УХВАЛА

01 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4258/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Мачульський Г. М., Рогач Л. І.,

розглядаючи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 (колегія суддів: Тищенко О. В., Сибіга О. М., Гончаров С. А.) у справі

за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" про усунення перешкод, визнання незаконними та скасування рішень, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Хронологія спору

1. Заступник Генерального прокурора (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської та Товариства з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" (далі - ТОВ "Протасів Яр"), в якій просить суд усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва у користуванні та розпорядженні землями загального користування населеного пункту в урочищі Протасів Яр у місті Києві, на яких облаштовано парк культури та відпочинку "Протасів Яр", шляхом:

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 02.10.2001 № 37/1471 "Про внесення доповнень до рішення Київської міської ради від 17.06.1999 № 284/385 "Про заходи щодо впорядкування земельних відносин у місті Києві" в частині доповнення переліку рішень, які втратили чинність, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 31.05.1966 № 763/а;

- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 424/1834 "Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "Протасів Яр" для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного та побутового призначення у кварталі вулиць Волгоградської, Докучаєвської, Протасів Яр, Солом`янської та у кварталі вулиць Протасів Яр, Миколи Амосова і Солом`янської у Солом`янському районі міста Києва";

- скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ "Протасів Яр" () на земельні ділянки з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,600197 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га з припиненням такого права;

- скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,6002 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га з припиненням речових прав ТОВ "Протасів Яр" ();

- зобов`язання ТОВ "Протасів Яр" () повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,600197 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га, які розташовані у межах озеленених територій загального користування, територіальній громаді міста Києва.

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху, встановлено Прокурору строк для усунення її недоліків: протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,600197 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви;

- надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,600197 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яких здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви;

- надання суду доказів доплати судового збору у встановлених законом розмірі та порядку (на платіжні реквізити Господарського суду міста Києва).

3. 18.04.2025 до Господарського суду міста Києва від Прокурора надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. До вказаної заяви долучено докази сплати судового збору в розмірі 1 053 744,00 грн.

4. Зі змісту вказаної заяви та доданих до неї документів вбачається, що Прокурором було частково виконано вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 10.04.2025, а саме, надано суду докази доплати судового збору у встановлених законом розмірі та порядку.

5. Водночас Прокурор не виконав вимоги ухвали суду від 10.04.2025 в частині надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,600197 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, а також надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості зазначених земельних ділянок.

6. У заяві зазначено, що Прокурор не вбачає підстав для виконання вимог суду та усунення недоліків позовної заяви у вказаній частині, мотивуючи це тим, що Закон України № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ) набув чинності після його звернення до суду з даною позовною заявою, а тому є безпідставним застосування частини шостої статті 164 ГПК України, яка не має зворотної дії у часі.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

7. 24.04.2025 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу про повернення позову Прокурору на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

8. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

- Прокурором не доведено відсутність підстав для покладення на нього обов`язку надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок з кадастровими номерами :72:213:0031 площею 1,600197 га, :72:210:0033 площею 14,8702 га, здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви, а також надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості зазначених земельних ділянок;

- суд позбавлений можливості встановити добросовісність набувача на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, а, отже, оскільки зазначена обставина залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору, суд має вжити всіх заходів з метою захисту прав відповідача-2 як потенційно добросовісного набувача;

- оскільки Прокурор не усунув всі недоліки позовної заяви, на які звертав увагу суд, залишаючи позовну заяву без руху, позовну заяву і додані до неї документи (в тому числі заяву про усунення недоліків) слід вважати неподаною та повернути Прокурору на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 скасовано, матеріали справи повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження за позовною заявою.

10. Постанова апеляційного суду обґрунтована тим, що:

- норми ГПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення Прокурора з позовом до суду (тобто, станом на 04.04.2025);

- припис пунктів 2, 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-ІХ не містить нормативного встановлення зворотної дії у часі саме частини шостої статті 164 ГПК України;

- оскільки станом на 04.04.2025 припис статті 164 ГПК України не містив частину шосту, яка внесена до зазначеного Кодексу та набрала чинності лише 09.04.2025, суд першої інстанції помилково залишив позовну заяву без руху за вищенаведених підстав, а в подальшому помилково визнав неподаною та повернув позов Прокурору на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

Короткий зміст касаційної скарги

11. ТОВ "Протасів Яр" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

12. Суд касаційної інстанції відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.

