ІО/ НОМЕР_12 , НОМЕР_13 / НОМЕР_14 , сума без ПДВ 6 990,06 грн.

При цьому відповідач додає, що в наданих позивачем актах надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024 відсутні обґрунтування вартості зазначених в графі 1 послуг, а саме за оформлення якої саме кількості та яких саме ВМД відповідач повинен сплатити 52425,38 грн. та 69900,50 грн. відповідно. Крім того, як вказує відповідач, відсутнє обґрунтування, чому вартість 1 послуги складає 52 425,38 грн. та 69 900,50 грн. відповідно, якщо встановлений НБУ станом на 30.12.2024 року офіційний курс гривні щодо долару США складає 41,9403 грн., а згідно додатку № 1 до договору доручення № 92 від 18.12.2024 року вартість оформлення ВМД складає лише 500 доларів США з ПДВ по курсу НБУ на день виконання. Також відповідач додає, що в спірних актах надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024 зазначається, що послуга надавалася згідно договорів № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024, при цьому між позивачем та відповідачем не було укладено жодного із зазначених договорів.

Посилаючись на п.п. 3.1, 3.2, 3.7 договору відповідач зазначає, що не перераховував на розрахунковий рахунок позивача необхідні для виконання договору суми, оскільки сторони не узгоджували скільки саме транспортних засобів будуть розмитнюватися позивачем під час оформлення однієї ВМД, як це було передбачено п. 3.7 договору доручення № 92 від 18.12.2024 року. У зв`язку з зазначеними недоліками відповідач відмовився від підписання актів надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024, надіславши лист з мотивованою відмовою від 18.02.2025 року № 20, який згідно трекінгу АТ "Укрпошта" був отриманий позивачем 21.02.2025 року. При цьому відповідач вказує, що позивач у своєму позові не згадує про отримання від відповідача мотивованої відмови від підписання актів надання послуг.

Також, на переконання відповідача, позивач помилково вважає, що відповідач отримував відправлення, яке він зробив 13.01.2025 року Новою поштою, оскільки особа, яка була зазначена у наданих позивачем до суду PrntScrn листування з мобільного додатку (месенджеру WhatsApp) не є працівником або представником відповідача.

08.05.2025 року від ТОВ "Промтехіновація" до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 14722/25), в якому відповідач просить суд здійснити розгляд справи № 916/1318/25 за правилами загального позовного провадження з проведенням судових засідань. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що є наявна необхідність дослідження документів, про наявність яких позивач суду не повідомляв, а саме: лист з мотивованою відмовою ТОВ "Промтехіновація" № 20 від 18.02.2025 року та докази його надіслання та отримання ТОВ "Л.І.С.ГРУП", а також відсутністю з боку позивача будь-якого обґрунтування, чому у актах про надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024 зазначається, що послуга надавалася згідно договорів № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024, при цьому між позивачем та відповідачем не було укладено жодного з зазначених договорів.

22.05.2025 року до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від ТОВ "Промтехіновація" надійшли пояснення по справі № 916/1318/25 (вх. № 16322/25), аналогічні за змістом заяві, яка за своїм змістом є відзивом на позовну заяву (вх. № 14704/25 від 08.05.2025).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 року по справі № 916/1318/25 клопотання ТОВ "Промтехіновація" про поновлення процесуального строку на подання відзиву, яке викладене у відзиві на позовну заяву (вх. №14704/25 від 08.05.2025) та клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вх. № 14722/25 від 08.05.2025) задоволені; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація" строк на подання відзиву та прийнято відзив до розгляду. Також вказаною ухвалою суду постановлено розглядати справу № 916/1318/25 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі та підготовче засідання призначено на 13 серпня 2025 р.

Підготовче засідання, призначене на 13.08.2025 року, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Мостепаненко Ю.І. на лікарняному з 28.07.2025 року, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.08.2025 року призначено підготовче засідання у справі № 916/1318/25 на 15 вересня 2025 р.

09.09.2025 року від Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 27869/25), відповідно до якого позивач, посилаючись на положення ст. 90 ГПК України, просить суд зобов`язати відповідача надати у формі заяви свідка відповіді на запитання, поставлені позивачем у позовній заяві. В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначає, що реалізуючи право, передбачене ст. 90 ГПК України, на сторінці 7-8 позовної заяви поставив відповідачу письмові запитання щодо обставин, які мають значення для справи, однак відповідач й досі не надав відповіді на запитання у формі заяви свідка, хоча мав це зробити не пізніше, ніж за п`ять днів до підготовчого засідання, як то передбачено ч. 3 ст. 90 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 року по справі № 916/1318/25 клопотання ТОВ "Л.І.С. ГРУП" (вх. № 27869/25 від 09.09.2025) задоволено та зобов`язано ТОВ "Промтехіновація" надати у формі заяви свідка відповіді на запитання, поставлені позивачем у позовній заяві (арк. п/з 7-8) в порядку ст. 90 ГПК України у строк до 21.09.2025 р.

15.09.2025 року до суду від ТОВ "Промтехіновація" надійшли письмові пояснення (вх. № 18648/25), в яких відповідач вказує, що згідно з п. 5 ч. 3 ст. 90 ГПК України учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання: якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань. Так, відповідач зазначає, що оскільки в першому реченні першого питання поставлено шістнадцять запитань, що є більше ніж десять, відповідач відмовляється у наданні відповіді на більше, ніж десять запитань позивача.

У підготовчому засіданні 15.09.2025 року судом постановлені протокольні ухвали про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України та відкладення підготовчого засідання у справі № 916/1318/25 на 15.10.2025 року

22.09.2025 року на виконання ухвали суду від 11.09.2025 року від ТОВ "Промтехіновація" надійшла заява (вх. № 2944/25), додатком до якої додано заяву свідка - директора товариства ОСОБА_1 від 18.09.2025, в якій викладено відповіді на запитання позивача, поставлені позивачем у позовній заяві.

