РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2025Справа № 910/6615/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 13; ідентифікаційний код 38620155)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фаворит-Буд" (03062, м. Київ, вул. Естонська, 120; ідентифікаційний код 42101143)

про стягнення 3 540 407,48 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Фартушний С.І.

Від відповідача: Селянко А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фаворит-Буд" про повернення коштів за договором № 20Г/02-24 від 09.02.2024 про виконання робіт у розмірі 3 092 888,11 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.06.2025 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

05.06.2025 від позивача через відділ діловодства надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи № 910/6615/25 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.07.2025.

25.06.2025 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву.

26.06.2025 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

01.07.2025 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

07.07.2025 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Також 14.07.2025 на електронну адресу суду та 15.07.2025 через відділ діловодства суду від позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи до отримання висновку експертного будівельно-технічного дослідження (до 30 днів).

У засіданні суду 16.07.2025, суд протокольними ухвалами залучив до матеріалів справи подані документи.

У засіданні суду 16.07.2025 представник позивача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи, просив його задовольнити.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд протокольною ухвалою задовольнив дане клопотання.

Суд протокольною ухвалою залишив без розгляду клопотання про відкладення розгляду справи, яке надійшло на електронну адресу суду 14.07.2025.

Відповідач участь свого представника у засідання суду 16.07.2025 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 відкладено підготовче засідання на 27.08.2025.

У засіданні суду 27.08.2025 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для отримання висновку експертизи.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд протокольною ухвалою задовольнив дане клопотання.

У засіданні суду 27.08.2025 на підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України оголошено перерву на 17.09.2025.

11.09.2025 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи.

Також від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У засіданні суду 17.09.2025 представник позивача підтримав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та заяву про збільшення розміру позовних вимог, просив прийняти їх до розгляду.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення клопотання про долучення висновку експертів та щодо прийняття даної заяви про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

Враховуючи те, що з об`єктивних причин позивач не міг подати доказ (висновок експертів) вчасно, про що було зазначено позивачем у клопотанні про відкладення розгляду справи № 71 01-7136/71 12 від 14.07.2025 та в усному клопотанні, яке було заявлено у засіданні суду 27.08.2025, суд визнає причини неподання вказаного висновку експертів поважними та приймає його як доказ.

Розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що позивач змінює кількісний показник позовної вимоги з 3 092 888,11 грн на 3 540 407,48 грн.

Згідно з частиною 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог до розгляду. Подальший розгляд справи постановлено здійснювати про повернення коштів у розмірі 3 540 407,48 грн.

У засіданні суду 17.09.2025 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.10.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 відкладено судове засідання на 26.11.2025.

У судовому засіданні 26.11.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення по суті спору та просив задовольнити позов.

Відповідач у засіданні суду 26.11.2025 заявив клопотання про надання позивачем читабельного примірника висновку експерта та просив відкласти судове засідання.

Представник позивача заперечив щодо усного клопотання відповідача, з підстав направлення останнім на адресу відповідача примірника висновку експерта.

Суд зазначає, що зазначений висновок був поданий до суду 11.09.2025 та залучений до матеріалів справи.

Більше того, позивач направив відповідачу копію даного висновку і у разі якщо відповідач вважає, що ця копія не читабельна, то він міг ознайомитися з матеріалами справи, проте цього не здійснив.

Таким чином, є підстави вважати, що відповідач зловживає наданими йому правами, намагаючись затягнути розгляд справи заявляючи необґрунтовані клопотання.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 26.11.2025оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 між Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фаворит-Буд" (далі - відповідач) було укладено договір про виконання робіт №20Г/02-24 (далі - договір).

Відповідно до п.3.3. договору визначено, що загальна суму договору становить 15 101 463, 72 грн, у тому числі ПДВ 2 516 910, 62 грн.

Відповідно до п.4.3.9 договору підрядник зобов`язується повернути кошти у сумі виявленого контролюючими органами завищення обсягів та вартості виконаних робіт протягом 15 календарних днів з моменту отримання відповідного повідомлення від замовника.

Згідно з пункту 5.4. договору замовник приймає виконанні підрядником роботи протягом 5 робочих днів з дати отримання замовником акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт. У випадку мотивованої відмови складається двосторонній акт з переліком недоліків і строком їх виправлення.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Міністерством внутрішніх справ України проведено перевірку діяльності позивача під час виконання робіт з капітального ремонту громадської будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, наслідки якої оформлено актом про результати перевірки окремих напрямів фінансово - господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій на період з 01.01.2022 по 30.09.2024.

Вказаним актом встановлено наступне: "в ході перевірки, у присутності представників замовника (ГУ ДСНС України у м. Києві), підрядника та технічного нагляду комісією МВС здійснено огляд фактично виконаних робіт за об`єктом «Капітальний ремонт громадської' будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова NQ. 1», які здійснювалися підрядником ТОВ «Будівельна компанія «Фаворит-Буд» в період з 2023-2024 років, за результатами якого встановлено розбіжності між фактично проведеними та оплаченими роботами, що призвело до втрат бюджетних коштів на суму 4 066 397,82 гривень.

24.01.2025 позивач звернувся з вимогою № 71 05-638/71 18 до відповідача про сплату на реєстраційний рахунок Головного управління суму коштів у розмірі 4 066 397, 82 грн, у тому числі сума позову у розмірі 3 540 407,48 грн.

Проте відповідач кошти не сплатив та зазначив, що лист-претензія не є претензією в розумінні статті 222 Господарського кодексу України (лист - відповідь від 13.02.2025 №350).

Однак, Головне управління не погоджується з даним висновком відповідача, оскільки відповідно до пункту 4.3.9. договору кошти повертаються на підставі повідомлення, однак ні договорами, ні нормами чинного законодавства не визначено чіткої форми повідомлення та додатків до нього. Тому, на думку позивача, лист, який направлено відповідачу, за його змістом відповідає повідомленню по поверненню коштів.

01.09.2025 на адресу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві надійшов висновок експертів №464/1059/1060 від 28.08.2025 за результатами проведення комісійної будівельно-технічної експертизи.

Так, позивач зазначає, що експертним дослідженням підтверджується розбіжність між фактично проведеними роботами та оплаченими, що визначено в акті про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024, оформленого Міністерством внутрішніх справ України.

Висновком встановлені додаткові розбіжності, що призвело до втрат бюджетних коштів за період 2024 року по договору №20Г/02-24 від 09.02.2024 на суму 3 540 407,48 грн.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 540 407,48 грн грошових коштів за невиконані роботи за договором №20Г/02-24 від 09.02.2024 за період 2024 року.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 20Г/02-24 від 09.02.2024 року, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 318 Господарського кодексу України визначено, що договір підряду відповідно до цієї статті укладається на будівництво, розширення, реконструкцію та перепрофілювання об`єктів; будівництво об`єктів з покладенням повністю або частково на підрядника виконання робіт з проектування, поставки обладнання, пусконалагоджувальних та інших робіт; виконання окремих комплексів будівельних, монтажних, спеціальних, проектно-конструкторських та інших робіт, пов`язаних з будівництвом об`єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем був підписаний акт приймання виконаних будівельних робіт № 10 за вересень 2024 року, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Акт приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) - це документ первинного обліку, який складається щомісячно для визначення вартості та обсягів виконаних будівельно-монтажних, ремонтних та інших підрядних робіт і є основою для складання "Довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат" (форма № КБ-3). Акт складається підрядником (субпідрядником для генпідрядника) та представляється замовнику.

В подальшому Міністерством внутрішніх справ України проведено перевірку діяльності позивача під час виконання робіт з капітального ремонту громадської будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, наслідки якої оформлено актом про результати перевірки окремих напрямів фінансово - господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій на період з 01.01.2022 по 30.09.2024.

Зазначеним актом встановлено наступне: "В ході перевірки, у присутності представників замовника (ГУ ДСНС України у м. Києві), підрядника та технічного нагляду комісією МВС здійснено огляд фактично виконаних робіт за об`єктом «Капітальний ремонт громадської будівлі за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1», які здійснювалися підрядником ТОВ «Будівельна компанія «Фаворит-Буд» в період з 2023-2024 років, за результатами якого встановлено розбіжності між фактично проведеними та оплаченими роботами, що призвело до втрат бюджетних коштів на суму 4 066 397,82 гривень. ".

Відповідно до п.4.3.9 договору підрядник зобов`язується повернути кошти у сумі виявленого контролюючими органами завищення обсягів та вартості виконаних робіт протягом 15 календарних днів з моменту отримання відповідного повідомлення від замовника.

Так, у зв`язку з виявленими контролюючим органом порушеннями останній звертався до відповідача з претензією № 71 05-638/71 18 від 24.01.2025 року, в яких просив відповідача повернути сплачені за договором кошти у розмірі 4 066 397, 82 грн, яка у тому числі включає суму позову, а саме: 3 540 407,48 грн.

Проте, відповідач кошти не сплатив та зазначив, що лист-претензія не є претензією в розумінні статті 222 Господарського кодексу України (лист - відповідь від 13.02.2025 №350).

Судом встановлено, що з метою обґрунтування розміру позовних вимог позивач звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» для проведення комісійної будівельно-технічної експертизи.

Так, з висновку експертів №464/1059/1060 від 28.08.2025 вбачається, що зазначеним експертним дослідженням підтверджується розбіжність між фактично проведеними роботами та оплаченими, що визначено в акті про результати перевірки окремих напрямів фінансово-господарської діяльності Державної служби з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024, оформленого Міністерством внутрішніх справ України.

Висновком встановлені додаткові розбіжності, що призвело до втрат бюджетних коштів за період 2024 року по договору №20Г/02-24 від 09.02.2024 на суму 3 540 407,48 грн.

Господарський суд приймає до висновок експерта №464/1059/1060 від 28.08.2025 як доказ, оскільки останній відповідає вимогам, зазначеним у статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що висновок експерта поданий своєчасно, складений саме для даної справи, не викликає сумнівів у його об`єктивності та обґрунтованості, складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", висновок дає змогу встановити обсяг та вартість виконаних робіт.

Таким чином, суд визнає висновок експерта №464/1059/1060 від 28.08.2025 належним та допустимий доказом у розумінні статей 76, 77 ГПК України.

Водночас, відповідач проти прийняття даного висновку заперечив посилаючись на те, що цей висновок є новою підставою позову.

Однак суд не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що висновок експерта є одним із джерел доказів у справі, а не новою підставою, і суд оцінює його разом з іншими доказами. Тоді як підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та інтересу.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд відзначає, що матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України виконання робіт за вищевказаним актом за вересень 2024 року (рахунок-фактура, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, тощо).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наданими позивачем доказами підтверджується обов`язок відповідача повернути позивачу кошти у сумі виявленого контролюючими органами завищення обсягів та вартості виконаних робіт.

З огляду на вище наведене, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошові кошти у розмірі 3 540 407,48 грн.

Щодо доводів відповідача відносно того, що акт Міністерства внутрішніх справі України не є достатньою підставою для стягнення з відповідача грошових коштів, суд зазначає таке.

Акт Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2024 №17/32 складений «за результатами перевірки окремих напрямів фінансово господарської діяльності Державної служби України з надзвичайних ситуацій за період з 01.01.2022 по 30.09.2024, яка проведена-відповідно до пункту 16 частини другої статті 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», абзацу дев`ятнадцятого підпункту 3 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України; затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878, та на підставі наказу МВС України від 11.10.2024 № 1294 та резолюції?Міністра МВС України до доповідної про продовження термінів здійснення перевірки від 18.11.2024 №55521/17.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що Акт за своїм змістом є результатом внутрішнього аудиту та не може бути підставою для повернення коштів, оскільки пунктом 4.3.9. договору визначено загальне поняття «контролюючий орган», яким у даному випадку є Міністерство внутрішніх справ України. Пунктом 4.3.9. договору, конкретно - невизначений контролюючий орган та вид контролю, а тому посилання на це у відзиві є необгрунтованими та такими, що не відповідають договірним відносинам.

Отже, відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фаворит-Буд" (03062, м. Київ, вул. Естонська, 120; ідентифікаційний код 42101143) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 13; ідентифікаційний код 38620155) збитки у розмірі 3 540 407 (три мільйони п`ятсот сорок тисяч чотириста сім) грн 48 коп. та судовий збір у розмірі 53 106 (п`ятдесят три тисячі сто шість) грн 11 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.11.2025

Суддя І.О. Андреїшина