ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Справа № 915/66/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул. Погранична, 161, ідентифікаційний код 31448144, представник позивача: Задунайська Т.В.)

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Луч (54042, м.Миколаїв, вул. Південна, 27; ідентифікаційний код 22440917)

про: стягнення 37599,46 грн

У С Т А Н О В И В:

Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, сформованою в системі Електронний суд 24.01.2024 (вх. №987/24 від 24.01.2024), про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Луч заборгованості на загальну суму 37599,46 грн, яка складається з: 34677,94 грн борг за договором на централізоване водопостачання та водовідведення №А/1771 від 11.03.2016, 937,03 грн 3% річних, 1456,60 грн інфляційні втрати, 527,89 грн пеня, а також судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/66/24 та визначено головуючим у справі суддю Адаховську В.С.

Від позивача надійшло клопотання, сформоване в системі Електронний суд 29.01.2024 (вх. №1183/24 від 29.01.2024), про долучення уточненої позовної заяви та документів, які помилково не було додано до раніше поданої позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.01.2024 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України була направлена позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети. Документ доставлено до електронних кабінетів сторін 29.01.2024 о 21:56, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками.

За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 29.01.2024 у справі №915/66/24 позивач та відповідач отримали 30.01.2024.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Від позивача до суду надійшла заява, сформована в системі Електронний суд 14.08.2025 (вх. №11770/25 від 14.08.2025), яку позивач просить долучити до матеріалів справи та врахувати при винесенні рішення.

09.12.2025 від позивача до суду надійшла заява, сформована в системі Електронний суд 09.12.2025 (вх. №17525/25), в якій позивач надав додаткові пояснення стосовно доданого до заяви виправленого розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами від сторін до суду не надходило.

За правилами ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розгляд справи здійснено поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

11.03.2016 між Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал, як виробником, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Луч, як споживачем, був укладений Договір №А/1771 на централізоване водопостачання та водовідведення (далі Договір), відповідно до предмету якого виробник зобов`язався надавати споживачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в Точках розподілу (далі Послуги) відповідно до умов цього Договору, а споживач зобов`язався здійснювати своєчасну оплату Послуг на умовах цього Договору, дотримуватися Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за №190 від 27.06.2008 (далі за текстом Правила користування), Тимчасовими правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в місті Миколаєві, затвердженими рішенням Миколаївської міської ради від 22.04.2010 за №45/10 (далі за текстом Тимчасові правила), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002 (далі за текстом Правила приймання), Правилами приймання стічних вод у комунальну каналізацію м. Миколаєва, затвердженими рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №70 від 23.01.2003 (далі за текстом Місцеві правила приймання) та цим Договором, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором (п. 2.1. Договору).

За умовами наведеного Договору:

- споживач під час користування послугами з централізованого водовідведення забезпечує скид (відведення) стічних вод в межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин (п. 2.5);

- кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу від споживача, визначається за показаннями засобів обліку стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями засобів обліку води та/або іншими способами визначення обсягів стоків у відповідності до Правил користування та Місцевих правил приймання (п. 3.1.4);

- виробник має право, зокрема: вимагати від споживача дотримання ним Правил користування, Правил приймання, Місцевих правил приймання та інших нормативних документів, зазначених в пункті 2.1. цього Договору (п. 4.2.1);

- в робочі години проводити обстеження водопровідних та каналізаційних систем споживача, приладів, пристроїв та цілісності пломб на них, перевіряти дотримання споживачем вимог, передбачених Договором, контролювати раціональне водоспоживання, відбирати проби стічних вод тощо, а також складати акти за результатами цих обстежень. Споживач вирішує питання допуску на територію споживача представника виробника (за наявності належним чином оформленого посвідчення або письмового розпорядження щодо проведення інспекції тощо) в термін не більш як 30 хвилин з моменту прибуття останнього для виконання службових обов`язків (п. 4.2.4);

- споживач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасний та безперешкодний доступ представникам виробника (за наявності належним чином оформленого посвідчення або письмового розпорядження щодо проведення інспекції тощо) для зняття контрольних показань із засобів обліку, для відбору з контрольних каналізаційних колодязів проб на перевірку допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах, що скидаються до міської каналізаційної мережі (п. 4.3.7);

- за скид в міську каналізаційну мережу стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин, передбачених Місцевими правилами приймання, споживач сплачує додаткову плату, передбачену чинним законодавством (п. 5.2);

- цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2016 р., а в частині розрахунків до повного їх завершення. Умови цього Договору застосовуються до відносин, які виникли з 01.01.2016. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 10.1).

Додатками до Договору є:

1. Акт розмежування балансової належності.

2. Дислокація об`єктів. У вказаному Додатку визначено адресу об`єкту: м. Миколаїв, вул. Південна, 27.

