ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 листопада 2025 року Справа № 903/933/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд про забезпечення позову

по справі №903/933/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд, м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю НКЮ, м. Нововолинськ, Волинська обл.

про стягнення 21 044 700 грн,

В засіданні приймали участь:

від позивача: Кравченко Т.С.

від відповідача: н/з

в с т а н о в и в:

24.09.2025 через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява (сформована 23.09.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд до Товариства з обмеженою відповідальністю НКЮ про стягнення 22 157 400 грн заборгованості за 21 договорами купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі 28.10.2025 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 13.10.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд від 09.10.2025 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт в межах ціни позову в сумі 22 157 400 грн на рухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю НКЮ (вул. Шахтарська, буд. 28-К, м. Нововолинськ, Володимирський р-н., Волинська обл., ). В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НКЮ" задоволено. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року у справі №903/933/25 в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Блектрейд" від 09.10.2025 про забезпечення позову скасовано, прийнявши нове судове рішення про відмову у її задоволенні.

Протокольними ухвалами від 28.10.2025, 12.11.2025 підготовче засідання відкладалося на 12.11.2025, 25.11.2025 відповідно.

18.11.2025 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява ТОВ «Блектрейд» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ», а саме на транспортні засоби: сідельний тягач марки Volvo модель FН 460, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ; напівпричіп рефрижератор марки Schmitz модель SKO 24/L, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ; сідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ; напівпричіп рефрижератор марки Schmitz модель SKO 24/L , 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_9 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2012 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_10 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_11 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2017 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_12 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2014 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_13 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2014 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_14 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_15 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_16 ; cідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_17 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_18 ; напівпричіп тентована платформа марки Koegel модель SN 24, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_19 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_20 ; сідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_21 в межах ціни позову 22 157 400,00 грн.

Вказана заява обґрунтована тим, що між ТОВ "Блектрейд" та ТОВ "НКЮ" були укладені 21 договір купівлі-продажу транспортних засобів, за якими у відповідача існує заборгованість в розмірі 22157400,00 грн. Заявник вказує, що після подання позовної заяви відповідачем було здійснено відчуження на користь третіх осіб належного йому рухомого майна, а саме 9 транспортних засобів, зокрема 25.10.2025 - VOLKSWAGEN TOUAREG 2024 року випуску; 25.10.2025 - SKODA KODIAQ 2024 року випуску; 31.10.2025 - SCHMITZ SCS 24L 2015 року випуску; 31.10.2025 - KOEGEL S 24-1 2014 року випуску; 31.10.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 01.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 04.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 13.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 13.11.2025 - MERCEDES-BENZ GLE 53 AMG 2024 року випуску. Вказані вище дії відповідача з відчуження активів та виведення майна, вчинені після подання позовної заяви, а також не здійснення відповідачем жодного платежу для погашення існуючої заборгованості (починаючи із досудового врегулювання спору), свідчать про намір відповідача ухилитися від виконання судового рішення. Крім того, іншими ризиками, які об`єктивно можуть ускладнити або навіть унеможливити виконання судового рішення, якщо позов буде задоволено судом, є перебування значної кількості належного Відповідачу рухомого майна під обтяженнями; значне перевищення розміру заборгованості перед позивачем над розміром задекларованого відповідачем прибутку за останній звітний період. Наведені вище обставини, а також активні дії відповідача щодо виведення активів потенційно можуть унеможливити виконання судового рішення в майбутньому, що з урахуванням значного розміру заборгованості призведе до банкрутства позивача.

19.11.2025 надійшло клопотання ТОВ «НКЮ» про призначення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛЕКТРЕЙД» про забезпечення позову від 18.11.2025 у справі №903/933/25 до розгляду у судовому засіданні з викликом учасників справи з метою забезпечення принципу змагальності. У судовому засіданні відповідач зможе надати детальне обґрунтування свого фінансового стану та майнового забезпечення, що дозволить суду здійснити реальну оцінку співмірності заявленого заходу забезпечення.

Ухвалою суду від 19.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Блектрейд» від 18.11.2025 про забезпечення позову призначено до розгляду у судовому засіданні 25.11.2025 о 10:00 год. Запропоновано відповідачу до 24.11.2025 подати суду: письмові пояснення по суті заяви про забезпечення позову. Явку учасників справи у судове засідання визнано обов`язковою.

24.11.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно яких заперечує проти задоволення заяви про забезпечення позову. Вказує, що 20 листопада 2025 року ТОВ "НКЮ" здійснило часткову оплату заборгованості на загальну суму 1 112 700,00 грн, що свідчить про намір Відповідача врегулювати спір та виконувати свої зобов`язання. Це повністю нівелює припущення Позивача про те, що Відповідач має намір ухилитися від виконання рішення суду. Повторна заява Позивача фактично ігнорує висновки суду апеляційної інстанції та знову базується на припущеннях про можливе невиконання рішення. На балансі товариства перебуває 108 одиниць транспортних засобів, балансова вартість яких становить 70 346 733,15 грн. Навіть за умови відчуження частини рухомого майна в межах звичайної господарської діяльності (оновлення автопарку, оптимізація витрат), залишкова вартість активів Відповідача (понад 70 млн грн) у три рази перевищує ціну позову (22 млн грн). Таким чином, майновий стан Відповідача є абсолютно достатнім для задоволення вимог Позивача у разі ухвалення позитивного рішення суду, без необхідності накладення арешту. ТОВ "НКЮ" визнано підприємством, критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (згідно з Розпорядженням Волинської ОВА № 50 від 21.01.2025). Накладення арешту на транспортні засоби логістичної компанії прямо перешкоджає її господарській діяльності, блокує можливість виконання контрактів та сплати податків до бюджету.