13. У касаційній скарзі ТОВ "Протасів Яр" наполягає на тому, що:

- суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування висновку Верховного Суду щодо її застосування, викладеного у постановах Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 911/248/21 (911/1940/23) та від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16;

- суд апеляційної інстанції порушив норму частини третьої статті 3 ГПК України, частини шостої статті 164 ГПК України та пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-ІХ;

- наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо комплексного застосування вказаних норм процесуального права за подібних правовідносинах.

14. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до того, що:

- згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №4292-ІХ положення цього Закону мають зворотну дію в часі, зокрема, в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом;

- у цій справі станом на день набрання чинності Законом № 4292-ІХ (09.04.2025) судом першої інстанції не було ухвалено рішення про витребування майна, а також станом на 09.04.2025 судом не було вирішено питання про відкриття провадження;

- доводи Прокурора щодо відсутності підстав поширювати нову редакцію статті 164 ГПК України на поданий ним позов спростовуються прямими вказівками Закону № 4292-ІХ;

- враховуючи те, що норми щодо внесення депозиту є частиною порядку компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, які мають визначену законом зворотну дію в часі, вимоги щодо долучення документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, поширюються на позов Прокурора, незважаючи на те, що він був поданий 04.04.2025;

- відповідно до частини другої статті 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи;

- водночас цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта) під час дії якого вони настали або мали місце;

- у випадку прямої вказівки у законі на його зворотну дію, його норми можуть застосовуватись до подій, що виникли до набрання ним чинності;

- Прокурор у позовній заяві просить визнати незаконними та скасувати рішення Київської міської ради, скасувати державну реєстрацію права власності, повернути спірні земельні ділянки територіальній громаді міста Києва, проте, з урахуванням того, що спірні земельні ділянки вибули з володіння територіальної громади міста Києва та були на платній основі відчужені іншій особі, належним та ефективним способом захисту у заявленому Прокурором позові є саме віндикація спірного майна від останнього власника, тобто витребування спірних земельних ділянок.

- формулюючи віндикаційні вимоги про витребування майна шляхом зазначення в прохальній частині позову вимог про начебто усунення перешкод державі у користуванні майном, Прокурор намагається штучно створити умови для безпідставного ухилення останнього від виконання приписів Закону № 4292-ІХ та внесення на депозит суду суми, що дорівнює вартості земельних ділянок відповідача-2;

- таким чином, вимога (до володіючого власника - ТОВ "Протасів Яр") про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні (на користь неволодіючого власника - територіальної громади) спірними земельними ділянками шляхом зобов`язання повернути їх територіальній громаді є вимогою про витребування майна (віндикаційним позовом), що, в свою чергу, підпадає під регулювання Закону № 4292-ІХ.

Позиція інших учасників справи

15. У відзиві на касаційну скаргу Прокурор просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, наполягаючи на тому, що норма частини шостої статті 164 ГПК України є нормою процесуального права, яка до того ж не визначає порядку та умов компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, а тому не має зворотну дію у часі.

Підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

16. Предметом касаційного перегляду у цій справі є постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу місцевого суду про повернення позовної заяви Прокурора на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, оскільки позовна заява Прокурора не відповідає вимогам, викладеним у статті 164 ГПК України, та Прокурор не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

17. Повертаючи позов Прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що 09.04.2025 набрав чинності Закон України від 12.03.2025 № 4292-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача".

18. Абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ внесено зміни до ГПК України, зокрема, до статей 164, 174 ГПК України.

19. Так, статтю 164 ГПК України доповнено частиною шостою такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

20. Частину другу статті 174 ГПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

21. Законом № 4292-ІХ також доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою наступного змісту:

"5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

22. Законом № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".

23. Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

24. Повертаючи позов Прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

25. Норми, які зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача. Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

26. В свою чергу, скасовуючи ухвалу місцевого суду, апеляційний суд зазначив, що норми ГПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення Прокурора з позовом до суду (тобто, станом на 04.04.2025); станом на 04.04.2025 припис статті 164 ГПК України не містив частину шосту, яка внесена до зазначеного Кодексу та набрала чинності лише 09.04.2025; припис пунктів 2, 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-ІХ не містить нормативного встановлення зворотної дії у часі саме частини шостої статті 164 ГПК України.

27. При цьому апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

28. Так, з матеріалів справи вбачається, що Прокурор звернувся з позовом до суду 04.04.2025. Станом на момент реалізації Прокурором повноважень з представництва інтересів держави в суді шляхом звернення з позовом діяла попередня редакція статті 164 ГПК України, в якій частина шоста була відсутня.

29. Разом з тим, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

30. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

31. У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

32. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

33. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі № 1-зп/1997).

34. Разом з тим, під зворотною (ретроактивною) дією акта розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

35. Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії визначених у законодавстві норм: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.

36. Надання зворотної дії в часі законам та нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17.

37. Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4292-ІХ унормовано, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

38. Отже, можна прослідкувати наявність причинно-наслідкового зв`язку між необхідністю внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна (доповнена Законом № 4292-IX частиною шостою стаття 164 ГПК України) та умовами і порядком їх компенсації (доповнена Законом № 4292-IX частиною тринадцятою стаття 238 ГПК України, частиною п`ятою стаття 390 ЦК України) при ухваленні рішення судом першої інстанції.

39. Проте аналіз змісту положень Закону № 4292-ІХ дозволяє зробити висновок, що законодавець надав зворотну дію лише окремим положенням вказаного Закону:

- зворотна дія відповідним нормам матеріального права (статті 390, 391 ЦК України) щодо умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна у справах про витребування майна у добросовісного набувача встановлена лише щодо справ, які розглядаються судами першої інстанції, до дня ухвалення судом рішення;

- з урахуванням змісту частини третьої статті 3 ГПК України таке зворотне застосування не допускається для норм процесуального права (стаття 164 ГПК України) у разі прийняття судом першої інстанції справи до свого провадження до набрання чинності Законом № 4292-ІХ.

40. Частиною п`ятою статті 302 ГПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему, і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

41. Наразі колегія суддів вважає за необхідне передати справу № 922/2555/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 ГПК України, оскільки справа містить виключну правову проблему щодо комплексного застосування статті 164 ГПК України як норми процесуального права та статей 390, 391 ЦК України як норм матеріального права, яка може бути сформульована так:

1) чи підлягає застосуванню частина шоста статті 164 ГПК України у чинній редакції до позовів, поданих з дотриманням вимог статті 164 ГПК України у редакції, чинній станом на дату звернення з відповідним позовом до суду, з урахуванням того, що вказана стаття є нормою процесуального права?

2) у разі, коли з позовом про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади звертається Прокурор як самостійний позивач:

- яким чином має діяти Прокурор, виконуючи вимоги частини шостої статті 164 ГПК України про необхідність долучення до позову оцінки (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) вартості спірного майна, з урахуванням того, що відповідно до частини другої статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить або в яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб, однак Прокурор не є власником спірного об`єкта?

- Законом № 4292-ІХ передбачено компенсацію добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна безпосередньо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, оцінка якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Тому чи має саме Прокурор як самостійний позивач, а не вищевказані органи, здійснювати компенсацію вартості нерухомого майна та, відповідно, вносити на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна на виконання вимог частини шостої статті 164 ГПК України?

3) чи підлягає застосуванню частина шоста статті 164 ГПК України у чинній редакції у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна на підставі статті 387 ЦК України (у недобросовісного набувача)?

4) чи підлягає застосуванню частина шоста статті 164 ГПК України у чинній редакції у разі подання позову про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача не органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором, а державним підприємством, установою, організацією тощо, які є володільцем спірного майна на праві оперативного управління або господарського відання?

42. Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має, як правило, оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.

43. Кількісний критерій відображає той факт, що вона наявна не в одній якійсь конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

44. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини: відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

45. Європейський суд з прав людини зазначає, що дотримання принципу правової визначеності пов`язане з забезпеченням єдності судової практики. Однак він не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон при проведенні реформ або запровадженні покращень. Разом з тим наявність глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх все ж таки призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

46. При визначенні того, чи існування конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод враховується: 1) наявність "глибоких та довгострокових розходжень" у відповідній судовій практиці національних судів; 2) чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей; 3) чи були такі механізми запроваджені і, якщо так, то чи були вони ефективні.

47. Крім того, виключна правова проблема є такою, що впливає на застосування норм права у подібних та/або у тотожних правовідносинах та судами декількох юрисдикцій, у зв`язку із чим її невирішення призведе до різного тлумачення або застосування судами норм права та неоднакового вирішення спорів з однаковими фактичними обставинами та правовим регулюванням.

48. Колегією суддів встановлено, що в судах усіх інстанцій цивільної та господарської юрисдикції перебуває велика кількість аналогічних справ про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади за позовами прокурорів, які звернулися до суду як самостійні позивачі, та такі позови подані до набрання чинності Закону № 4292-ІХ, яким внесено зміни до статті 164 ГПК України шляхом доповнення її частиною шостою.

49. Зазначене підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, але не виключно справи № 675/401/20, № 910/16067/24, № 924/296/25, № 922/813/21, № 10/Б-711 (921/681/24), № 914/1603/24, № 906/233/25, № 675/401/20, №921/252/23, № 904/5764/23 (911/114/22) тощо.

50. Таким чином, на думку Суду, наявний кількісний критерій для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

51. Щодо якісного критерію, то колегія суддів звертає увагу на те, що від вирішення правової проблеми, яка стосується зворотної дії у часі положень частини шостої статті 164 ГПК, залежатиме правильність розгляду таких видів спорів, а також сприятиме формування однозначної практики судів з цього питання, зокрема, щодо порядку застосування вимог частини шостої статті 164 ГПК при зверненні прокурорів в інтересах держави з позовними заявами про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади - у разі подання таких позовів до набрання чинності Законом № 4292-ІХ.

52. Частиною третьою статті 302 ГПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

53. Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.08.2025 у справі № 927/432/19 касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про витребування майна, застосував положення ЦК України, чинні на дату винесення постанови суду апеляційної інстанції, з огляду на набуття чинності 09.04.2025 Закону № 292-ІХ, оскільки відповідні норми якого щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача мають зворотну дію в часі.

54. Такий же підхід щодо можливості зворотного застосування Закону № 4292-ІХ судом касаційної інстанції застосований та підтриманий у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.08.2025 у справі № 453/508/23, від 20.08.2025 у справі № 461/4367/23, від 27.08.2025 у справі № 570/5006/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.09.2025 у справі № 953/19731/20.

55. Проте, як зазначалось раніше, аналіз змісту положень Закону № 4292-ІХ дозволяє зробити висновок, що законодавець надав зворотну дію лише окремим положенням вказаного Закону. Зокрема, з урахуванням змісту частини третьої статті 3 ГПК України таке зворотне застосування не допускається для норм процесуального права (стаття 164 ГПК України) у разі прийняття судом першої інстанції справи до свого провадження до набрання чинності Законом № 4292-ІХ.

56. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду також з підстав, передбачених частиною третьою статті 302 ГПК України, для відступу від висновків щодо можливості ретроспективного застосування Закону № 4292-ІХ в цілому, який набув чинності після подання до суду позовів про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

57. Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

58. Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, перш за все, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрям, в якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

59. Частиною першою статті 303 ГПК України унормовано, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

60. Ураховуючи наведені вище норми та мотиви, Верховний Суд вважає за необхідне з власної ініціативи передати справу № 910/4258/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Передати справу № 910/4258/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач