ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м.Харків Справа № 913/253/25

Провадження № 14/913/253/25

Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Дніпропетровського обласного центру зайнятості, м. Дніпро, Дніпропетровська область

до Комунального некомерційного підприємства «Білокуракинський центр первинної медико-санітарної допомоги», смт. Білокуракине, Сватівський район, Луганська область

про стягнення 2962,35 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

В С Т А Н О В И В:

Дніпропетровський обласний центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Білокуракинський центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі - відповідач, КНП «Білокуракинський центр ПМСД») про стягнення коштів в сумі 2962,35 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.04.2023 як шукаюча особа до Криворізької філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості (далі - Філія) звернулась гр. ОСОБА_1 . Наказом Філії НТ230405 від 05.04.2023 їй було надано статус безробітної відповідно до ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та призначено виплати допомоги по безробіттю, відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на 90 календарних днів.

Безробітна ОСОБА_1 при реєстрації надала документи передбачені п. 17 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 792 від 19.09.2018 (який був чинний на той час, далі - Порядок), зокрема наказ № 45-к від 30.06.2022 про припинення трудового договору, в якому зазначено, що вона звільнена з підприємства КНП «Білокуракинський центр ПМСД» за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. До трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 внесено запис від 30.06.2022 про звільнення за згодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Запис внесено на підставі наказу № 45-к від 30.06.2022 та засвідчено печаткою та підписом інспектора з кадрів ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62 (який був чинний на той час), була проведена перевірка обґрунтованості призначення та виплати матеріального забезпечення по безробіттю особам відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». В результаті проведення звірки між Державним центом зайнятості та Пенсійним фондом України виявлено відсутність в базі даних ПФУ інформації щодо дати та підстави припинення періоду трудових відносин ОСОБА_1 з підприємством відповідача, про що Філією складено акт № 231 від 25.07.2023.

В ході розслідування даного страхового випадку від відповідача електронною поштою отримано лист № 112 від 13.07.2023, в якому зазначено, що працівникам КНП «Білокуракинський центр ПМСД» був оголошений простій не з вини працівників до можливості відновити роботу (наказ № 20-О від 21.06.2022) і дія трудового договору з ОСОБА_1 призупинена з 30.12.2022 (наказ № 3-к від 30.12.2022).

Позивач зазначає, що за період з 06.04.2023 по 04.07.2023 ОСОБА_1 було нараховано та виплачена допомога по безробіттю у сумі 2962,35 грн.

25.07.2023 Філією виданий наказ № 103 «Про відшкодування коштів на користь Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття» підприємством відповідача у сумі 2962,35 грн.

Крім того, позивач повідомив, що на електронну адресу відповідача Філією 26.07.2023 була направлена претензія. У відповіді на претензію від 01.08.2023 відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у призупинених трудових відносинах. Наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий медичним директором ОСОБА_3 з яким також були призупинені трудові відносини і що він не мав прав та повноважень підписувати наказ № 45-к від 30.06.2022 про звільнення ОСОБА_1 . На думку відповідача, наказ про її звільнення не є легітимним, запис у трудовій книжці про звільнення не є достовірним.

Посилаючись на приписи ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить стягнути з відповідача, як роботодавця ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 2962,35 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/253/25. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Також, вказаною ухвалою зобов`язано позивача невідкладно направити копію позовної заяви разом з доданими до неї документами на електронні адреси відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, докази надати суду.

15.10.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про виконання ухвали суду до якої додано докази надсилання позовної заяви разом з доданими до неї документами на електронні адреси відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення відповідного повідомлення на сайті судової влади України, що підтверджується роздруківкою.

Ухвалу від 10.10.2025 у справі № 913/253/25 Господарським судом Луганської області 10.10.2025 було додатково надіслано на електронні адреси відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України «Про доступ до судових рішень», у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 92202, Сватівський р-н, Луганська обл., смт. Білокуракине, вул. Центральна, будинок 72.

За інформацією Акціонерного товариства «Укрпошта», розміщеній на офіційному вебсайті (https://offices.ukrposhta.ua), відділення в смт. Білокуракине Сватівського району Луганської області тимчасово не функціонують, а тому пересилання поштової кореспонденції до вказаного населеного пункту наразі є неможливим.

Також судом встановлено, що КНП «Білокуракинський центр ПМСД» не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

У зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, останній підлягає повідомленню про розгляд справи в порядку ст.121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення відповідних оголошень про розгляд справи на офіційному вебпорталі судової влади України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

- безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

- безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

- зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно;

- зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що статус зареєстрованого безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам у день подання ними особистої заяви про надання статусу зареєстрованого безробітного до будь-якого обраного ними територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від наявності або відсутності у таких осіб задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що видами забезпечення за цим Законом, зокрема є допомога по безробіттю.

З матеріалів справи судом встановлено, що 05.04.2023 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Криворізької філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості (далі - Філія) з заявою про надання статусу безробітного.

При реєстрації ОСОБА_1 надала наказ КНП «Білокуракинський центр ПМСД» № 45-к від 30.06.2022 про припинення трудового договору, в якому зазначено, що вона звільнена за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України.

Крім того, ОСОБА_1 було надано трудову книжку НОМЕР_1 , в яку внесено запис від 30.06.2022 про звільнення за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Даний запис внесено на підставі наказу № 45-к від 30.06.2002 та засвідчено печаткою КНП «Білокуракинський центр ПМСД» та підписом інспектора з кадрів ОСОБА_2 .

Наказом Філії НТ230405 від 05.04.2023 ОСОБА_1 було надано статус безробітної відповідно до ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та призначено виплати допомоги по безробіттю відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на 90 календарних днів.