15.10.2025 від Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла відповідь на відзив (вх. 32253/25), в якій відповідач не погоджується із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позов, та просить суд поновити процесуальний строк на подання відповіді на відзив. В обґрунтування поданих заперечень позивач зазначає, що твердження відповідача стосовно необґрунтованості вартості послуг, зазначених у графі 1, не знаходять свого підтвердження, адже відомості про надані брокерські послуги та відповідні митні декларації належним чином зафіксовано у спірних актах надання послуг № 254 від 30.12.2024 року та № 255 від 30.12.2024 року, про що відповідачу достеменно відомо. Так, позивач вказує, що у графі 1 спірних актів надання послуг чітко зазначено ідентифікатори митного оформлення, що прямо вказує на конкретні надані брокерські послуги. Зокрема, акт № 254 від 30.12.2024 року містить посилання на "ГТД01159U5", а акт № 255 від 30.12.2024 року фіксує "ГТД01162U6", що відповідає оформленню двох вантажних митних декларацій: МД IM 40 ДЕ № 24UA59U5 та МД IM 40 ДЕ № 24UA62U6 відповідно. Так, позивач зауважує, що з огляду на те, що відповідач є безпосереднім учасником зовнішньоекономічної діяльності, він володіє повною інформацією щодо обсягу та характеру послуг, наданих за вказаними ВМД. На противагу доводам відповідача щодо вартості послуг позивач вважає за необхідне звернути увагу, що Додаток № 1 до договору доручення № 92 від 18.12.2024 року встановлює комплекс послуг, необхідних для проведення митних процедур, при цьому вартість, що підлягає оплаті відповідачем, не обмежується лише ставкою за оформлення ВМД в режимі ІМ40, а включає: 1) оформлення ВМД в режимі IМ40 (за 1 транспортний засіб) 500 доларів США; 2) транспортно-експедиційне обслуговування (заїзд на митний термінал) (за 1 транспортний засіб) 100 доларів США; 3) оформлення фінансової гарантії (при необхідності для оформлення IM40EE) (за 1 транспортний засіб) 50 доларів США. Таким чином, за ствердженнями позивача, суми, зазначені в актах надання послуг (52425,38 грн. та 69900,50 грн.), не є ціною за одну послугу з оформлення ВМД, а являють собою загальну (сумарну) вартість усього комплексу брокерських послуг, наданих позивачем за відповідною митною декларацією відповідно до умов Додатку № 1 до договору.

По-друге, як вказує позивач, відповідач у відзиві зазначає: "Також в спірних актах надання послуг № 254 від 30.12.2024 року та № 255 від 30.12.2024 року зазначається, що послуга надавалась згідно договорів № 254 від 30.12.2024 року та № 255 від 30.12.2024 року, при цьому між позивачем та відповідачем не було укладено жодного з зазначених договорів". Наразі позивач зауважує, що вказані доводи відповідача не заслуговують на увагу з огляду на наявність технічних описок у графі "Договір", що міститься у спірних актах надання послуг № 254 від 30.12.2024 року та № 255 від 30.12.2024 року. За ствердженнями позивача, між сторонами спору укладено лише один договір доручення (про транспортно-експедиційне обслуговування та декларування вантажів), а саме договір № 92 від 18.12.2024 року, про що також було вказано у позовній заяві. Разом з тим, на переконання позивача, відповідні технічні описки не впливають на зміст і юридичну силу актів надання послуг № 254 від 30.12.2024 року та № 255 від 30.12.2024 року, складених на виконання договору доручення № 92 від 18.12.2024 року.

При цьому позивач вказує, що відповідач заперечує факт отримання поштового відправлення, посилаючись на те, що особа, з якою відбувалося листування у мессенджері WhatsApp, не є його працівником чи представником. Водночас, як зазначає позивач, відповідач, обмежившись лише голослівними твердженнями, не надав до суду жодних доказів, які могли б свідчити, що особа з листування у WhatsApp дійсно не має відношення до підприємства відповідача.

Разом з тим позивач додає, що відповідачем не заперечуються обставини повторної відправки позивачем 12.02.2025 року на адресу відповідача рахунків на оплату та актів надання послуг № 254 від 30.12.2024 року та № 255 від 30.12.2024 року з виправленими технічними описками засобами оператора поштового зв`язку АТ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення (за трекінгом № 847), яка була вручена відповідачу 14.02.2025 року, що підтверджено долученими до позовної заяви доказами надсилання. Твердження відповідача про отримання виключно актів надання послуг з технічними описками, як вказує позивач, не відповідають дійсності. Натомість, за ствердженнями позивача, відповідач не заперечує факт отримання поштового відправлення за № 847 із вкладеним у вигляді відкоригованих актів, що надіслано засобами АТ "Укрпошта".

Підсумовуючи все вищевикладене, позивач наголошує, що відповідачем жодним чином не спростовано факт належного надання позивачем послуг транспортно-експедиційного обслуговування та декларування вантажів на виконання договору доручення № 92 від 18.12.2024 року, з огляду на що відповідач всупереч умовам вказаного договору не здійснив оплату належним чином виставлених рахунків, не підписав акти надання послуг № 254 від 30.12.2024 року та № 255 від 30.12.2024 року, що призвело до виникнення заборгованості за фактично надані послуги. Оскільки факт виконання позивачем своїх зобов`язань є підтвердженим належними та допустимими доказами, а відповідач не надав жодних доказів мотивованої відмови, на переконання позивача, вимога про стягнення заборгованості за фактично надані послуги є законною та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також 15.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. № 32262/25), згідно з якою позивач просить суд збільшити розмір позовних вимог у справі № 916/1318/25 та здійснювати подальший розгляд справи за такими вимогами: "Стягнути з ТОВ "Промтехіновація" 633 893,61 грн. заборгованості, з яких: 176 149,30 грн. - основної заборгованості, 8 423,64 грн. - інфляційних витрат, 445 657,73 грн. - пені, 3 662,94 грн. - 3% річних на користь ТОВ "Л.І.С. ГРУП". Крім того позивач просить суд встановити органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/1318/25 в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України нараховувати пеню за договором доручення № 92 від 18.12.2024 року на фактичну (не сплачену) суму основного боргу, починаючи з 26.09.2025 року до моменту повної оплати основного боргу.

У підготовчому засіданні 15.10.2025 року суд постановив протокольні ухвали, якими задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив, визнавши поважними підстави пропуску строку на подання відповіді на відзив та поновив строк на його подання згідно зі ст. 119 ГПК України, долучивши відповідь на відзив до матеріалів справи; відклав підготовче засідання у справі № 916/1318/25 у розумний строк згідно зі ст. 114 ГПК України на 29.10.2025 року.

17.10.2025 року до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від ТОВ "Л.І.С. ГРУП" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказу сплати судового збору за збільшення позовних вимог (вх. № 32676/25).

27.10.2025 року від ТОВ "Промтехіновація" до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 33814/25), в яких відповідач не погоджується з відповіддю на відзив по справі № 916/1318/25 з наступних підстав.

