ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Справа № 915/1452/25

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представників учасників справи: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства ДАКОР ВЕСТ,

до відповідача: Компанії TNA CORPORATE SOLUTIONS LLC/ТНА КОРПОРЕЙТ СОЛЮШНЗ ЛЛС (юр.адреса: 610 W.Broadway, Suite 201, Jackson, Wyoming, 83001, USA/610 Бродвей, офіс 201, м.Джексон, штат Вайомінг, 83001, США; адреса представника - адвоката Маковей Олега Григоровича: АДРЕСА_1 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Приватне акціонерне товариство ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ,

про: визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

ПрАТ ДАКОР ВЕСТ через систему Електронний суд звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір від 08.11.2019 про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення акцій (корпоративних прав) ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ, укладений між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрований в реєстрі за №6089.

Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 11.11.2025. Залучено участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ. Запропоновано такій третій особі в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду письмові пояснення по суті позовної заяви, оформлені згідно вимог ст.168 ГПК України.

Відповідач у відзиві від 31.10.2025 заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що в дійсності під час укладення договору задоволення вимог заставодержателя, сторони не визначили вартості корпоративних прав, як того вимагають положення п.9.7 договору застави акцій та ст.20 Закону України Про заставу, а саме не провели оцінки вартості корпоративних прав суб`єктами оціночної діяльності. Крім цього, задоволення вимог заставодержателя відбулось раніше строку встановленого договором застави. Щодо вказаного строку відповідач вважає, що право на задоволення вимог за рахунок заставлених корпоративних прав раніше встановленого строку, прямо передбачене договором застави, а відтак жодних порушень строків не вбачає.

Щодо відсутності оцінки вартості предмету застави на момент укладення, який за договором задоволення вимог заставодержателя перейшов у власність відповідача, останній зазначає, що в подальшому спірні корпоративні права будуть реалізовані за їх ринковою вартістю і саме ця їх вартість буде врахована у розмір погашених забезпечених зобов`язань за основним кредитним договором. Таке право, за твердженням відповідача, також безпосередньо закріплене договором застави.

Відповідач вважає, що сторонами погоджено всі істотні умови договору задоволення вимог заставодержателя, його укладено сторонами добровільно, а відтак зазначений договір є чинним та укладеним у відповідності із законодавством, а тому, на думку відповідача, відсутні підстави для визнання його недійсним.

Ухвалою суду від 11.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2025.

Учасники справи явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивач в клопотанні від 29.10.2025, а відповідач у відзиві, просили суд розглянути справу без участі їх представників.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, письмових пояснень по суті позовної заяви до суду не надала, причини неявки у судове засідання суду не повідомила.

Судом також враховано, що явка представників учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників учасників справи.

У судовому засіданні 01.12.2025 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

24.01.2018 між позивачем, як Заставодавцем, ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ, як Компанією, та ПОСТСКРИПТУМ КЕПІТАЛ ЛТД, як Заставодержателем, було укладено Договір застави (надалі - Договір застави).

В подальшому до Договору застави було внесено ряд змін, зокрема, 06.11.2019 сторони уклали Додаткову угоду №1, якою крім іншого, змінили сторін договору застави, внаслідок чого Компанія ТНА КОРПОРЕЙТ СОЛЮШНЗ ЛЛС набула всі права та обов`язки, що належали ПОСТСКРИПТУМ КЕПІТАЛ ЛТД, як Заставодержателю.

Відповідно до умов Договору застави, в якості забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань, що виникли на підставі Кредитного договору та інших фінансових документів, зазначених у Договорі застави, Заставодавець передав Заставодержателю у заставу прості іменні акції ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ (ідентифікаційний код 23665494, ISIN цінних паперів UA) у кількості 10000 штук, номінальною вартістю 12005000,0 грн, що становить 100% у статутному капіталі Компанії.

08.11.2019 між позивачем, як Заставодавцем, та відповідачем, як Заставодержателем, було укладено Договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення акцій (корпоративних прав) ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ (надалі - Договір про задоволення вимог заставодержателя), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрованого в реєстрі за №6089.