У відповідності до п. 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, була проведена перевірка обґрунтованості призначення та виплати матеріального забезпечення по безробіттю особам відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за результатами якої Філією складено акт № 231 від 25.07.2023.

Як вбачається із акту № 231 від 25.07.2023 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», розслідуванням було встановлено, що в результаті проведення звірки між Державним центом зайнятості та Пенсійним фондом України виявлено відсутність в базі даних Пенсійного фонду України інформації щодо дати та підстави припинення періоду трудових відносин ОСОБА_1 з КНП «Білокуракинський центр ПМСД».

Згідно даних обміну між Державним центом зайнятості та Пенсійним фондом України ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з КНП «Білокуракинський центр ПМСД» з лютого 2013 року по березень 2022 року, з січня по березень 2023 року.

При зверненні до центру зайнятості ОСОБА_1 надала документи, згідно яких припинення трудових відносин з КНП «Білокуракинський центр ПМСД» відбулось 30.06.2022 року за згодою сторін, ст. 36 п. 1 КЗпП України (наказ № 45-к від 30.06.2022).

Згідно листа, отриманого від роботодавця, з 22.06.2022 року працівникам підприємства був оголошений простій не з вини працівників до можливості відновити роботу (наказ № 20-О від 21.06.2022), дія трудового договору з ОСОБА_1 призупинена з 30.12.2022 (наказ № 3-к від 30.12.2022).

З огляду на викладене, Фонд дійшов висновку, що припинення трудових відносин ОСОБА_1 з КНП «Білокуракинський центр ПМСД» не відбулось.

За період з 06.04.2023 по 04.07.2023 ОСОБА_1 було нараховано та виплачена допомога по безробіттю в сумі 2962,35 грн, що підтверджується довідкою про нарахування допомоги по безробіттю та платежі.

25.07.2023 Філією виданий наказ № 103 «Про відшкодування коштів на користь Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття», яким наказано вжити заходи щодо повернення коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 06.04.2023 по 04.07.2023 в розмірі 2962,35 грн. Кошти підлягають поверненню у зв`язку з наданням КНП «Білокуракинський центр ПМСД» недостовірної інформації щодо припинення трудових відносин з особою.

26.07.2023 позивач направив на електронну адресу відповідача претензію від 26.07.2023 № 01-10/1316 про стягнення виплаченого забезпечення у сумі 2962,35 грн.

У відповідь на претензію КНП «Білокуракинський центр ПМСД» листом від 01.08.2023 № 133 повідомило, що співробітник ОСОБА_1 перебуває у призупинених трудових відносинах (наказ № 3-к від 20.12.2022).

Запис про звільнення ОСОБА_1 внесено до трудової книжки на підставі наказу № 45-к від 30.06.2022, підписаного медичним директором ОСОБА_3 . Відповідно додатку до наказу КНП «Білокуракинський центр ПМСД» № 20-О від 21.06.2022 «Про оголошення простою», виданого чинним директором підприємства ОСОБА_4 , медичний директор ОСОБА_3 перебував у простої з 22.06.2022 до можливості відновити роботу. Згідно наказу № 3-к від 20.12.2022 з медичним директором ОСОБА_3 також призупинені трудові відносини, так як він не відновив свою діяльність.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_3 - медичний директор, перебуваючи у простої не мав права та повноважень підписувати наказ № 45-к від 30.06.2022 про звільнення ОСОБА_1 . Директором КНП «Білокуракинський центр ПМСД» ОСОБА_4 наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий не був. Таким чином наказ № 45-к від 30.06.2022 про звільнення ОСОБА_5 не є легітимним. Запис у трудовій книжці про її звільнення не є достовірним.

Статтею 34 Кодексу законів про працю України визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що у період, коли ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю, вона не була звільнена з КНП «Білокуракинський центр ПМСД» за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, а перебувала у простої. Відомості, які зазначені в наданих ОСОБА_1 документах, та на підставі яких їй було присвоєно статус безробітної та виплачувалась допомога по безробіттю, є недостовірними.

Згідно з п. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що виплата допомоги по безробіттю була нарахована та виплачена ОСОБА_1 на підставі недостовірних відомостей, внесених її роботодавцем - КНП «Білокуракинський центр ПМСД», позивач направив останньому претензію від 27.12.2024 № 01-10/2363 про стягнення виплаченого забезпечення у сумі 2962,35 грн, в якій просив перерахувати на його рахунок кошти виплачені ОСОБА_1 у вигляді допомоги у сумі 2962,35 грн.

Проте, вимоги позивача відповідач не виконав. У відповідь на претензію відповідач надіслав лист від 22.01.2025 № 25, в якому повторно надав пояснення щодо нелегітимності наказу № 45-к від 30.06.2022 про звільнення ОСОБА_1 та недостовірності запису внесену в її трудову книжку.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач позовом не оспорив, доказів перерахування на рахунок позивача 2962,35 грн не надав.

Оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Дніпропетровського обласного центру зайнятості до Комунального некомерційного підприємства «Білокуракинський центр первинної медико-санітарної допомоги» про стягнення 2962,35 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Білокуракинський центр первинної медико-санітарної допомоги» (92202, Луганська обл., Сватівсьий р-н, селище міського типу Білокуракине, вул. Центральна, будинок 72, ідентифікаційний код 24) на користь Дніпропетровського обласного центру зайнятості (49006, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Савченка Юрія, будинок 12, ідентифікаційний код 03490909) кошти в сумі 2962,35 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду у строки передбачені ст. 256 ГПК України та порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 04.12.2025.

Суддя Євген ЛІСОВИЦЬКИЙ