По-перше відповідач зазначає, що оскільки вартість оформлення однієї ВМД (за 1 транспортний засіб) згідно додатку до договору складає 500,00 дол. США з ПДВ по курсу НБУ на день виконання, вартість складання двох ВМД повинна складати 1000,00 дол. США з ПДВ по курсу НБУ на день виконання. Враховуючи, що встановлений НБУ офіційний курс гривні щодо долару США станом на 30.12.2024 року складає 41,9403 грн., то, за ствердженнями відповідача, вартість оформлення двох ВМД (за 1 транспортний засіб) повинна складати 41 940,00 грн. з ПДВ замість 146 791,05 грн. з ПДВ, як це зазначено у спірних актах. Також відповідачу є незрозумілим, чому в спірних актах наданих послуг вартість наданих послуг розраховується з вартості гривні щодо долару США по курсу 34,95 грн. замість 41,9403 грн. офіційний курс гривні щодо долару США станом на 30.12.2024 року.

По-друге, як вказує відповідач, позивач у відповіді на відзив визнає тої факт, що в обох актах наданих послуг від 30.12.2024 року, в якості підстави для сплати був вказаний не існуючий договір та зазначає, що це технічна помилка, однак представник ТОВ "Л.І.С. ГРУП" до теперішнього часу не надав ТОВ "Промтехіновація" інших актів, оформлених без помилок. Також відповідач вказує, що позивач у відповіді на відзив нічого не зазначає стосовно того, що в наданих ТОВ "Промтехіновація" рахунках для сплати теж був зазначений неіснуючий договір. За ствердженнями відповідача, у зв`язку з технічними помилками ТОВ "Л.І.С. ГРУП", а також неузгодженості між сторонами вартості та обсягу наданих послуг, ТОВ "Промтехіновація" було вимушене звернутися до ГУ ДПС в Одеській області з уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість та відкоригувати податковий кредит, який виник по договору № 92 від 18.12.2024 року шляхом його зменшення, з огляду на що товариство повідомляє суд, що надана у заяві свідка інформація змінилася, а саме ТОВ "Промтехіновація" зменшило суму податку на додану вартість, який входить до складу податкового кредиту за відповідний період, яка сформувалась на підставі актів надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024 шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ. Як зазначає відповідач, зазначена операція відображається в п. 15.1 та 15.2 уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ (копії документів додаються).

По-трете відповідач вказує, що ТОВ "Л.І.С. ГРУП" продовжує помилково вважати, що ТОВ "Промтехіновація" отримало відправлення, яке було зроблено 13.01.2025 року Новою поштою, оскільки особа, яка була зазначена в наданих позивачем до суду PrntScrn листування з мобільного додатку (месенджеру WhatsApp), не була та не є працівником або представником ТОВ "Промтехіновація", що підтверджується штатним розкладом (копії документів додаються).

По-четверте, як зазначає відповідач, з позовної заяви вбачається, що позивач нарахував пеню у розмірі 1% від невиплаченої суми за кожен день прострочення у сумі 68 698,23 грн. Водночас, посилаючись на ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідач вказує, що у зв`язку з тим, що зазначений у позовній заяві розмір пені у сумі 68 698,23 грн. значно перевищує розрахунок із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (5390,65 грн.), ТОВ "Промтехіновація" вважає безпідставним наданий позивачем розрахунок пені.

28.10.2025 до господарського суду від ТОВ "Промтехіновація" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 34088/25).

28.10.2025 від ТОВ "Л.І.С. ГРУП" до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява про виклик свідка (вх. №33959/25), згідно з якою позивач, посилаючись на необхідність встановлення дійсних обставин справи № 916/1318/25, у зв`язку з відсутністю у заяві свідка від 18.09.2025 р. вичерпних відповідей на запитання позивача та те, що відповіді ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, просить суд викликати у підготовче засідання та допитати в якості свідка директора ТОВ "Промтехіновація" - ОСОБА_1 .

У підготовчому засіданні 29.10.2025 року господарським судом прийнято до розгляду позовні вимоги ТОВ "Л.І.С. ГРУП" про стягнення 633 893,61 грн. в редакції позовних вимог, викладених у заяві про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 32262/25), про що постановлено протокольну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.10.2025 року відкладено підготовче засідання у справі № 916/1318/25 на 19 листопада 2025 року; повідомлено відповідача про відкладення підготовчого засідання у справі на 19.11.2025; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" про виклик свідка (вх. № 33959/25 від 28.10.2025) задоволено; викликано для допиту у підготовче засідання 19 листопада 2025 о 15:00 год. в якості свідка у справі № 916/1318/25 директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація" - ОСОБА_1 ; зобов`язано ТОВ "Промтехіновація" забезпечити явку свідка - ОСОБА_1 у підготовче засідання, призначене на 19.11.2025 о 15:00 год.; попереджено свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст. 384 КК України і відмову від давання показань за ст. 385 КК України.

18.11.2025 року від ТОВ "Промтехіновація" до господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 36700/25), в якому товариство не погоджується із поданою позивачем заявою про збільшення позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 19.11.2025 року, на виклик суду з`явився свідок ОСОБА_1 , яка є директором ТОВ "Промтехіновація".

Так, у судовому засіданні 19.11.2025 року суд постановив протокольну ухвалу, якою задовольнив усне клопотання позивача про відкладення розгляду справи та відклав підготовче засідання на 26.11.2025 року.

26.11.2025 року від ТОВ "Л.І.С. ГРУП" до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 37656/25), згідно з якими позивач просить суд поновити строк для долучення доказів; долучити докази до матеріалів справи; врахувати дані пояснення при розгляді справи № 916/1318/25.

У вказаних поясненнях позивач додатково вказує, що до складу послуг, передбачених договором, входило, зокрема, транспортно-експедиційне обслуговування, тобто заїзд транспортного засобу на митний термінал для проведення необхідних митних формальностей. Як вказує позивач, вартість цієї послуги за додатком № 1 визначена у розмірі 100 доларів США за один транспортний засіб. При цьому позивач зауважує, що послуга "транспортно-експедиційного обслуговування (заїзд на митний термінал)" полягає у фактичній організації та супроводі заїзду транспортного засобу на митний термінал, що включає у себе: узгодження часу та маршруту прибуття, оформленні пропускних документів, забезпеченні взаємодії з адміністрацією терміналу, контролю правильності та повноти поданих документів для митного огляду, а також координації дій водія під час переміщення транспортного засобу в зоні митного контролю.

Наразі позивач зауважує, що як вбачається з акту надання послуг № 254 від 30.12.2024 року, ТОВ "Л.І.С. ГРУП" були надані транспортно-експедиційні послуги стосовно заїзду на митний термінал транспортних засобів з державними номерами, за переліком акту: АС 9665 НО/АС 0320 XG, НОМЕР_3 / НОМЕР_15 , НОМЕР_5 / НОМЕР_16 ; за актом надання послуг № 255 від 30.12.2024 року, ТОВ "Л.І.С. ГРУП" були надані транспортно-експедиційні послуги стосовно заїзду на митний термінал транспортних засобів з державними номерами, за переліком акту: ВН 8360 НХ/ НОМЕР_17 , НОМЕР_9 / НОМЕР_18 , НОМЕР_19 / НОМЕР_12 , НОМЕР_13 / НОМЕР_14 .