3. Договірні (планові) обсяги споживання Послуг.

3-а. Розрахунок (нормативний) місячного обсягу водоспоживання та водовідведення.

4. Витяг з наказу про призначення відповідальної особи. Зі змісту вказаного Додатку вбачається, що відповідальною особою за стан системи водопостачання та водовідведення по об`єкту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Луч призначено голову об`єднання Строганову Любов Миколаївну.

5. Перелік Субспоживачів (за наявності).

6. Порядок розрахунків.

7. Форма Звіту про обсяги фактично отриманих Послуг.

У період дії Договору між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 27.11.2017 (далі Додаткова угода), якою розділи Договору з 1 по 10 викладено в новій редакції.

Так, відповідно до п. 8 Додаткової угоди, цей договір набирає чинності з дня його укладання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому.

Відповідно до п. 3.1. Додаткової угоди зняття показань засобів обліку здійснюється Споживачем щомісячно. Виробник має право безперешкодного доступу до засобів обліку, систем водопостачання та водовідведення Споживача для обстеження та контролю, при цьому Споживач повинен забезпечити присутність свого повноважного представника. Оплата послуг здійснюється Споживачем у порядки та строки, передбачені Порядком розрахунків (Додаток 6 до цього Договору) (п. 3.2. Додаткової угоди).

Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу від Споживача, визначається за показаннями засобів обліку стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями засобів обліку води та/або іншими способами визначення обсягів стоків (п.3.4. Додаткової угоди).

Розрахунковим вважається період з 30-го числа попереднього календарного місяця до такого ж числа поточного календарного місяця. Закінченням розрахункового періоду вважається місяць, у якому споживач зобов`язаний надати виробнику дані про обсяг спожитих послуг. Назва розрахункового періоду співпадає з назвою місяця, у якому цей період закінчується (п. 1 Порядку розрахунків Додаткової угоди).

Відповідно до п. 4 Порядку розрахунків Додаткової угоди, з урахуванням Протоколу розбіжностей, рахунки за фактично спожиті послуги мають бути оплаченими споживачем на поточний рахунок виробника до 20 числа наступного за розрахунковим місяцем включно.

Відповідно до Протоколу розбіжностей до Договору, п. 6 Додаткової угоди виключено, а саме виключено відповідальність споживача у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за цим Договором, сплатити виробнику пеню, 3% річних та інфляційні нарахування.

На підтвердження надання позивачем у період з 28 січня 2023 року по 26 грудня 2023 року відповідачу послуг з постачання питної води та приймання стічних вод, а також наявності заборгованості відповідача з оплати наданих послуг в розмірі 34677,94 грн, позивачем було подано до суду акти приймання-передачі наданих послуг; копії рахунків, виставлених відповідачу позивачем за липень 2022 року грудень 2023 року (а.с. 9-22 на звороті); платіжні інструкції в національній валюті (а.с. 38-41 на звороті); акти звіряння взаємних розрахунків за послуги з водопостачання та водовідведення від 03.04.2023 та від 04.12.2023 (а.с. 54 та на звороті); претензію №2806/36 від 28.12.2023 з доказами отримання її відповідачем; відповідь відповідача на вказану претензію від 01.08.2024 (а.с. 55-60).

За розрахунком позивача заборгованість відповідача з оплати наданих позивачем у період з 28 січня 2023 року по 26 грудня 2023 року послуг з постачання питної води та приймання стічних вод становить 34677,94 грн. Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1456,60 грн, 3% річних у розмірі 937,03 грн, пеню у розмірі 527,89 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг та, зокрема послуг з водопостачання та водовідведення між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними Законами України Про житлово-комунальні послуги та Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення.

Закон України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою.

Статтею 2 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення (в редакції, чинній на момент виникнення між сторонами правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Стаття 4 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення (в редакції, чинній на момент виникнення між сторонами правовідносин) визначає, що суб`єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання є: органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання; підприємства питного водопостачання; споживачі питної води.

Як передбачено ст. 1 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення (в редакції, чинній на момент виникнення між сторонами правовідносин):

питне водопостачання діяльність, пов`язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання;

питна вода вода, призначена для споживання людиною (водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), для використання споживачами для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб, а також для виробництва продукції, що потребує її використання, склад якої за органолептичними, мікробіологічними, паразитологічними, хімічними, фізичними та радіаційними показниками відповідає гігієнічним вимогам. Питна вода не вважається харчовим продуктом в системі питного водопостачання та в пунктах відповідності якості питної води;

підприємство питного водопостачання суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію об`єктів централізованого питного водопостачання, забезпечує населення питною водою за допомогою пунктів розливу (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв) підготовки питної води та/або виробництво фасованої питної води;

споживач питної води юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Стаття 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 №1875-IV (чинного на момент виникнення між сторонами правовідносин) житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року №1875-IV (чинного на момент виникнення між сторонами правовідносин) предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Виходячи з положень пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року №1875-IV (чинного на момент виникнення між сторонами правовідносин) послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за своїм функціональним призначенням належать до житлово-комунальних послуг.

