09 грудня 2025 рокуСправа № 921/327/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Шумського І.П.
за участі секретаря судового засідання: Бега В.М.
розглянув клопотання б/н від 01.12.2025 (вх. № 8467 від 02.12.2025) Фізичної особи підприємця Василика Володимира Мирославовича про ухвалення додаткового рішення у справі
до відповідача Фізичної особи підприємця Василика Володимира Мирославовича ( АДРЕСА_1 )
позивача - не з`явився
відповідача не з`явився
Суть справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі свідоцтва серії САС №741338 від 10.08.2011 про право власності на нерухоме майно відповідачу на праві приватної власності належить приміщення магазину продовольчих товарів загальною площею 58,7 кв. м., що знаходиться з адресою: Тернопільська область, Чортківський (Гусятинський) район, м. Копичинці, вул. Ринок, 16.
На підставі Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993) (надалі Порядок №284), рішенням сесії Копичинецької міської ради №717 від 22.10.2019 затверджено Порядок визначення та відшкодування Копичинецькій міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю (надалі Порядок №717).
Відповідно до них відповідач у період 2020 2023 років використовував земельну ділянку площею 0,0059 га, при фактичному використанні об`єкта нерухомого майна приміщення магазину, яке належить відповідачу на праві власності.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/327/25 за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.
24.06.2025 через систему "Електронний суд" від Фізичної особи підприємця Василика Володимира Мирославовича надійшов відзив на позовну заяву б/н від 24.06.2025 (вх. №4603), у якому відповідач повністю заперечив проти позову. Щодо цього ним зазначено що ФОП Василик В.М. є власником магазину продовольчих товарів, загальною площею 58,7 кв.м., за адресою: вул. Ринок, 16 у м. Копичинці Чортківського району Тернопільської області. Магазин знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку.
Земля під багатоквартирним будинком належить усім співвласникам спільно, і не може використовуватися одноособово. Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України та Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку від 14.05.2015 №417-VIII, земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок, а також прибудинкова територія, є об`єктом спільної сумісної власності співвласників будинку, тобто власників квартир та нежитлових приміщень.
Земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок, та прибудинкова територія надається у спільну сумісну власність або у користування співвласникам будинку. У зв`язку з цим, відсутні підстави для індивідуального нарахування збитків.
Саме по собі встановлення наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Спірна земельна ділянка не сформована, в розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування та стягнення збитків.
Акти комісій, затверджені виконкомом, не можуть вважатися належним доказом наявності шкоди, оскільки вони мають односторонній характер, складені без участі відповідача ФОП Василика В.М. та не підтверджують факту реального користування земельною ділянкою площею 0,0059 га, яка не є сформованою.
Враховуючи те, що позивач із даним позовом звернувся до суду 02.06.2025, до даних правовідносин необхідно застосувати строки позовної давності.
В якості додатків до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено до матеріалів справи, зокрема: копію ордера серії ВО №1108630 від 24.06.2025, виданого адвокатом Калінніковим Максимом Олександровичем на надання правничої допомоги ФОП Василику В.М. у Господарському суді Тернопільської області у справі №921/327/25 на підставі договору про надання правничої допомоги від 16.06.2025.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.11.2025 у справі №921/327/25 відмовлено в задоволенні позову.

Частиною 8 статті 129 ГПК України вказано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

02.12.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання б/н від 01.12.2025 (вх. №8467) про ухвалення додаткового рішення, у якій той просив суд стягнути з позивача 10000 грн витрат на правову допомогу.

В якості додатків до клопотання долучено копії: ордера серії ВО №1108630 від 24.06.2025, виданого адвокатом Калінніковим Максимом Олександровичем на надання правничої допомоги ФОП Василику В.М. у Господарському суді Тернопільської області у справі №921/327/25 на підставі договору про надання правничої допомоги від 16.06.2025; договору про надання правничої допомоги від 16.06.2025; акту виконаних робіт від 24.11.2025 згідно договору від 16.06.2025; квитанції до прибуткового касового ордера №74 від 24.11.2025.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

З врахуванням приписів ст. 244 ГПК України, ухвалою суду від 03.12.2025 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні 09.12.2025 та запропоновано надати позивачу в строк до 08.12.2025 письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 921/327/25.

03.12.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання б/н від 03.12.2025 (вх. №8514), у якому він заперечив проти долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують розмір судових витрат, поданих представником відповідача після спливу п`ятиденного строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України, а також просив відмовити відповідачу у стягненні витрат на професійну допомогу адвоката.

В обґрунтування цьому ним зазначено, що представник відповідача подав докази, що підтверджують розмір судових витрат після спливу п`ятиденного строку від дати ухвалення рішення суду, адже такий строк минув 29.11.2025, а відповідач надав відповідні докази 02.12.2025. З урахуванням незначної складності цієї справи та невеликої ціни позову (19794,34 грн) вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу адвоката 10000 грн, необґрунтованою. Представник відповідача надав акт виконаних робіт, згідно якого розподілив суми витрат 4000 грн за подання відзиву на позовну заяву та 6000 грн за представництво інтересів клієнта, проте приймав участь лише у чотирьох судових засіданнях в режимі відеоконференції. Вважає заявлену суму витрат неспівмірною із фактично понесеними витратами.

Надалі, 09.12.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання б/н від 09.12.2025 (вх. №8627), у якому він просив суд розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводити без участі його представника.

09.12.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання б/н від 09.12.2025 (вх. №8630), у якому він просив суд розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводити без участі його представника.

Представники сторін не приймали участі в судовому засіданні 09.12.2025.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на викладене та скорочені строки розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суд прийшов до висновку, що учасникам справи судом були створені належні умови для підготовки до розгляду заяви, надання заяв по суті її розгляду та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду заяви за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, клопотання про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).

Згідно із ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно частини 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 221 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21, від 24.01.2023 у cправі № 922/4022/20.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні 24.11.2025, до закінчення судових дебатів, представником відповідача зазначено, що докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Ухвалення рішення у даній справі відбулось 24.11.2025.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 42 Господарського процесуального кодексу України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Як унормовано статтею 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно з пунктом 16 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 (далі - Положення), процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (надалі - ЄСІТС), за винятком випадків, передбачених процесуальним законом, цим положенням, а також випадків, коли суд до якого подаються документи та докази не інтегровано до ЄСІТС.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС (пункт 26 Положення).

Відповідно до пункту 28 Положення дата та час підписання документа в Електронному суді, а також дата та час його надсилання автоматично зберігаються і не підлягають корегуванню.

Документи, що надійшли через Електронний суд, реєструються судами, іншими органами та установами в системі правосуддя в день їх надходження упродовж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, за загальними правилами реєстрації вхідної кореспонденції, визначеними Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та відповідними інструкціями з діловодства в судах чи в інших органах та установах у системі правосуддя (пункт 39 Положення).

Суд зазначає, що відправлення документа заявником та його отримання судом не обов`язково є одномоментною подією та може не збігатися у часі, і для правильного обрахування строку визначальним є саме момент відправлення відповідного документа заявником за допомогою електронних засобів. Ототожнення понять «час реєстрації» та «час подання процесуальних документів» є необґрунтованим.

У вирішенні процесуального питання - встановлення дати (часу) подання (пред`явлення) заяви (клопотання) до суду потрібно враховувати, коли саме її подав заявник, а не коли її було отримано та зареєстровано судом.

Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №227/477/21, у постанові Верховного Суду від 25.06.2024 у справі №908/3274/23.

Таким чином, заявник, сформувавши клопотання про ухвалення додаткового рішення у системі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, тобто у останній день строку (з урахуванням того, що кінцевий день строку на подання доказів понесення витрат на правову допомогу припадав на 29.11.2025 (субота), а наступним за ним робочим днем є 01.12.2025 (понеділок)), не пропустив строк на подання долучених до нього документів.

Отже, відповідач подав клопотання від 01.12.2025 про розподіл судових витрат, з доданими до нього документами, в межах встановленого ч.8 ст. 129 ГПК України строку.

Тому, суд відхиляє доводи позивача, наведені у клопотанні від 03.12.2025 щодо несвоєчасності подання до матеріалів справи доказів понесення відповідачем витрат на правову допомогу.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Закон формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Судом встановлено, що 16.06.2025 між адвокатом Калінніковим Максимом Олександровичем (надалі - адвокатом) та Фізичною особою підприємцем Василиком Володимиром Мирославовичем (надалі - клієнтом) укладено договір про надання правничої допомоги (надалі - договір), згідно з п. 1.1 якого адвокат зобов`язався в обсязі та на умовах, визначених договором, надати клієнту правничу допомогу в Господарському суді Тернопільської області у справі про відшкодування збитків внаслідок використання земельної ділянки з порушенням законодавства про плату за землю у справі №921/327/25, а клієнт зобов`язався оплатити вартість наданої правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання умов договору.

Відповідно до п. 2.1 договору адвокат взяв на себе обов`язок надання наступних послуг: складення процесуальних документів по справі із правом підпису (відзив, заяви, клопотання, заперечення, апеляційні скарги тощо) в разі необхідності; представництво інтересів відповідача в Господарському суді Тернопільської області у справі про відшкодування збитків внаслідок використання земельної ділянки з порушенням законодавства про плату за землю у справі №921/327/25, зі всіма процесуальними правами передбаченими процесуальним кодексом для відповідача.

У п. 4.1 договору сторонами обумовлено, що за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 10000 грн.

