СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Харків Справа № 922/2732/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Овдієнко Едуарда Миколайовича (вх. №2248) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2732/25

за позовом Фізичної особи - підприємця Овдієнко Едуарда Миколайовича, м. Харків

до Військової частини НОМЕР_1 ,

3-і особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків;

2) Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", м. Харків

про усунення перешкоди у користуванні орендованим майном

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2732/25 передано матеріали справи № 922/2732/25 за позовом Фізичної особи - підприємця Овдієнко Едуарда Миколайовича до Військової частини НОМЕР_1 , 3-і особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", про усунення перешкоди у користуванні орендованим майном за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Суд першої інстанції вирішив передати справу до Господарського суду міста Києва, виходячи з характеру спірних правовідносин і необхідності дослідження доказів, що містять відомості, віднесені до державної таємниці. У ході підготовчого розгляду суд встановив, що для вирішення питання щодо залучення до участі у справі Військової частини НОМЕР_2 у процесуальному статусі співвідповідача або правонаступника Військової частини НОМЕР_1 необхідно витребувати та дослідити документи, які містять інформацію про створення, реорганізацію, ліквідацію й місцезнаходження зазначених військових частин. Такі відомості, відповідно до законодавства, належать до категорії державної таємниці.

Фізична особа - підприємець Овдієнко Едуард Миколайович з відповідною ухвалою суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду Харківської області.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:

- військова частина НОМЕР_1 подала заяву про заміну сторони правонаступником - Військовою частиною НОМЕР_2 , додавши до неї лише копію довідки з відомчого обліку МОУ та копію наказу командира №354 від 18.06.2025 про переформування частини.

Обидва ці документи не містять жодних грифів секретності, тобто не підтверджують наявності державної таємниці. Вони є звичайними організаційними документами, які не розкривають відомостей про обороноздатність, дислокацію чи бойовий склад військових частин. Тому, на переконання скаржника, суд безпідставно визнав, що такі дані становлять державну таємницю;

- для розгляду спору по суті немає потреби у дослідженні будь-яких секретних документів. Питання оренди приміщень і правонаступництва військової частини можуть бути вирішені на підставі відкритих відомостей, зокрема даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та відповідних наказів МОУ, які не є засекреченими;

- справи № 922/1622/25, № 922/671/25, № 922/4370/23, № 922/1255/25, № 922/4587/24, № 922/2003/24, № 922/4148/23 та інші, у яких стороною були військові частини, і суд розглядав ці справи без передачі їх до м. Києва. Це, на думку скаржника, підтверджує, що відомості про місцезнаходження військових частин або їх ліквідацію не вважаються державною таємницею, а тому суд у даній справі застосував статтю 30 ГПК України помилково.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Овдієнко Едуарда Миколайовича на ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2732/25; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Овдієнко Едуарда Миколайовича на ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2732/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові; витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2732/25.

05.11.2025 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2732/25.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.

Фізична особа - підприємець Овдієнко Едуард Миколайович (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), згідно якої просить суд усунути перешкоди у користуванні орендованим майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитловими приміщеннями загальною площею 557,40 кв. м - частина кімнати № 5 площею 38,7 кв.м, кімнати № 6 площею 81,8 кв.м, частина кімнати № 7 площею 436,9 кв.м будівлі виробничо-технічного комплексу, інвентарний № 3 першого поверху, нежитловими приміщеннями загальною площею 557,40 кв. м першого поверху одноповерхової будівлі виробничо-технічного комплексу, інвентарний № 3 шляхом зобов`язання відповідача - Військову частину НОМЕР_1 звільнити вказані приміщення, надати ОСОБА_1 , його працівникам та третім особам вільного доступу до вказаних приміщень.

Відповідач 02.09.2025 за вх.№ 20093 та вх.№ 20059 подав до суду заяви про заміну сторони її правонаступником, згідно яких просить суд замінити у справі Військову частину НОМЕР_1 належною стороною - правонаступником Військовою частиною НОМЕР_2 .

Позивач 18.09.2025 за вх.№ 21568 подав до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Військової частини НОМЕР_2 .