Також згідно зі статтею 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 року №2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; колективний споживач юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Згідно зі статтею 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно додатків до договору споживачем є житловий будинок за адресою: м.Миколаїв, вул. Південна, 27, ОСББ Луч; заводський номер приладу (водомер) 02011434.

Отже, споживачем житлово-комунальних послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі за адресою: м. Миколаїв, вул. Південна, 27, є співвласники багатоквартирного будинку через створену юридичну особу ОСББ Луч.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року №316, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.01.2018 за №56/31508 (надалі Правила приймання №316), затверджено Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення.

Згідно з пунктом 2 Правил приймання №316 останні поширюються на суб`єктів господарювання, які надають послуги з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод) (далі виробники), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у каналізаційні очисні споруди (надалі споживачі).

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що відповідають вимогам технічних регламентів.

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач, за своєю організаційно-правовою формою є об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, основним видом діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів.

Згідно ст. 4 Закону України Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

Предметом діяльності об`єднання є зокрема комплексне обслуговування об`єктів, утримання житлових будинків інших об`єктів нерухомого майна і придомових територій об`єктів кооперативу, забезпечення сприяння членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю кооперативу, надання послуг по водопостачанню і водовідведенню кооперативу, надання послуг по електропостачанню членам кооперативу тощо.

ОСББ не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а як юридична особа ОСББ не має свого власного споживання. ОСББ, згідно з нормами чинного законодавства, сприяє отриманню співвласниками багатоквартирного будинку комунальних послуг.

ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно з окремим Законом України Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання, не використовує природний газ для власних потреб.

Отже, відповідач у справі виступає у спірних відносинах з позивачем саме як колективний побутовий споживач (від імені всіх фізичних осіб співвласників) та договір укладений для забезпечення та сприяння співвласникам будинку в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості та у встановлений строк.

Подібного за змістом висновку щодо статусу ОСББ (однак в частині споживання електричної енергії) притримується також КГС ВС в постановах від 30.11.2022 у справі №916/3837/21 та від 13.02.2024 у справі №922/1717/23).

Крім того, вода, яка постачається позивачем відповідачу, використовується саме для надання послуг ОСББ на централізоване водопостачання та водовідведення мешканцям будинку (населення) за вищевказаною адресою, а саме безпосереднім побутовим споживачам.

Отже, предметом договору на централізоване водопостачання та водовідведення є фактично постачання водопостачання та водовідведення, як комунальної послуги, безпосередніми споживачами якої є мешканці будинку (населення), а тому суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 28 січня 2023 року по 26 грудня 2023 року відповідачем було отримано від позивача послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 38163,33 грн, що підтверджується наданими до позовної заяви копіями актів приймання-передачі наданих послуг та рахунків, виставлених позивачем відповідачу (а.с. 9-22 на звороті).

Відповідач, в свою чергу, здійснив платіж на суму 8434,55 грн за платіжною інструкцією №543 від 17.01.2024, призначення платежу: за водопостачання Ц-В-8016/0099.

Враховуючи те, що у зазначеній платіжній інструкції не було вказано за який період наданих послуг здійснена оплата, позивач зарахував даний платіж в оплату заборгованості за попередні періоди, а саме: 129,29 грн за серпень 2022 року; 2280,95 грн за жовтень 2022 року; 2417,12 грн за листопад 2022 року; 3485,39 грн за лютий 2022 року; 121,80 грн за січень 2023 року.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензію №2806/36 від 28.12.2023 з вимогою оплатити заборгованість за Договором.

Відповідачем було надано відповідь №б/н від 01.08.2024 на вказану претензію позивача, з якої вбачається, що відповідач підтверджує станом на 21.12.2023 наявність заборгованості відповідача по договору про водопостачання та водовідведення в сумі 37699,49 грн, проте вважає належними відповідачами у даній справі співвласників будинку ОСББ та просить скасувати нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання по наданню послуг з постачання питної води та водовідведення, а відповідачем, у свою чергу, прийнято надані послуги без будь-яких зауважень.

Матеріали справи не містять заперечення відповідача щодо кількості або вартості отриманих за спірний період послуг, а також повідомлення про неотримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу.

Тому, в силу положень договору, кількість та вартість наданих позивачем у заявлений період послуг з водопостачання та водовідведення вважаються безумовно погодженими відповідачем.