По наданню правничої допомоги адвокат складає акт, що підписується сторонами, акт надсилається клієнту адвокатом поштою або вручається особисто (п. 4.2 договору).

У п. 4.3 договору сторони домовились, що оплата послуг згідно з цим договором здійснюється шляхом передачі коштів безпосередньо адвокату, про що останній виписує прибутковий касовий ордер.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до завершення справи в суді першої інстанції (п. 5.1 договору).

Матеріали містять копію квитанції до прибуткового касового ордера №74 від 24.11.2025, згідно з якою адвокатом Калінніковим М.О. прийнято від ФОП Василика В.М. кошти в сумі 10000 грн.

24.11.2025 між клієнтом та адвокатом складено акт виконаних робіт згідно договору від 16.06.2025, відповідно до змісту якого адвокатом надано наступні послуги: підготовка та складення відзиву у справі про відшкодування збитків внаслідок використання земельної ділянки з порушенням законодавства про плату за землю у справі №921/327/25; представництво інтересів клієнта у Господарському суді Тернопільської області на всіх стадіях процесу.

У ньому зазначено, що загальна вартість виконаних робіт складає 10000 грн, з них: 4000 грн підготовка та складення відзиву у справі про відшкодування збитків внаслідок використання земельної ділянки з порушенням законодавства про плату за землю у справі №921/327/25; 6000 грн представництво інтересів клієнта у Господарському суді Тернопільської області на всіх стадіях процесу.

Підписанням цього акту сторони підтверджують факт належного надання послуг адвокатом відповідно до положень договору та його додатків. Клієнт не має претензій до адвоката стосовно наданих послуг, вказаних у цьому акті по якості виконаних робіт, ціні та обсягу.

Згідно правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.06.2021 по справі № 905/411/17 адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 викладено правову позицію про те, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

З врахуванням наведеного, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката для цілей їх розподілу повинен брати до уваги саме згадану вище умову договору та не має підстав самовільно встановлювати інший розмір та порядок обчислення витрат, ніж той, який у відповідному порядку був закріплений у договорі.

Однак, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

На викладену в ухвалі від 03.12.2025 пропозицію суду, позивачем подано клопотання від 03.12.2025, з наведеними у них запереченнями щодо заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, які зводяться до її необґрунтованості.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

За змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Водночас, за нормами ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч.ч. 5 та 6 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Отже, процесуальне законодавства надає можливість іншій стороні подати (заявити) клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статтей 75-79 ГПК України.

Інтереси відповідача у справі №921/327/25 представляв адвокат Калінніков М.О., яким здійснюється адвокатська діяльність на підставі свідоцтва №743, виданого 28.09.2012 Тернопільською обласною КДКА, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України.

Відомостей про зупинення або припинення права Каліннікова М.О. на заняття адвокатською діяльністю Єдиний реєстр адвокатів України не містить.

Судом з`ясовано, що адвокат Калінніков М.О. відповідно до умов договору від 16.06.2025, виданого ним ордера на надання правничої допомоги серії ВО №1108630 від 24.06.2025, від імені ФОП Василика В.М. здійснював представництво інтересів відповідача у даній справі, а саме:

- підготував та подав: відзив б/н від 24.06.2025 (вх. №4603 від 24.06.2025) з додатками; клопотання б/н від 26.06.2025 (вх. №4660 від 26.06.2025) про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; клопотання б/н від 03.11.2025 (вх. №7683 від 03.11.2025) про долучення доказів з додатками;

- приймав участь в судових засіданнях 03.07.2025, 22.09.2025, 20.10.2025, 04.11.2025, 24.11.2025.

У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п.2 ч.4 ст.129 ГПК України).

Враховуючи викладене, відповідно до ст. ст.123, 126, 129 ГПК України, попри заперечення представника позивача щодо розміру заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, однак виходячи з фактичних обставин даної справи та враховуючи, що сторонами договору від 16.06.2025 про надання правничої (правової) допомоги та представництво погоджено гонорар адвоката у фіксованому розмірі, ухвалення рішення про відмову в позові, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, враховуючи характер спору, принципи співрозмірності заявлених до стягнення витрат на правову допомогу ціні позову, та їх розумності, з урахуванням п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, суд приходить до висновку, що відповідачу підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 13, 16, 20, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 236-240, 244 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1. Клопотання б/н від 01.12.2025 (вх. № 8467 від 02.12.2025) Фізичної особи підприємця Василика Володимира Мирославовича про ухвалення додаткового рішення задоволити.

2. Стягнути з Копичинецької міської ради (48260, Тернопільська область, Чортківський район, місто Копичинці, вулиця 22 Січня, 29, ідентифікаційний код 04058380) на користь Фізичної особи підприємця Василика Володимира Мирославовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 10000 (десять тисяч) грн витрат на правову допомогу.

Видати наказ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.

Повне додаткове рішення складено 12.12.2025.

Суддя І.П. Шумський