Суд першої інстанції своєю ухвалою передав матеріали справи за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва, що стало підставою для звернення позивача до апеляційного суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про усунення перешкод у користуванні орендованим майном шляхом звільнення приміщень та забезпечення доступу до них, а також визначення належного відповідача у зв`язку з поданою заявою про правонаступництво між військовими частинами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Натомість предметом апеляційного розгляду є законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, щодо необхідності передачі справи за виключною підсудністю.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вирішив передати справу №922/2732/25 за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що під час розгляду справи виникла необхідність вирішити питання щодо залучення до участі у справі Військової частини НОМЕР_2 у процесуальному статусі співвідповідача або правонаступника Військової частини НОМЕР_1 . Для встановлення відповідних обставин суд вважав необхідним витребувати та дослідити документи, які містять відомості про створення, переформування, ліквідацію та місцезнаходження зазначених військових частин.

На думку суду, такі документи можуть містити інформацію, що становить державну таємницю, а тому справа підлягає розгляду в порядку виключної підсудності відповідно до положень частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що спори, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Виходячи з цього, Господарський суд Харківської області дійшов висновку, що справа не підсудна йому територіально, і ухвалив передати матеріали справи за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва як єдиного суду, уповноваженого розглядати справи, матеріали яких можуть містити відомості, що становлять державну таємницю.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 ГПК позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За змістом частини першої статті 29 ГПК право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 30 ГПК встановлено, що спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно із частиною першою статті 21 Закону України "Про інформацію" інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Отже, наведена норма свідчить про те, що таємна інформація, є одним із видів інформації з обмеженим доступом.

Водночас статтею 1 Закону «Про державну таємницю» визначено, що державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Тобто, державна таємниця є одним з видів таємної інформації, яка набуває спеціального статусу щодо її визначення, поширення та охорони в спеціальному порядку, визначеному Законом України «Про державну таємницю».

Статтею 1 Закону України «Про державну таємницю» також встановлено, що віднесення інформації до державної таємниці - процедура прийняття (державним експертом з питань таємниць) рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обґрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Відповідно до статті 10 Закону "Про державну таємницю" віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Державний експерт з питань таємниць відносить інформацію до державної таємниці з питань, прийняття рішень з яких належить до його компетенції згідно з посадою. У разі, якщо прийняття рішення про віднесення інформації до державної таємниці належить до компетенції кількох державних експертів з питань таємниць, воно за ініціативою державних експертів або за пропозицією Служби безпеки України приймається колегіально та ухвалюється простою більшістю голосів. При цьому кожен експерт має право викласти свою думку. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, набуття інформацією статусу такої, що є державною таємницею, здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць та після включення такої інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю.

Водночас, розглядаючи справу №922/2732/25, Господарський суд Харківської області безпідставно ототожнив поняття інформації з обмеженим доступом та інформації, яка містить державну таємницю, та дійшов помилкового висновку про наявність у справі інформації, яка може містити державну таємницю, не встановивши визначених Законом України «Про державну таємницю» підстав набуття такого статусу відповідною інформацією.

Колегія суддів зазначає, що установивши, що матеріали позовної заяви містять інформацію, розголошення якої може призвести до обізнаності країни-агресора про створення, переформування, ліквідацію та місцезнаходження зазначених військових частин, що у подальшому негативно вплине на хід війни або буде загрожувати життю та здоров`ю окремих військових, господарський суд міг здійснювати розгляд справи в закритому судовому засіданні, однак самостійне віднесення судом інформації до такої, що містить державну таємницю, не відповідає положенням Закону України «Про державну таємницю».

З огляду на викладене вище колегія суддів вважає, що у місцевого суду були відсутні підстави для висновку, що наявна у справі інформація містить державну таємницю, та застосування у зв`язку з цим положень частини п`ятої статті 30 ГПК.

Наведене повністю узгоджується із висновками Верховного Суду у справі №921/374/24 від 12.02.2025.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно визнав матеріали справи такими, що містять відомості, які становлять державну таємницю, та, відповідно, помилково застосував положення частини п`ятої статті 30 Господарського процесуального кодексу України. Сам факт того, що для з`ясування обставин щодо правонаступництва між військовими частинами необхідно дослідити документи про їх створення, переформування чи ліквідацію, сам по собі не свідчить про наявність у цих документах державної таємниці, оскільки такі відомості не набувають статусу секретних без ухвалення відповідного мотивованого рішення державного експерта з питань таємниць та без включення їх до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю.

Також колегія суддів дослідила надані до матеріалів справи документи, подані разом із заявою про заміну сторони її правонаступником Військовою частиною НОМЕР_2 , а саме копію довідки з відомчого обліку Міністерства оборони України та копію наказу командира №354 від 18.06.2025 про переформування частини, і встановила, що такі документи не містять ознак інформації, яка може бути віднесена до державної таємниці.

