ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

11 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/20/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Г.І. Діброви, С.В. Таран,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 (вх.№5008/25 від 09.12.2025) про направлення справи за встановленою юрисдикцією, заявлену в межах апеляційного провадження

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Карапетян Лусіне Арменівни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.08.2025 (суддя Т.М. Давченко, м. Миколаїв, повний текст складено 14.08.2025)

у справі №915/20/24

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Карапетян Лусіне Арменівни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 ,

про стягнення 1916085,75 грн боргу та зобов`язання звільнити та повернути об`єкт оренди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Фізичної особи підприємця Карапетян Лусіне Арменівни (далі ФОП Карапетян Л.А.), в якому просив:

-стягнути з ФОП Карапетян Л.А. 1916085,75 грн, з яких: заборгованість з орендної плати в розмірі 767438,20 грн, неустойка в розмірі 292064,30 грн, пеня у розмірі 597391,55 грн; сума збитків від інфляції в розмірі 217686,96 грн, 3% річних в розмірі 41504,74 грн;

-зобов`язати відповідача звільнити та повернути позивачу об`єкт оренди за договором оренди б/н від 01.12.2016 - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 100,2 (сто цілих дві десятих) кв.м, а саме: приміщення №1 площею 54,7 кв.м, приміщення №2 площею 6,1 кв.м, приміщення №3 площею 2,4 кв.м, приміщення №4 площею 1,4 кв.м, приміщення №5 площею 6,8 кв.м, приміщення №6 площею 28,8 кв.м;

-зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем нерухомим майном - нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 100,2 (сто цілих дві десятих) кв.м, а саме: приміщення №1 площею 54,7 кв.м, приміщення №2 площею 6,1 кв.м, приміщення №3 площею 2,4 кв.м, приміщення №4 площею 1,4 кв.м, приміщення №5 площею 6,8 кв.м, приміщення №6 площею 28,8 кв.м.

За такими вимогами ухвалою від 05.02.2024 Господарський суд Миколаївської області відкрив провадження у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2024, зокрема, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.08.2025 закрито провадження у справі №915/20/24 в частині позовних вимог про зобов`язання звільнити і повернути об`єкт оренди та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном у зв`язку із відсутністю предмету спору. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП Карапетян Л.А. на користь ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 873218,41 грн, з яких: заборгованість з орендної плати в розмірі 446137,02 грн, неустойка у розмірі 292064,30 грн, пеня у розмірі 1000,00 грн, сума збитків від інфляції у розмірі 119276,24 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 14740,85 грн, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у розмірі 15111,21 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 апеляційну скаргу ФОП Карапетян Л.А. задоволено. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.08.2025 у справі №915/20/24 скасовано. Провадження у справі №915/20/24 закрито.

У цій же постанові роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства, та про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до Південно-західного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи №915/20/24 за встановленою юрисдикцією.

08.12.2025 позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із заявою (вх.№5008/25 від 09.12.2025), в якій просить направити матеріали справи №915/20/24 за позовом ОСОБА_1 до ФОП Карапетян Л.А., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості з орендної плати та зобов`язання звільнити і повернути об`єкт оренди, за встановленою юрисдикцією до Центрального районного суду міста Миколаєва (за місцезнаходженням відповідача).

Дослідивши подану заяву позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі №915/20/24, у цій справі закрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ФОП Карапетян Л.А., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості з орендної плати та зобов`язання звільнити і повернути об`єкт оренди на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що цей спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Тобто, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув спір в порядку господарського судочинства.

У частині четвертій статті 278 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Зазначений припис поширює свою дію абсолютно на всі випадки, коли процесуальне законодавство не обумовлює будь-якого відмінного варіанту стосовно конкретного виду справ, а тому іменується загальним, адже діє як загальне правило, на відміну від інших видів підсудності, що застосовуються як спеціальне правило підсудності.

Так, за загальним правилом статті 27 Цивільного процесуального кодексу України підсудність справ за позовами до фізичних осіб визначається за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.

Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких Цивільний процесуальний кодекс України встановлює інший вид підсудності.

За деякими категоріями справ в силу специфіки предмету спору чи суб`єктного складу в таких справах процесуальний закон встановлює виключну підсудність, за якою тільки один конкретний суд серед інших може розглядати таку категорію справ.

Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності. У разі конкуренції правил підсудності повинні застосовуватися правила виключної підсудності.

Правила виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно частини першої якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі №460/4286/16-ц від 23.01.2018 та у справі №640/16548/16-ц від 16.05.2018, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 (справа №638/1988/17, провадження №61-30812св18), правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові від16.02.2021 у справі №911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) підтримала висновок, викладений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц про те, що позов про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належить до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна.

Предметом спору у даній справі є вимоги Іванова В.Д., який є власником майна, що є предметом оренди за договором, на підставі якого заявлено позовні вимоги у даній справі про стягнення з ФОП Карапетян Л.А. заборгованості з орендної плати, штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань, зобов`язання звільнити і повернути орендоване майно та усунути перешкоди в користуванні цим майном, розташованим за адресою місцезнаходження нерухомого майна, а саме: м.Миколаїв, вул. Чкалова (Ігоря Бедзая), буд. 215, що за адміністративно-територіальним поділом міста Миколаєва відноситься до Інгульського району.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцезнаходженням нерухомого майна є така адреса: м.Миколаїв, вул. Чкалова (Ігоря Бедзая), буд. 215, апеляційний суд дійшов висновку, що за правилами виключної підсудності вирішення даного спору відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Інгульського районного суду міста Миколаєва (а не до Центрального районного суду міста Миколаєва (за місцезнаходженням відповідача), як помилково вважає позивач).

Керуючись ст. ст. 231-235, 278, 281 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (вх.№5008/25 від 09.12.2025) задовольнити частково.

Матеріали справи №915/20/24 передати за встановленою юрисдикцією до Інгульського районного суду міста Миколаєва (54028, місто Миколаїв, вулиця Космонавтів, будинок 81/16).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Г.І. Діброва

Суддя С.В. Таран