Окремо позивач зазначає, що між ТОВ "Л.І.С. ГРУП", як замовником, та ТОВ "Блек СІ Шіппінг Сервіс ЛТД" (код: 36554395), як виконавцем, укладено договір № 001/21МД від 13.01.2021 року, предметом якого є те, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання на умовах цього договору надавати супутні послуги, пов`язані з митним оформленням вантажів і транспортних засобів, у тому числі послуги з їх тимчасового розміщення на території виконавця, зважування, виконання навантажувально-розвантажувальних робіт та інші узгоджені сторонами послуги.

Також позивач додає, що митний термінал, визначений у попередніх митних деклараціях, які були зареєстровані для здійснення перетину державного кордону України, є ТОВ "Блэк Си Шиппинг Сервис ЛТД". При цьому позивач вказує, що згідно з разовими митними перепустками: № PP0095342, № PP0095343, № PP0095344, № PP0095363, № PP0095364, № PP0095365 та № PP0095366 від 24.12.2024 року усі перелічені у актах № 254 та № 255 від 30.12.2024 року транспортні засоби були передані ТОВ "Л.І.С. ГРУП", що підтверджується відповідними штампами ООО "Блэк Си Шиппинг Сервис ЛТД", що проставлені у перепустках. Між тим позивач зазначає, що після прибуття транспортних засобів ТОВ "Л.І.С. ГРУП" здійснило їх переміщення в межах зони митного терміналу, а надалі - вивезення за межі терміналу, що підтверджується штампами митниці, що проставлені на зазначених вище разових перепустках. Крім того, як вказує позивач, у рамках виконання договору № 92 від 18.12.2024 року було оформлено попередні митні декларації ІМ ЕЕ, у яких вантажовідправником зазначено Convex International, а одержувачем - ТОВ "Промтехіновація". Тобто, як зазначає позивач, вантаж комплектувався вантажовідправником - Convex International, а ТОВ "Л.І.С. ГРУП" виконувало лише функції експедитора.

Крім того, позивач зазначає, що у графі 30 "Місце розташування товарів" попередніх декларацій зазначено код A 500-226-1-1, який за класифікатором місць прибуття (доставки) відповідає адресі: м. Одеса, вул. В. Стуса, 2б/1, де фактично розташований митний термінал "Сектор митного оформлення № 1 мп "Одеса-внутрішній". При цьому позивач зауважує, що згідно з договором № 001/21МД від 13.01.2021 року місцем надання послуг визначено саме цю адресу: Україна, Одеська область, м. Одеса, вул. В. Стуса, 2Б/1.

Відтак, за ствердженнями позивача, у межах оформлення попередніх митних декларацій ТОВ "Л.І.С. ГРУП" виконувало функції експедитора вантажу, забезпечуючи проїзд вантажу через митний термінал після отримання від ООО "Блэк Си Шиппинг Сервис ЛТД" та подальше оформлення митних декларацій.

У підготовчому засіданні 26.11.2025 року господарський суд постановив протокольні ухвали, якими поновив строк згідно зі ст. 119 ГПК України, долучивши додані до додаткових пояснень докази до матеріалів справи, при цьому відмовив у долученні договору № 001/21МД від 13.01.2021р. у зв`язку з відсутністю перекладу на державну мову; закрив підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду по суті в судовому засіданні на 03.12.2025 року.

01.12.2025 року від ТОВ "Л.І.С. ГРУП" до Господарського суду Одеської області через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№ 38119/25), згідно якого позивач просив визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів та поновити строк на долучення доказів, долучити до матеріалів справи копію нотаріально засвідченого перекладу українською мовою договору № 001/21МД від 13.01.2021р.

В судовому засіданні 03.12.2025 суд в порядку ст. 207 ГПК України розглянув зазначене клопотання позивача, за наслідком чого його задовільнив, поновивши строк на подання доказу, та долучив до матеріалів справи доказ поданий разом із клопотанням.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, при цьому відповідач проти заявленого позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

При цьому, враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 20.10.2025 № 793/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21.10.2025 № 4643-IX, господарський суд розглядає справу № 916/1318/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, 18 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація" (замовник) було укладено договір доручення № 92 (про транспортно-експедиційне обслуговування та декларування вантажів), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання від імені та за рахунок першого здійснювати транспортно-експедиторське обслуговування та декларування вантажів (митне оформлення) експортно-імпортних та/або транзитних вантажів замовника.

Згідно з п. 1.2 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. спеціальні умови перевезення, перевалки, зберігання, транспортно-експедиторське обслуговування та інші види послуг обумовлюються сторонами в додаткових угодах.

В п. 2.1 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. передбачені обов`язки виконавця:

- 2.1.1 Представляти інтереси замовника у взаєминах з перевізниками, портами та іншими організаціями з перевезення, перевалки та ТЕО, там митного оформлення, зберігання на митних складах та складах тимчасового зберігання, вантажів замовника, від його імені і за його рахунок.

- 2.1.2 Укладати договори та угоди з транспортними та іншими організаціями для виконання зобов`язань за цим договором. Видавати доручення на відвантаження експортно-імпортних та транзитних вантажів замовника. Проводити розрахунки з портами, транспортними та іншими організаціями для виконання своїх зобов`язань за цим договором за рахунок замовника.

- 2.1.3 Протягом доби з моменту відправки вантажу проінформувати замовника із зазначенням дати відвантаження, пункту (станції) відправлення, номерів транспортних засобів, накладних і ваги вантажу в кожному транспортному засобі.

- 2.1.4 Організовувати (при необхідності) проходження всіх необхідних видів експертиз і досліджень за рахунок замовника.

- 2.1.5 Повідомити замовнику в письмовому вигляді про можливу дату переходу на застосування іншої системи оподаткування.

- 2.1.6 Надавати митним органам належним чином оформлену вантажну митну декларацію (ВМД) та інші документи, необхідні для оформлення пропуску товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів через митний кордон України.

- 2.1.7 Зберігати комерційну таємницю, що міститься в даних, наданих замовник.

- 2.1.8 Виконувати попередній розрахунок митних зборів, мита, акцизу і ПДВ для замовника.

Положеннями п. 2.2 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. сторони погодили обов`язки замовника, а саме:

- 2.2.1 Надавати виконавцю всі необхідні для виконання цього договору відомості та документи, необхідні для пред`явлення в митні органи при митному оформлені вантажу і оформлення ВМД. Надані замовником відомості та документи, що не мають всіх необхідних реквізитів, вважаються не врученими.