Зміст зазначених документів має суто організаційно-адміністративний характер, спрямований на фіксацію факту проведення заходів із переформування та правонаступництва між військовими частинами. У них відсутні будь-які відомості, розголошення яких могло б завдати шкоди обороноздатності держави, розкрити структуру, дислокацію, чисельність, бойовий склад чи технічне забезпечення військових формувань, тобто дані, які відповідно до Закону України «Про державну таємницю» можуть становити секретну інформацію.

Крім того, на цих документах відсутні гриф секретності («особливої важливості», «цілком таємно» або «таємно»), що є обов`язковим реквізитом матеріальних носіїв секретної інформації. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну таємницю», лише інформація, яка офіційно віднесена до державної таємниці рішенням державного експерта з питань таємниць і включена до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, набуває статусу секретної. Натомість наведені документи не мають такого статусу і не підтверджують наявності у матеріалах справи будь-яких даних, що потребують спеціального захисту.

Відтак колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про відсутність у матеріалах справи відомостей, які становлять державну таємницю, є обґрунтованими. Подані документи не підпадають під ознаки секретної інформації, а тому не можуть бути підставою для застосування положень частини п`ятої статті 30 Господарського процесуального кодексу України та передачі справи за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що аналіз матеріалів справи свідчить про те, що спір між сторонами стосується орендних відносин та встановлення належного відповідача у зв`язку з можливим правонаступництвом між військовими частинами. Для вирішення цього спору суду необхідно дослідити лише документи, що підтверджують правові підстави користування майном та правонаступництво сторін, тобто договори, накази, довідки, реєстраційні дані, які не віднесені до категорії секретних.

Жоден із наданих до матеріалів справи документів не має грифу секретності, не містить відомостей, розголошення яких може завдати шкоди обороноздатності держави або національній безпеці України. Зміст цих документів стосується організаційно-господарських питань діяльності військових частин, а не питань їхнього бойового складу, дислокації чи оборонних завдань. Відповідно, така інформація не може бути віднесена до державної таємниці у розумінні статті 1 Закону України «Про державну таємницю».

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що для розгляду спору по суті немає об`єктивної потреби у дослідженні документів, що містять державну таємницю. Усі необхідні обставини можуть бути встановлені на підставі відкритих даних, зокрема Єдиного державного реєстру юридичних осіб та відомчих наказів Міністерства оборони України, які є публічними за своєю природою.

Апеляційний суд звертає увагу, що у судовій практиці Господарського суду Харківської області вже розглядалися аналогічні справи, у яких стороною були військові частини, зокрема справи №922/1622/25, №922/671/25, №922/4370/23, №922/1255/25, №922/4587/24, №922/2003/24, №922/4148/23 та інші. У цих справах, як і у даній, не було виявлено документів, що містили б відомості, віднесені до державної таємниці, а суди здійснювали їх розгляд у звичайному порядку, без зміни територіальної підсудності.

Отже, наведена практика підтверджує, що відомості про місцезнаходження, реорганізацію або ліквідацію військових частин не належать до категорії секретних у розумінні Закону України «Про державну таємницю».

При цьому колегія суддів підкреслює, що навіть у разі, якщо суд під час розгляду справи дійде висновку про наявність у матеріалах окремих відомостей, розголошення яких може завдати шкоди інтересам державної безпеки чи оборони, це не позбавляє суд права проводити судове засідання у закритому режимі, відповідно до вимог статті 8 Господарського процесуального кодексу України. Такий процесуальний інструмент забезпечує захист конфіденційної або службової інформації без необхідності передачі справи до іншого суду.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що підстав для передачі справи за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва немає. Господарський суд Харківської області неправильно застосував норми процесуального права, дійшовши хибного висновку про наявність у матеріалах справи державної таємниці, у зв`язку з чим ухвала від 13.10.2025 підлягає скасуванню, а справа поверненню для продовження розгляду за загальними правилами територіальної підсудності за місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Овдієнко Едуарда Миколайовича підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2732/25 скасуванню, а справа поверненню до Господарського суду Харківської області.

Керуючись статтями 269, 270, п. 6 ст. 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Овдієнко Едуарда Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2732/25 скасувати.

Матеріали справи №922/2732/25 направити до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 28.11.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко