УХВАЛА

04 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/7519/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяви Фізичної особи-підприємця Шайко Ольги Олександрівни

про ухвалення додаткового рішення з розгляду

касаційних скарг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі

за позовом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації

до Фізичної особи-підприємця Шайко Ольги Олександрівни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва",

про розірвання договору та виселення,

ВСТАНОВИВ:

1. 18.11.2025 Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду за результатом розгляду касаційних скарг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 у справі № 910/7519/24 ухвалено постанову, якою скарги залишено без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

24.11.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в електронному суді подані заяви Фізичної особи-підприємця Шайко Ольги Олександрівни про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у справі № 910/7519/24.

27.11.2025 надійшли заперечення Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва" на заяву про розподіл судових витрат.

2. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, Верховний Суд виходить з такого.

За приписами статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання 1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з 2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та 3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За загальним правилом, відшкодування судових витрат, у тому числі й на професійну правничу допомогу, здійснюється виключно у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом виключно у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений (постанова Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 927/26/18).

Згідно з приписами статті 221 цього Кодексу, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та повідомити про надання відповідних доказів у визначені Господарським процесуальним кодексом України строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог частини восьмої статті 129, статті 221 Господарського процесуального кодексу України.

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 18.02.2025 зі справи № 910/2990/24, від 18.03.2025 зі справи № 910/3675/24, а також близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.07.2021 зі справи № 910/16803/19.

3. Як вбачається з матеріалів справи, у відзивах на касаційні скарги, які є першими заявами, поданими під час касаційного провадження, відповідач зазначив попередні (орієнтовні) розрахунки суми судових витрат, які він очікує понести чи поніс у зв`язку із розглядом справи в суді касаційної інстанції

Однак, відзиви не містять заяв ро відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, передбаченою статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, як і посилань на те, що у порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України будуть подані відповідні докази понесення витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до запису судового засідання від 18.11.2025, в якому приймав участь представник відповідача Шайко С. В., останній не робив усної заяви про відшкодування судових витрат в суді касаційної інстанції до закінчення судового засідання, а також про подання доказів на підтвердження вказаних витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що свідчить про недотримання заявником вимог, встановлених частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зокрема в частині заявлення про намір подати докази понесення судових витрат у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, встановивши, що відповідач ані у відзивах на касаційні скарги у цій справі, ані у судовому засіданні не заявляв вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та про намір подати докази на підтвердження судових витрат, Суд вважає, що ним не дотримано процесуальних вимог статей 124, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України і що є підставою для відмови у задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Керуючись статтями 124, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяв Фізичної особи-підприємця Шайко Ольги Олександрівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №910/7519/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С.К. Могил

О. В. Случ