Частина 1 статті 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Невиконане відповідачем зобов`язання за договором з оплати наданих позивачем у період з 28 січня 2023 року по 26 грудня 2023 року послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 34677,94 грн підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості в сумі 34677,94 грн відповідачем не надано.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку заявленої до стягнення суми та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 34677,94 грн.

Також, у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання з оплати наданих послуг за період з липня 2022 року по 20 січня 2024 року відповідачу здійснено нарахування 3% річних у сумі 937,03 грн за сукупний період з 21.08.2022 по 20.01.2024 включно, інфляційних втрат у сумі 1456,60 грн, нарахованих за сукупний період з вересня 2022 року по грудень 2023 включно, та пені в сумі 527,89 грн, нарахованої за сукупний період з 01.02.2023 по 20.01.2024 включно.

Позивач зазначає, що в період з 28.06.2022 по 26.12.2023 відповідач спожив послуг на суму 65670,88 грн, які були оплачені на загальну суму 30992,94 грн.

На підтвердження здійсненої відповідачем оплати позивач надав копії платіжних інструкцій на загальну суму 37490,27 грн (а.с. 38-41 на звороті).

Позивач зазначає, що здійснені відповідачем оплати зараховував в оплату згідно призначення платежу, зазначеного в платіжній інструкції, а якщо сума оплати перевищувала суму вказану в рахунку (або в період наданих послуг), то різницю було зараховано в погашення боргу, що склалася за попередній період. У разі якщо в платіжній інструкції не було зазначено за яким рахунком, або за який період наданих послуг здійснюється оплата, то такий платіж враховувався в погашення боргу, що склався за попередній період, а саме:

- платіж здійснений відповідачем 11.11.2022 за платіжною інструкцією №361 на суму 5846,97 грн було зараховано відповідно до призначення платежу за вересень 2022 року у розмірі 5276,82 грн, різниця на суму 570,15 грн зарахована в оплату за лютий 2022 року;

- платіж здійснений відповідачем 27.01.2023 за платіжною інструкцією №391 на суму 3645,13 грн зараховано за призначенням платежу в оплату за грудень 2022 року, різниця в сумі 1262,05 грн зарахована в оплату за лютий 2022 року;

- платіж здійснений відповідачем 24.10.2023 за платіжною інструкцією №24/10/2023501 на суму 5648,15 грн зараховано в оплату за червень 2022 року в сумі 4665,13 грн та за липень 2022 року в сумі 983,02 грн.

Отже, суми 570,15 грн, 1262,05 грн, 4665,13 грн, а всього 6497,33 грн, були зараховані в оплату наданих послуг до липня 2022 року, тобто за період який не увійшов до пред`явлених в позові вимог.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із розрахунку позивача, останній нараховує пеню відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про житлово-комунальні послуги в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення за сукупний період з 01.02.2023 по 20.01.2024 по кожному місяцю окремо.

Так, частиною 1 ст. 26 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Проте, як вже зазначено, відповідно до Протоколу розбіжностей до Договору, виключено п. 6 Додаткової угоди, а саме виключено відповідальність споживача у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за цим Договором, сплатити виробнику пеню, 3% річних та інфляційні нарахування.

Тобто, сторони Договору не передбачили відповідальність споживача у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань за цим Договором.

Водночас, суд звертає увагу сторін, що відповідно до пп. 4 п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17.03.2020 №530-ІХ, яким на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

В частині 1 статті 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги закріплено, що предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

11.03.2020, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (з подальшими змінами), якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, який Постановою Кабінету Міністрів України Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 27.06.2023 №651 був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану (у редакції від 05.03.2022) визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Постановами Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 №390, від 29.12.2023 №1405 та від 04.06.2025 №641 до вказаної постанови вносились зміни.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 (у редакції від 30.12.2023) визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 №285).

Разом з тим, суд вказує, що Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), вперше був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (з урахуванням змін), який втратив чинність згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309. Наказом від 22.12.2022 №309 (із змінами) Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України затвердило Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Миколаївська міська територіальна громада з 11.11.2022 належить до території можливих бойових дій, про що зазначено в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022.

Оскільки з 12.03.2020 по 30.06.2023 діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також на даний час діє воєнний стан, введений з 24.02.2022 в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, та враховуючи норми Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17.03.2020, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану, приписи яких забороняють нарахування та стягнення з населення (які є мешканцями ОСББ) неустойки (штрафів, пені), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, так як у позивача було відсутнє право їх нараховувати.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 34677,94 грн.

У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2234,18 грн відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Луч (54042, м.Миколаїв, вул. Південна, 27; ідентифікаційний код 22440917) на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул. Погранична, 161, ідентифікаційний код 31448144) заборгованість в сумі 34677,94 грн, а також судовий збір у сумі 2234,18 грн.

3. Відмовити в решті позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.С. Адаховська