- 2.2.2 Протягом доби з моменту відправки вантажу проінформувати виконавця із зазначенням: дати відвантаження, пункту (станції) відправлення, номерів транспортних засобів, накладних і ваги вантажу в кожному транспортному засобі; а також: найменування вантажу, країну походження і перелік документів, відправлених з вантажем.

- 2.2.3 Сплачувати рахунки за послуги виконавця відповідно до виставлених виконавцем рахунків, а також витрати виконавця, пов`язані з виконанням даного договору, протягом трьох банківських днів з моменту виставлення.

- 2.2.4 Агенти суден, що використовуються для перевезення вантажів замовника, повинні мати договір на агентування з портами, через які здійснюється транспортування вантажів.

- 2.2.5 Забезпечувати вантаж належної тарою і упаковкою, що забезпечує його збереження в процесі транспортування і зберігання.

Відповідно до п. 3.1 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. замовник попередньо, за 3 (три) банківських дні до початку запланованих робіт (послуг), переводить згідно рахункам виконавця необхідні для виконання даного договору суми на розрахунковий рахунок останнього.

У разі недостатності сум, зазначених в п. 3.1, замовник додатково переводить протягом 2 (двох) банківських днів необхідні суми на розрахунковий рахунок виконавця (п. 3.2 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р.).

Пунктом 3.3 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. визначено, що повністю оплату послуг і витрат виконавця для виконання даного договору, замовник виконує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення виконавцем остаточних рахунків.

Умовами п. 3.4 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. передбачено, що датою оплати рахунків вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок або в касу виконавця.

Згідно з п. 3.5 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. оплата банківських послуг, пов`язаних з переведенням належних виконавцеві платежів за цим договором, здійснюється замовником за власний рахунок.

В п. 3.6 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. визначено, що за прострочення платежу Замовник сплачує пеню в розмірі 1% від невиплаченої суми за кожен день прострочення. Сума заборгованості стягується в повному обсязі поверх пені.

Положеннями п. 3.7 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. передбачено, що обсяг і вартість робіт (надання послуг) підлягають узгодженню між сторонами в кожному конкретному випадку до початку виконання робіт (надання послуг).

Відповідно до п. 4.1 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором у вигляді відшкодування збитків, заподіяних кожної зі сторін діями або бездіяльністю іншої сторони, а також сплати штрафних санкцій, передбачених законодавством України та цим договором.

Сплата сторонами штрафних санкцій не звільняє їх від виконання своїх зобов`язань за цим договором (п. 4.4 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р.).

Пунктом 4.10 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. визначено, що у разі прострочення замовником оплати по платежах понад 20 (двадцяти) банківських днів, виконавець має право:

- припинити виконання зобов`язань за договором до моменту повної оплати заборгованості, без компенсації збитку, понесеного замовником (при цьому обов`язки замовника залишаються в силі);

- затримати вантаж і / або припинити вантажні операції до моменту повного погашення заборгованості; вимагати передачі всього вантажу або його частини в свою власність в рахунок погашення заборгованості.

Умовами п. 7.4 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. передбачено, що сторони прагнуть вирішувати всі суперечки за цим договором шляхом переговорів. Якщо такі переговори не увінчаються успіхом, суперечки розглядаються в Господарському суді.

Згідно з п. 7.5 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. термін дії цього договору не обмежений. Кожна із сторін має право в односторонньому порядку розірвати договір, але з оплатою вже виконаної роботи, з моменту отримання письмового повідомлення іншої сторони. В частині оплати за послуги, оплати штрафних санкцій, відшкодування збитків, цей договір діє до остаточних взаєморозрахунків між сторонами.

В п. 7.6 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. визначено, що всі зміни і доповнення до цього договору є його невід`ємною частиною і дійсні, якщо зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими на те особами.

В додатку № 1 до договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. сторонами узгоджені перелік та вартість послуг, що надаються, необхідних для проведення митних процедур при митному оформленні вантажів/товарів - Брокерські послуги, послуги при розміщенні товарів на МС та вартість послуг (еквівалент дол. США, з ПДВ за курсом НБУ на день виконання), а саме:

1) Оформлення ВМД в режимі ІМ40 (за 1 транспортний засіб) 500 дол. США з ПДВ за курсом НБУ на день виконання;

2) транспортно-експедиційне обслуговування (заїзд на митний термінал) (за 1 транспортний засіб) 100 дол. США з ПДВ за курсом НБУ на день виконання;

3) оформлення фінансової гарантії (при необхідності для оформлення ІМ40ЕЕ) (за 1 транспортний засіб) 50 дол. США з ПДВ за курсом НБУ на день виконання.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 8-9 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення глави 65 Цивільного кодексу України поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення вказаної статті Цивільного кодексу України закріплені в ст. 316 ГК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Наразі, з матеріалів справи вбачається, що за договором доручення № 92 від 18.12.2024 року виконавцем - ТОВ "Л.І.С. ГРУП" здійснено декларування вантажу, а саме:

- відповідно до рахунку № 80-2024 від 19.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 80-2024-Р1 від 19.12.2024 року та CMR 362560 виконавцем оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA27U2 від 27.12.2024 року;

- відповідно до рахунку № 80-2024 від 19.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 80-2024-Р2 від 19.12.2024 року та CMR 422274 виконавцем оформлено попередню митну декларацію IM ЕЕ 24UA28U1 від 27.12.2024 року;

- відповідно до рахунку № 80-2024 від 19.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 80-2024-Р3 від 19.12.2024 року та CMR 362591 виконавцем оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA29U0 від 27.12.2024 року;

- відповідно до рахунку № 81-2024 від 20.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-Р1 від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-Р1 виконавцем оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA03U7 від 27.12.2024 року;

- відповідно до рахунку № 81-2024 року від 20.12.2024 до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-Р2 від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-Р2 виконавцем оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA04U6 від 27.12.2024 року;

- відповідно до рахунку № 81-2024 року від 20.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-РЗ від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-РЗ виконавцем оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA05U5 від 27.12.2024 року;

- відповідно до рахунку № 81-2024 від 20.12.2024 року до контракту № UA-2024-10 від 10.06.2024 року, додаток № 2, рахунку-проформи № 81-2024-Р4 від 20.12.2024 року та CMR 81-2024-Р4 виконавцем оформлено попередню митну декларацію ІМ ЕЕ 24UA06U4 від 27.12.2024 року.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що замовником - ТОВ "Промтехіновація" 20 грудня 2024 року здійснено передоплату за митне оформлення, про що свідчить платіжна інструкція № 655 від 20.12.2024 р. на суму 1 710 000 грн., в призначенні платежу якої вказано: "Код виду сплати: 101 Інфо запису: Передоплата за митне оформлення. Без ПДВ".

