ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

01 грудня 2025 року Справа № 915/1/25

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Дюльгер І.М.,

за відсутності представників учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 915/1/25 про банкрутство

банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сапоро» (; проспект Центральний, 191, м. Миколаїв, 54017)

кредитор: Головне управління ДПС у Миколаївській області (; вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001)

ліквідатор: арбітражний керуючий Пляка Сергій Валерійович (адреса: а/с 8, м. Миколаїв, 54017)

встановив:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області розглядається справа 915/1/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапоро» () (далі ТОВ «Сапоро»).

Наразі у справі здійснюється ліквідаційна процедура. Розгляд справи здійснюється згідно з вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

На розгляд суду у даному судовому засіданні призначено у т.ч. заяву арбітражного керуючого Пляки С.В. від 06.11.2025 (вх. № 15667/25 від 07.11.2025) про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат.

Так, 07.11.2025 до суду через систему Електронний суд від ліквідатора ТОВ «Сапоро» надійшла заява від 06.11.2025 (вх. № 15667/25 від 07.11.2025) про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат. У заяві арбітражний керуючий просить суд затвердити звіт арбітражного керуючого Пляки С.В. про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за виконання повноважень ліквідатора у справі № 915/1/25 про банкрутство ТОВ «Сапоро» за період з 16.06.2025 по 06.11.2025 на загальну суму 131535,00 грн, та стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь арбітражного керуючого Пляки Сергія Валерійовича зазначену суму винагороди. До заяви додано звіт арбітражного керуючого Пляки С.В. про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат вих.. № 02-01/435 від 06.11.2025.

Ухвалою суду від 07.11.2025 прийнято до розгляду зазначену заяву та призначено її розгляд на 01.12.2025.

У судове засідання 01.12.2025 учасники справи не з`явилися, причин неявки не повідомили.

Суд вважає необхідним зазначити, що всіх учасників справи належно повідомлено про час та місце судового засідання шляхом доставлення ухвали суду від 07.11.2025 до електронних кабінетів в системі Електронний суд.

Крім цього, вказану ухвалу оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідно до положень законодавства. Всі попередні ухвали також оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень та були доступні для безкоштовного огляду.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Згідно приписів ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини «Богонос проти Росії» від 05.02.2004).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи введення на всій території України воєнного стану, а також те, що судом не було визнано явку учасників у справі в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про розгляд звіту ліквідатора у даному судовому засіданні.

Суд зауважує, що учасники провадження мали достатньо часу для надання суду заяв, клопотань чи заперечень з приводу заяви .

24.11.2025 ліквідатор подав до суду клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, зокрема Протоколу загальних зборів кредиторів № 2 від 24.11.2025 з додатками.

Станом на 01.12.2025 заперечень на звіт ліквідатора щодо винагороди суду не надійшло.

01.12.2025 судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши звіт ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди, суд приходить до такого.

Постановою від 16.06.2025 суд визнав банкрутом ТОВ «Сапоро», відкрив відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Пляку Сергія Валерійовича (свідоцтво № 465 від 15.03.2013).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 30 КУзПБ, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Додаткова грошова винагорода арбітражного керуючого визначається в розмірі: 5 відсотків вартості стягнутого на користь боржника майна, яке на день відкриття провадження у справі перебувало у третіх осіб; 3 відсотки суми погашених вимог кредиторів. Додаткова винагорода не сплачується арбітражному керуючому у разі, якщо вимоги забезпеченого кредитора погашаються у зв`язку з продажем такому кредитору майна, що забезпечує його вимоги.

Право вимоги додаткової грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого з дня фактичного надходження до боржника стягнутого на його користь майна, яке на день відкриття провадження у справі перебувало у третіх осіб, або з дня фактичного надходження коштів на рахунок боржника, які спрямовуються на погашення вимог кредиторів.

Витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.07.2020 по справі №918/454/18).

Зі змісту поданого звіту арбітражного керуючого від 06.11.2025 вих. № 02-01/435 вбачається, що за виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ «Сапоро» за період з 16.06.205 по 06.11.2025 арбітражному керуючому підлягає нарахуванню та виплаті основна грошова винагорода за виконання повноважень ліквідатора у сумі 131200,00 грн, зокрема.

червень 2025 року (14 днів) 11200,00 грн

липень 2025 року - 24 000,00 грн.

серпень 2025 року - 24 000,00 грн.

вересень 2025 року - 24 000,00 грн.

жовтень 2025 року - 24 000,00 грн.

листопад 2025 року - 24 000,00 грн.

Розглядаючи звіт суд бере до розрахунку місячного розміру грошової винагороди розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Так, згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2025 у місячному розмірі складає 8000 грн., відповідно три розміри мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень складає 8000,00 * 3= 24 000,00 на місяць.

Перевіривши розрахунок основної грошової винагороди, суд вважає його арифметично правильним, розрахованим згідно законодавства та таким, що відповідає приписам ст.. 30 Кодексу України з процедур банкрутства.

Додаткова винагорода арбітражним керуючим на нараховувалася, оскільки на користь боржника активи не стягувалися.

Крім цього, арбітражним керуючим Плякою С.В. понесено витрати у сумі 335,00 грн (295 грн за отримання відомостей з реєстрів, 40,00 грн поштові витрати).