За наслідками виконання вимог Договору про задоволення вимог заставодержателя, відповідач набув права власності на акції (корпоративні права) ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ загальною вартістю 12005000,0 грн.

Позивач вважає, що при укладені оспорюваного правочину не було дотримано вимог ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, а саме положення оспорюваного договору суперечать нормам Закону України Акціонерні товариства, Закону України Про заставу, Цивільного кодексу України та ряду положень Договору застави акцій, на виконання якого і було укладено оспорюваний договір.

Відповідно до п.3.4 Договору застави, Заставодержатель, який діє у якості Солідарного Кредитора, відповідно до Кредитного Договору та інших фінансових документів, вимоги фінансових сторін та Заставодержателя до Заставодавця, Позичальника та інших зобов`язаних осіб за кожним відповідним фінансовим документом є солідарними у цілях статті 542 Цивільного кодексу України. Таким чином, Заставодержатель, який діє у якості солідарного кредитора, наділений правом здійснювати всі вимоги до Заставодавця, Позичальника та інших зобов`язаних осіб за кожним відповідним фінансовим документом (включаючи, але не обмежуючись, Кредитним Договором) щодо усієї суми боргу будь-якої із зобов`язаних осіб перед будь-якою фінансовою стороною за фінансовими документами, та звертати стягнення на предмет застави стосовно повної несплаченої суми забезпечених зобов`язань.

Пунктом 3.2 Договору застави встановлено, що строком виконання забезпечених зобов`язань є 28.06.2025, якщо такий строк не продовжений або скорочений відповідно до Кредитного Договору або будь-яких інших фінансових документів.

Відповідно до абз.2 п.9.3 Договору застави, якщо протягом строку, встановленого для виконання зобов`язань, порушення яких призвело до настання Випадку Невиконання Зобов`язання, що триває, (надалі Строк виконання), вказаного в повідомленні про випадок невиконання зобов`язань, яке направлене Заставодержателем Заставодавцю (значною мірою у формі Додаток 2 до цього Договору) (надалі Повідомлення про випадок невиконання зобов`язань) і, що не може бути коротший ніж 30 (тридцять) днів з моменту отримання Заставодавцем Повідомлення про випадок невиконання зобов`язань (окрім випадків передбачених законодавством або цим Договором), такі зобов`язання залишаються невиконаними або порушеними, або у випадку повідомлення (в тому числі шляхом підписання між Сторонами двосторонньої угоди) Заставодавцем Заставодержателя про неможливість виконання Забезпеченого Зобов`язання, обов`язок виконання якого настав у Заставодавця у зв`язку з існуванням в момент укладення цього Договору випадків невиконання, що було визнано Сторонами в п.11.12 Договору, іншим чином окрім як за рахунок предмета застави, Заставодержатель має право на власний розсуд обрати один з таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача права власності на предмет застави Заставодержателю в рахунок виконання забезпечених зобов`язань; продаж Заставодержателем предмета застави третій особі; або укладення договору про задоволення вимог Заставодержателя; будь-який інший позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, передбачений законодавством України.

В п.9.4.3 Договору застави, сторони погодили, що у випадку невиконання Зобов`язання або неможливості виконання зобов`язання Заставодавцем сторони можуть укласти Договір про задоволення вимог Заставодержателя. При укладені Договору про задоволення вимог Заставодержателя вартість предмета застави визначається за домовленістю сторін. Заставодержатель вправі у порядку, визначеному чинним законодавством України, звернутися до депозитарної установи, в якій на рахунку в цінних паперах власника цінних паперів - Заставодавця обліковуються права на заставлені цінні папери, для внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів щодо акцій, емітованих Компанією, на підставі передбачених законом документів та/або Договору про задоволення вимог Заставодержателя.

Пункти 9.3 та 9.4.3 Договору застави, передбачають можливість задоволення вимог Заставодержателя через передачу права власності на предмет застави йому та порядок проведення такої передачі. Дані пункти Договору застави акцій містять застереження, в якому випадку можлива передача права власності на заставне майно та в який термін, а саме акції ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ.

Позивач зазначає, що він повідомлення про невиконання основного зобов`язання Боржником не отримував, а тому вважає, що в момент укладення оспорюваного договору 30-тиденний термін встановлений п.п.9.3 та 9.4.3 Договору застави акцій, не сплив. Заставодавець та Заставодержатель, на думку позивача, не дотрималися термінів передбачених п.п.9.3 та 9.4.3 Договору застави, а отже уклали спірний договір з порушенням приписів чинного законодавства.

Згідно п.4.3 Договору застави, сторони погодили, що вартість Предмета Застави на дату цього Договору складає 12005000,0 грн. Сторони цього Договору прямо погоджуються, що, незважаючи на вищенаведене, забезпечені зобов`язання погашаються як встановлено в статті 9.7 Договору.

Відповідно до п.9.7 Договору застави, сторони прямо погоджуються, що у випадку реалізації Предмета застави та/або примусового виконання прав Заставодержателя на Предмет застави згідно з порядком, визначеним вище у цій Статті 9 (Звернення стягнення), забезпечені зобов`язання вважатимуться задоволеними і погашеними лише у розмірі суми та у валюті відповідного забезпеченого зобов`язання, фактично і остаточно отриманої Заставодержателем в результаті реалізації/примусового виконання за обмінним курсом, встановленим Заставодержателем на дату такої реалізації, а у випадку передачі права власності на Предмет застави Заставодержателю, у розмірі вартості, визначеної Заставодержателем на момент такої передачі на підставі оцінки Предмета застави, підготовленої Суб`єктом оціночної діяльності.

Позивач зазначає, що жодної оцінки вартості корпоративних прав суб`єктами оціночної діяльності не проводилось, а загальна вартість часток в оспорюваному Договорі зазначалась у розмірі вказаному Заставодержателем. Тобто, на момент укладення Договору про задоволення вимог заставодержателя не визначено у встановленому Договором застави порядку розмір вартості предмета застави, що є порушенням вимог Договору застави акцій.

Таким чином, позивач вважає, що спірний договір укладений з порушенням вимог Договору застави, на виконання якого його і було укладено, Закону України Про заставу, Закону України Про акціонерні товариства, Цивільного кодексу України, суперечить їх нормам, а отже не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України. Дані факти свідчать про його незаконність та недійсність, а отже про необхідність застосування до нього положень ст.215 ЦК України.

Вказані обставини зумовили звернення позивача з даним позовом про визнання недійсним Договору про задоволення вимог заставодержателя до господарського суду.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч.1 та п.2 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відтак, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Підставою для звернення стягнення на заставлене майно є невиконання боржником своїх обов`язків за основним зобов`язанням.

Частиною 2 ст.590 Цивільного кодексу України, унормовано, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.592 Цивільного кодексу України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; в інших випадках, встановлених договором.

Пунктом 3.2 Договору застави встановлено, що строком виконання забезпечених зобов`язань є 28 червня 2025 року, якщо такий строк не продовжений або скорочений відповідно до Кредитного Договору або будь-яких інших фінансових документів. Вищезазначене у жодному разі не порушує чинності та/або можливості примусового виконання цієї застави, яка, незважаючи на будь-що залишається повністю чинною та дійсною до моменту виконання забезпечених зобов`язань за Кредитним Договором та будь-якими іншими фінансовими документами в повній мірі, що повинно бути підтверджено письмовим повідомленням від Заставодержателя Заставодавцю (яке не повинно бути необґрунтовано притриманим або затриманим після надання Заставодавцем Заставодержателю законного письмового запиту надати таке повідомлення).

Відтак, відповідно до п.3.2 Договору застави строком виконання забезпечених зобов`язань є 28.06.2025, якщо такий строк не продовжений або скорочений відповідно до Кредитного договору або будь-яких інших фінансових документів.

З огляду на вищевказаний пункт договору сторони передбачили можливість зміни строку виконання забезпечених зобов`язань відповідно до Кредитного договору або будь-яких інших фінансових документів.

Разом з тим, доказів зміни такого строку сторонами не надано. Оспорюваний договір також не містить інформації про зміну строку виконання забезпечених зобов`язань.

Суд визнає, що строк виконання зобов`язання (сплати кредиту) станом на 08.11.2019 не настав, відтак Договір про задоволення вимог заставодержателя від 08.11.2019 укладений до настання строку виконання забезпечених заставою зобов`язань.

Суд зауважує, що звернення стягнення на предмет застави до настання строку виконання основного зобов`язання не узгоджується з самою правовою природою інституту забезпечення зобов`язання.

Предметом Договору застави є акції у статутному капіталі третьої особи - ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ.

Відповідно до приписів ч.8 ст.7 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі виникнення права звернення стягнення на акції приватного акціонерного товариства у зв`язку з їх заставою відчуження таких акцій здійснюється з дотриманням переважного права акціонерів на придбання цих акцій.

Тобто, спеціальний Закон України «Про акціонерні товариства» на час укладення оспорюваного договору встановлював імперативний припис, що відчуження акцій, які є в заставі, здійснюється з дотриманням переважного права акціонерів на придбання цих акцій, при цьому норми такого спеціального закону не включали в себе позасудове звернення стягнення на підставі Договору про задоволення вимог заставодержателя, а тому вимоги і порядок передбачений Договором застави є незаконним і такими, що прямо суперечать вимогам спеціального закону, який діяв на час вчинення оспорюваного правочину.

Отже, спірний договір укладено сторонами в порушення ч.8 ст.7 Закону України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до ст.19 Закону України Про заставу, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Разом з тим, як встановлено судом, спірний договір не містить відомостей про те, на погашення яких саме вимог по кредитному договору (основного зобов`язання, відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій за невиконання кредитних зобов`язання) звертається стягнення на предмет застави; в якому розмірі погашаються невиконані зобов`язання, шляхом позасудового звернення стягнення на предмет застави; на підставі чого встановлювалась вказана вартість часток.

Відтак спірний договір суперечить приписам ст.19 Закону України Про заставу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачем було отримано повідомлення про невиконання Боржником основного зобов`язання, що надало б право сторонам на власний розсуд обрати один з позасудових способів звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, Заставодавець та Заставодержатель недотрималися термінів передбачених п.п.9.3 та 9.4.3 Договору застави, а отже, уклали спірний договір з порушенням вищевказаних норм.

Отже, на момент укладення спірного Договору, сторонами, у відповідності до п.9.7 Договору застави, не визначено розміру вартості предмета застави; оцінку вартості корпоративних прав суб`єктами оціночної діяльності сторонами не проведено, що також свідчить про порушенням вимог Договору застави частки при укладанні спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки спірний Договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення акцій (корпоративних прав) ПрАТ ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ від 08.11.2019 укладено з порушенням ст.590 ЦК України, ст.7 Закону України "Про акціонерні товариства" та ст.19 Закону України Про заставу, що зумовлює його недійсність в силу приписів ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення акцій (корпоративних прав) Приватного акціонерного товариства ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ (ідент.код 32665494) від 08.11.2019, укладений між Приватним акціонерним товариством ДАКОР ВЕСТ та Компанією TNA CORPORATE SOLUTIONS LLC/ТНА КОРПОРЕЙТ СОЛЮШНЗ ЛЛС, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І., зареєстрований в реєстрі за №6089.

3. Стягнути з Компанії TNA CORPORATE SOLUTIONS LLC/ТНА КОРПОРЕЙТ СОЛЮШНЗ ЛЛС (registration number 2017-000737609, 610 W.Broadway, Suite 201, Jackson, Wyoming 83001, USA/реєстраційний номер 2017-000737609, 610 Бродвей, офіс 201, м.Джексон, штат Вайомінг, 83001, США) на користь Приватного акціонерного товариства ДАКОР ВЕСТ (57440, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, Березанська ТГ, с.Калинівка, вул.Центральна, буд.1; ідент.код 03118357) 2422,40 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11.12.2025.

Суддя М.В.Мавродієва