Також матеріали справи свідчать, що виконавцем - ТОВ "Л.І.С. ГРУП" було оформлено додаткову декларацію до попередніх митних декларацій ІМ 40 ДЕ 24UA59U5 та додаткову декларацію до попередніх митних декларацій ІМ 40 ДЕ 24UA62U6.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем наданих позивачем послуг є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вказані послуги відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Пунктом 3.3 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. визначено, що повністю оплату послуг і витрат виконавця для виконання даного договору, замовник виконує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення виконавцем остаточних рахунків.

Наразі, з матеріалів справи вбачається, що виконавцем - ТОВ "Л.І.С. ГРУП" в межах договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. були оформлені та підписані акти надання послуг та рахунки на оплату, а саме:

1) акт надання послуг № 254 від 30.12.2024 р. на суму 75492,56 грн. (в т.ч. ПДВ 12582,09 грн.); рахунок на оплату № 254 від 30.12.2024 р. на суму 75492,56 грн. (в т.ч. ПДВ 12582,09 грн.);

2) акт надання послуг № 255 від 30.12.2024 р. на суму 100656,74 грн. (в т.ч. ПДВ 16776,12 грн.); рахунок на оплату № 255 від 30.12.2024 р. на суму 100656,74 грн. (в т.ч. ПДВ 16776,12 грн.).

Між тим господарським судом встановлено, що на підтвердження направлення оригіналів документів для отримання оплати за надані послуги на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація", як замовника послуг, Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП", зокрема, надано до матеріалів справи копію експрес-накладної ТОВ "Нова Пошта" № 6525 від 13.01.2025 р., з якої вбачається, що ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_3 "документи".

Разом з тим господарський суд зауважує, що з наданої позивачем копії експрес-накладної ТОВ "Нова Пошта" № 6525 від 13.01.2025 р. вбачається лише направлення якихось документів без їх конкретного зазначення на ім`я - ОСОБА_3 за адресою: м. Одеса, відд. № 132, що свідчить про направлення вказаним відправленням поштової кореспонденції неконкретизованого змісту на адресу іншої особи з прізвищем " ОСОБА_3 ", а не на адресу замовника послуг - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація" або уповноваженої останнім особи.

Стосовно наданої позивачем до матеріалів справи роздруківки із месенджеру "WhatsApp?, в якій міститься певна переписка, господарський суд зазначає наступне.

Процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21).

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 Господарського процесуального кодексу України, у подібних правовідносинах.

У постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 Велика Пала Верховного Суду зазначила, що якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Із наданої позивачем копії переписки вбачається, що від імені ТОВ "Промтехіновація" у месенджері "WhatsApp? здійснював контакт "Алла Харлашина? за номером телефону: НОМЕР_20 .

Як вбачається із роздруківки переписки, "Алла Харлашина? написала повідомлення наступного змісту (мовою оригіналу): "Меня зовут Алла Промтехиновация. Направляю подтверждение нашего платежа?. При цьому суд зауважує, що дата надсилання вказаного повідомлення відсутня у наданій переписці.

Подалі переписка виглядала так (мовою оригіналу):

- представник позивача: "Добрый день, спасибо"; "аудио звонок (нет ответа)";

- " ОСОБА_4 ?: "пропущенный";

- " ОСОБА_4 ?: "Здравствуйте Владимир. Скажите пожалуйста, направили ли вы нам все документы по Промтехиновация? (И договор)";

- представник позивача: "Добрый день. Договор должен был давно быть отправлен. По докам сейчас уточню у сотрудника";

- "Алла Харлашина?: "уточните и за договор, не получили";

- представник позивача: "Договор и документы, сегодня отправят нп на Вас";

- "Алла Харлашина?: "Спасибо".

Наразі господарський суд зазначає, що відповідачем заперечується факт листування у меседжері "WhatsApp?, посилаючись на те, що особа, яка була зазначена у наданих позивачем до суду PrntScrn листування з мобільного додатку (месенджеру "WhatsApp?) не є працівником або представником відповідача, на підтвердження чого надано Штатний розклад ТОВ "Промтехіновація" з 01.10.2023 р. Із вказаного наданого Штатного розкладу ТОВ "Промтехіновація" вбачається, що працівниками товариства є директор - Мазур Тетяна Анатоліївна та головний бухгалтер - Рейлян Наталья Петрівна.

З огляду на викладене господарський суд вказує, що позивачем не доведено того, що листування у месенджері "WhatsApp? з Харлашиною Аллою здійснювалося саме із особою, яка уповноважена відповідачем та перебуває у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація". Так, враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують перебування Харлашиної Алли станом на січень-лютий 2025 року у трудових відносинах з ТОВ "Промтехіновація", можуть бути наказ про прийняття такої особи на роботу, а також будь-які документи за спірний період з підписами посадових осіб ТОВ "Промтехіновація" про виконання такою особою роботи в інтересах саме ТОВ "Промтехіновація" (доручення, накази, розпорядження, інші документи).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у подальшому позивач - ТОВ "Л.І.С. ГРУП" звернувся до відповідача - ТОВ "Промтехіновація" з листом від 12.02.2025 р. за вих. № 1 "Щодо виконання умов оплати наданих послуг за договором доручення № 92 від 18 грудня 2024 року" (на адресу відповідача: 65082, м. Одеса, вул. Софіївська, буд. 13), в якому виконавець нагадав замовнику, що останній зобов`язаний сплатити рахунки на оплату № 254 та № 255 від 30.12.2024 р. протягом трьох банківських днів з моменту виставлення. При цьому до вказаного листа позивачем додані додатки: 1) оригінал акту надання послуг № 254 від 30 грудня 2024 року; 2) оригінал акту надання послуг № 255 від 30 грудня 2024 року; 3) оригінал рахунку на оплату № 254 від 30 грудня 2024 року; 4) оригінал рахунку на оплату № 255 від 30 грудня 2024 року. Направлення вказаного листа підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист АТ "Укрпошта" від 12.02.2025 р. та накладної № 847 від 12.02.2025 р.

Наразі, як вбачається з інформації з офіційного сайту АТ "Укрпошта", отриманої за допомогою сервісу про пошук поштових відправлень, вказане відправлення № 847 було отримано адресатом 14.02.2025 р.