Відшкодування витрат арбітражного керуючого носить безумовний характер, оскільки законодавець передбачає відшкодування усіх фактичних витрат ліквідатора, що пов`язані із здійсненням ним повноважень у справі, в тому числі це можуть бути поштові витрати, канцелярські товари, оплати послуг за проведення незалежної оцінки майна банкрута, витрати за надання інформаційно-консультаційних послуг та інші, за винятком витрат на страхування його професійної відповідальності за заподіяння шкоди, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг. Будь-які інші винятків з цього питання Кодекс не містить.

Таким чином загальна сума винагороди та витрат за звітом становить 131535,00 грн.

Зазначений звіт арбітражного керуючого розглядався та погоджений зборами кредиторів 24.11.2025.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність заперечень, скарг чи нарікань щодо дій чи бездіяльності арбітражного керуючого Пляки С.В. при виконанні повноважень ліквідатора ТОВ «Сапоро», на підставі вищезазначених норм Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 43 Конституції України, суд вважає належним затвердити звіт арбітражного керуючого від 06.11.2025.

Щодо стягнення винагороди з кредиторів суд зазначає наступне

Арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності, який з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до посадової особи підприємства-боржника. Арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (частини перша, друга статті 10, частини перша, друга статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відповідно до статті 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право, серед іншого, отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.

Надання послуг професійного (ліцензованого) арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі, при цьому право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (абзац 5 частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства).

Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі (абзац 6 частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства).

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі (абзац 7 частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства).

Частиною п`ятою статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітету кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи) та затверджуються ухвалою господарського суду.

Вказані норми Кодексу України з процедур банкрутства визначають в якості джерел оплати грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду;

2) кошти, одержані боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності;

3) кошти, одержані від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі;

4) кошти створеного кредиторами фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

У цій справі авансування коштів для оплати послуг ліквідатора на депозитний рахунок господарського суду не здійснювалося, банкрут господарську діяльність не проводив, майно та майнові активи банкрута, кошти від реалізації яких можливо було б направити на оплату послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого також не було виявлено, продаж майна банкрута не здійснювався, рішення комітету кредиторів про створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого не приймалося.

Існуюча судова практика з вказаного питання свідчить про можливість стягнення суми грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого за рахунок кредиторів тільки у випадку фактичної відсутності інших, встановлених законом джерел оплати (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 5002-17/1718-2011, від 16.03.2021 у справі № 5011- 15/2551-2012, від 16.07.2020 у справі № 918/454/18).

У випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам (висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16).

При цьому, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому розцінюється як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Крім того, ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника (правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 30.01.2019 по справі № 910/32824/15).

Також, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в залежність від обсягу його діяльності, від розміру задоволених вимог кредиторів у справі, майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів роботи арбітражного керуючого у справі про банкрутство (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16., від 04.10.2018 по справі № 916/1503/17, від 30.01.2019 по справі № 910/32824/15, від 05.09.2019 у справі №11/Б-1042(337/7-10).

Діяльність ліквідатора банкрута спрямована на досягнення остаточної мети ліквідаційної процедури - найповнішого задоволення вимог кредиторів шляхом пошуку та реалізації активів ліквідаційної маси. Поза межами ліквідаційної процедури кредитори боржника не можуть задовольнити свої вимоги в інший спосіб, окрім як через реалізацію майна боржника в ліквідаційній процедурі (ч.14 ст. 39 КУзПБ). Тому основними отримувачами послуг арбітражного керуючого у цій процедурі є саме кредитори неплатоспроможного боржника.

Згідно протоколу зборів кредиторів ТОВ «Сапоро» 24.11.2025 комітетом схвалено звіт ліквідатора про виконану роботу у процедурі ліквідації.

Станом на 01.12.2025 до суду не надходило скарг на дії чи бездіяльність ліквідатора.

Беручи участь у справі про банкрутство, кредитор не тільки має певні процесуальні права, зокрема на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасник провадження (сторона) може нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі. За ухвалою суду на нього можуть покладатися певні судові витрати: оплата послуг перекладача, судового експерта, арбітражного керуючого.

За матеріалами справи єдиним кредитором є Головне управління ДПС у Миколаївській області. За таких обставин, сплата нарахованої та несплаченої грошової винагороди в сумі 131535,00 грн., має здійснюватись за рахунок коштів кредитора Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 ГПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Керуючись ст. 12, 30, 60, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву арбітражного керуючого Пляки С.В. від 06.11.2025 (вх. № 15667/25 від 07.11.2025) про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат.

2. Затвердити звіт ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапоро» арбітражного керуючого Пляки С.В. від 06.11.2025 № 02-01/435 про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат за період з 16.06.2025 по 06.11.2025 у сумі 131535,00 грн.

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ ВП44104027; вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54001) на користь арбітражного керуючого Пляки Сергія Валерійовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; а/с 8, м. Миколаїв, 54017) 131535,00 грн грошової винагороди арбітражного керуючого.

4. Видати наказ.

Ухвала набирає законної сили з 01.12.2025 та відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 03.12.2025.

Суддя Т.М.Давченко