При цьому господарським судом не приймаються до уваги заперечення відповідача стосовно того, що в спірних актах надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024 зазначається, що послуга надавалася згідно з договорами № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024, однак між позивачем та відповідачем не було укладено жодного із зазначених договорів, оскільки позивач пояснив, що зазначення у вказаних актах посилання на договори № 254 від 30.12.2024 р. та № 255 від 30.12.2024 р. є суто технічною помилкою. Наразі суд зауважує, що сторони під час розгляду справи неодноразово зазначали, що між ним був укладений лише один договір доручення № 92 від 18.12.2024 р., жодних інших договорів ТОВ "Л.І.С. ГРУП" та ТОВ "Промтехіновація" не укладали.

Враховуючи отримання відповідачем оригіналів документів стосовно наданих відповідно до договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. послуг, відповідно відповідач зобов`язаний був оплатити такі послуги відповідно до п. 3.3 договору, а саме протягом 3 банківських днів з моменту виставлення виконавцем остаточних рахунків. Проте, як з`ясовано судом, ТОВ "Промтехіновація" не здійснило оплату за надані послуги у встановлений умовами договору строк.

В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що не перераховував на розрахунковий рахунок позивача необхідні для виконання договору суми, оскільки сторони не узгоджували скільки саме транспортних засобів будуть розмитнюватися позивачем під час оформлення однієї ВМД, як це було передбачено п. 3.7 договору доручення № 92 від 18.12.2024 року, з огляду на що товариство відмовилося від підписання актів надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024, надіславши лист з мотивованою відмовою від 18.02.2025 року № 20.

Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавцем - ТОВ "Л.І.С. ГРУП" в межах договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. оформлені та підписані акти надання послуг та рахунки на оплату, а саме:

1) акт надання послуг № 254 від 30.12.2024 р. на суму 75492,56 грн. (в т.ч. ПДВ 12582,09 грн.); рахунок на оплату № 254 від 30.12.2024 р. на суму 75492,56 грн. (в т.ч. ПДВ 12582,09 грн.);

2) акт надання послуг № 255 від 30.12.2024 р. на суму 100656,74 грн. (в т.ч. ПДВ 16776,12 грн.); рахунок на оплату № 255 від 30.12.2024 р. на суму 100656,74 грн. (в т.ч. ПДВ 16776,12 грн.).

Вказані акти надання послуг № 254 від 30.12.2024 р. та № 255 від 30.12.2024 р. підписані зі сторони ТОВ "Л.І.С. ГРУП", а також скріплені відтиском його печатки, натомість зі сторони відповідача - ТОВ "Промтехіновація" вказані акти не підписані.

При цьому господарський суд зазначає, що рахунок-фактура - це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Рахунок-фактура є основним документом, згідно з яким оплачуються отримані товари чи послуги відповідно до вказаних умов. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає виставлення певних сум до оплати покупцям за поставленні (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (а.с. 129), ТОВ "Промтехіновація", розглянувши лист ТОВ "Л.І.С. ГРУП" від 12.02.2025 року № 1 щодо виконання умов оплати наданих послуг за договором доручення № 92 від 18 грудня 2024 року, направило останньому лист-відмову за вих. № 20 від 18.02.2025 р., в якому вказало, що ТОВ "Промтехіновація" та ТОВ "Л.І.С. ГРУП" не узгоджували кількість транспортних засобів під час оформлення ГТД01159U5 та ГТД01162U6, з огляду на що ТОВ "Промтехіновація" відмовляється від підписання актів надання послуг № 254 від 30 грудня 2024 року та № 255 від 30 грудня 2024 року у зв`язку з тим, що ТОВ "Л.І.С. ГРУП" не узгодили обсяг послуг брокера та їх вартість у порядку, передбаченому в п. 3.7 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. Направлення вказаного листа від 18.02.2025 р. за вих. № 20 підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 18.02.2025 р. та накладної № 515 від 18.02.2025 р. При цьому, як вбачається з інформації з офіційного сайту АТ "Укрпошта", отриманої за допомогою сервісу про пошук поштових відправлень, вказане відправлення № 515 було отримано адресатом 21.02.2025 р.

Таким чином, замовник - ТОВ "Промтехіновація" скористався своїм правом відмови від підписання актів, обґрунтовуючи таку відмову тим, що сторони не узгоджували в порядку п. 3.7 договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. обсягу послуги, а саме кількість транспортних засобів під час оформлення ГТД01159U5 та ГТД01162U6, та їх вартість.

Так, стосовно акту виконаних робіт, підписаного однією стороною, у судовій практиці сталою є правова позиція, яка полягає в тому, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором (постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/7446/18, Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 911/1981/20, від 20.04.2021 у справі № 905/411/17, від 17.03.2021 у справі № 910/11592/19 та інших).

Таким чином, для встановлення наявності підстав для оплати наданих послуг за договором доручення № 92 від 18.12.2024 р., які оформлені актами надання послуг, підписаними однією стороною договору (виконавцем), необхідним є встановлення та оцінка таких істотних обставин для цього, як обґрунтованість відмови замовника від підписання актів надання послуг.

Так, господарським судом встановлено, що у п. 3.7 спірного договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. сторони погодили, що обсяг і вартість робіт (надання послуг) підлягають узгодженню між сторонами в кожному конкретному випадку до початку виконання робіт (надання послуг).

Разом з тим господарський суд зауважує, що матеріали даної господарської справи № 916/1318/25 не містять доказів узгодження ТОВ "Промтехіновація" та ТОВ "Л.І.С. ГРУП" у цьому конкретному випадку конкретного обсягу робіт (надання послуг) та їх вартості до початку виконання робіт (надання послуг) виконавцем - ТОВ "Л.І.С. ГРУП", як то погоджено сторонами в п. 3.7 договору № 92.

Крім того, суд додає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази самостійного замовлення відповідачем вказаного позивачем у актах надання послуг та рахунках на оплату обсягу та вартості послуг шляхом, зокрема, направлення на адресу позивача заявки/повідомлення/листа тощо саме про замовлення товариством такого обсягу послуг та одержання такої заявки/повідомлення/листа тощо позивачем.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин першої-третьої статті 180 Господарського кодексу України ((у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При цьому господарський суд звертає увагу, що за приписами статті 6 ЦК України сторони можуть вказати у договорі про відступ від положень цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли в актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Аналізуючи співвідношення між актами цивільного законодавства і договором, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.7-7.9 постанови від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила таке: "Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення".

Наразі суд зауважує, що договір доручення № 92 від 18.12.2024 р. укладений ТОВ "Промтехіновація" та ТОВ "Л.І.С. ГРУП" у спосіб, який не суперечить існуючому публічному порядку, не порушує положення Конституції України, натомість відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, та виявляє автономію волі ТОВ "Промтехіновація" та ТОВ "Л.І.С. ГРУП" щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Таким чином, з огляду на зміст правовідносин, що склалися між сторонами на підставі визначених на власний розсуд умов договору доручення № 92 від 18.12.2024 р., що узгоджується з приписами 6, 627, 628 ЦК України, сторони договору не узгодили до початку виконання робіт (надання послуг) конкретний обсяг послуг, який необхідно надати виконавцем - ТОВ "Л.І.С. ГРУП" замовнику - ТОВ "Промтехіновація", а також конкретну вартість таких послуг. Іншого позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

Крім того, узгодження та підписання сторонами додатку № 1 до договору доручення № 92 від 18.12.2024 р. не спростовує необхідності узгодження відповідно до п. 3.7 такого договору обсягу і вартості робіт (надання послуг) у кожному конкретному випадку до початку виконання робіт (надання послуг).

При цьому посилання позивача на податкові накладні № 34 від 30.12.2024 р. та № 35 від 30.12.2024 р., як на доказ надання послуг відповідачу у погодженому сторонами обсязі та розміру, судом не приймаються до уваги. Так, податкова накладна є звітним і одночасно розрахунковим документом у розумінні податкового обліку підприємства, проте не засвідчує необхідний обсяг надання послуг та сам факт надання послуг, оскільки складається в односторонньому порядку та не передбачає наявності підпису отримувача таких послуг.

Більш того господарський суд зауважує, що відповідач - ТОВ "Промтехіновація" у зв`язку з неузгодженістю між сторонами вартості та обсягу наданих послуг звернувся до ГУ ДПС в Одеській області з уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість та відкоригував податковий кредит, який виник по договору № 92 від 18.12.2024 року, шляхом його зменшення. Таким чином, ТОВ "Промтехіновація" зменшило суму податку на додану вартість, який входить до складу податкового кредиту за відповідний період, яка сформувалась на підставі актів надання послуг № 254 від 30.12.2024 р. та № 255 від 30.12.2024 р. шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Крім того, судом не приймаються до уваги показання директора ТОВ "Промтехіновація" - ОСОБА_1 , викладені у заяві свідка від 18.09.2025 р., з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Як вбачається із заяви свідка - директора ОСОБА_1 , в такій заяві всупереч положенням ч. 2 ст. ст. 88 ГПК України відсутні місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності) свідка.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Так, показання свідка, викладені у відповідях на питання №№ 3, 4, 5, ґрунтуються на повідомленнях іншої особи - бухгалтера, а у відповідях на питання №№ 1, 2 ОСОБА_1 зазначила, що «не пам`ятає».

Крім того, господарський суд зауважує, що у підготовче засідання, призначене на 19.11.2025 року, на виклик суду з`явився свідок ОСОБА_1 , яка є директором ТОВ "Промтехіновація". Так, на запитання представника позивача свідок підтвердив, що між ТОВ "Л.І.С. ГРУП" та ТОВ "Промтехіновація" укладався лише один договір доручення № 92 від 18.12.2024 р., будь-які інші договори між товариствами не укладалися; що відповідачем було сплачено за митне оформлення товару згідно платіжної інструкції № 655 від 20.12.2024 р. Також свідок зазначила, що на ТОВ "Промтехіновація" працює 2 працівники: директор та бухгалтер. Стосовно відповідей на запитання, зазначені у заяві свідка, директор товариства підтвердила відповіді, зазначені у такій заяві, за виключенням зміни інформації стосовно зменшення товариством суми податку на додану вартість, який входить до складу податкового кредиту за відповідний період, яка сформувалася на підставі актів надання послуг № 254 від 30.12.2024 та № 255 від 30.12.2024 шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Стосовно наданого позивачем договору про надання послуг № 001/21МД від 13.01.2021 року, укладеного між ТОВ "Блек Сі Шиппінг Сервіс ЛТД" (виконавець) та ТОВ "Л.І.С. ГРУП" (замовник), господарський суд зазначає, що такий договір не підтверджує погодження ТОВ "Л.І.С. ГРУП" та ТОВ "Промтехіновація" певного конкретного обсягу та вартості послуг, а регулює виключно взаємовідносини між сторонами такого договору, а саме ТОВ "Блек Сі Шиппінг Сервіс ЛТД" (виконавець) та ТОВ "Л.І.С. ГРУП" (замовник). З аналогічних підстав судом відхиляються посилання позивача на разові митні перепустки: № PP0095342, № PP0095343, № PP0095344, № PP0095363, № PP0095364, № PP0095365 та № PP0095366 від 24.12.2024, оскільки такі перепустки не підтверджують погодження ТОВ "Л.І.С. ГРУП" та ТОВ "Промтехіновація" конкретного обсягу та вартості послуг за відсутності у матеріалах справи відповідно узгодження між товариствами відповідно до п. 3.7 договору доручення № 92.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, господарський суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами узгодження сторонами договору доручення № 92 до початку виконання робіт (надання послуг) конкретного обсягу послуг, який необхідно надати виконавцем - ТОВ "Л.І.С. ГРУП" замовнику - ТОВ "Промтехіновація", а також конкретної вартості таких послуг, а відтак не доведено, що саме вказані позивачем у актах та рахунках обсяг та вартість послуг було узгоджено товариствами.

Вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у цій справі як джерело права.

Наразі суд не вбачає необхідності надавати оцінку решті доводам сторін, оскільки така оцінка не впливає на вказані вище висновки суду щодо відсутності узгодження сторонами договору доручення № 92 до початку надання послуг конкретного обсягу послуг, а також конкретної вартості таких послуг.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у розмірі 445 657,73 грн., інфляційних втрат у сумі 8 423,64 грн., 3% річних у розмірі 3 662,94 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Частинами 1, 2, 4 ст. 217 Господарського кодексу України ((у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України ((у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Наразі ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В свою чергу згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способам захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, натомість застосування відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у вигляді пені можливе у разі порушення стороною правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання.

Однак, з огляду на встановлення судом відсутності у відповідача зобов`язання з оплати основної заборгованості в сумі 176 149,30 грн., відповідно відсутнє і прострочення такого зобов`язання, а також відсутнє порушення виконання відповідачем такого господарського зобов`язання, що в свою чергу виключає можливість застосування до відповідача такої міри відповідальності як нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, що заявлені до стягнення. Так, виходячи з системного аналізу положень ЦК України, обов`язок сплатити кредитору суму боргу з урахуванням відшкодування кредитору спричинених інфляцією збитків, 3% річних та пені виникає виключно у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, що в даному випадку відсутнє.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" не відповідають вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що рішення суду відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.І.С. ГРУП" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехіновація" про стягнення 633 893,61 грн. відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 08.12.2025

Суддя Ю.І. Мостепаненко