24.11.2025 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку зі сплатою відповідачем боргу в сумі 656 000 грн.

24.11.2025 надійшла заява позивача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 456 700 грн за договором купівлі-продажу транспортного засобу №05079/2746 від 15.05.2025, оскільки відповідачем здійснено добровільне погашення заборгованості в цій частині.

25.11.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд надійшла уточнена заява про забезпечення позову, в якій вказує, що враховуючи повне погашення Відповідачем заборгованості за договором № 05079/2746 від 15.05.2025 в сумі 456 700 грн, а також часткове погашення заборгованості за договором № 05078/0418 від 15.05.2025 в сумі 656 000 грн, станом на 24.11.2025 загальна заборгованість Відповідача за 20 договорами купівлі-продажу транспортних засобів складає 21044700,00 грн. Вважає, що адекватним способом захисту для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні судового рішення є забезпечення шляхом накладення арешту на ті 20 транспортних засобів, переданих Відповідачу на підставі договорів купівлі-продажу, які є предметом позову і щодо яких станом на 24.11.2025 наявна заборгованість, в межах суми такої заборгованості 21 044 700,00 грн, а саме на: сідельний тягач марки Volvo модель FН 460, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ; напівпричіп рефрижератор марки Schmitz модель SKO 24/L, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ; сідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ; напівпричіп рефрижератор марки Schmitz модель SKO 24/L , 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_9 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2012 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_10 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_11 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2017 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_12 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2014 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_13 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2014 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_14 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_15 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_16 ; cідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_17 ; сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_18 ; напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_20 ; сідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_21 .

Суд протокольною ухвалою від 25.11.2025 задовольнив заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим ціна позову становить 21 501 400 грн.

Ухвалою суду від 25.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд від 24.11.2025 про закриття провадження у справі задоволено. Закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору провадження у справі у частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд до Товариства з обмеженою відповідальністю НКЮ про стягнення 456700 грн.

У судовому засіданні представниця позивача заяву про забезпечення позову підтримала з підстав наведених у ній.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, з урахуванням поданих уточнень, суд дійшов наступного.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.04.2024 у справі №917/1610/23, крім того, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить, окрім іншого оцінити розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

У постанові від 20.04.2023 у справі №914/3316/22 Верховний Суд зазначив, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зауважує, що позивач за вимогами заяви просить накласти арешт на рухоме майно у межах ціни позову.

Арешт майна за своєю суттю є тимчасовим заходом, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такий правовий висновок сформовано Верховним Судом у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 зі справи № 905/448/22.

Суд наголошує, що у зазначеній постанові, викладено, зокрема, таке:

« 16. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

17. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

18. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

19. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

20. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).

21. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення».

Отже, у наведеній вище справі об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, фактично, уточнила попередній висновок про застосування положень процесуального законодавства щодо вжиття заходів забезпечення позову, виснувавши, що доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо), про які йде мова у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 905/447/22, може бути однією з підстав для застосування заходів забезпечення позову, однак не є обов`язковою підставою для їх застосування.

Близький за змістом правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 910/268/23 та від 08.07.2024 у справі № 916/143/24.

Окрім наведеного Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 щодо застосування частини першої статті 150 ЦПК України (яка є аналогічною частині першій статті 137 ГПК України) такого змісту:

« 43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

44. У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

45. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами».

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 21 044 700 грн грн за 20 договорами купівлі-продажу транспортних засобів. Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на 20 транспортних засобів, які відчужені позивачем відповідачу за цими договорами купівлі-продажу.

Як вбачається зі змісту поданої позивачем заяви про забезпечення позову, вона обґрунтована, зокрема, таким:

- згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях за вих. № 31/35/14/1177?аз/08?2025?1184?2025 від 14.11.2025, у період із 24.09.2025 (дати подання позовної заяви) по 13.11.2025 відповідачем було відчужено (здійснено перереєстрацію зі зміною власника) таких транспортних засобів:

1) 25.10.2025 - VOLKSWAGEN TOUAREG 2024 року випуску;

2) 25.10.2025 - SKODA KODIAQ 2024 року випуску;

3) 31.10.2025 - SCHMITZ SCS 24L 2015 року випуску;

4) 31.10.2025 - KOEGEL S 24-1 2014 року випуску;

5) 31.10.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску;

6) 01.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску;

7) 04.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску;

8) 13.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску;

9) 13.11.2025 - MERCEDES-BENZ GLE 53 AMG 2024 року випуску, що свідчить про вчинення відповідачем дій з відчуження активів та виведення майна, вчинених після подання позовної заяви, та свідчать про намір відповідача ухилитися від виконання судового рішення;

- за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна наявні 10 діючих записів про обтяження рухомого майна ТОВ «НКЮ», а саме про заставу 31 транспортного засобу на загальну суму грошових зобов`язань відповідача 235403500,00 грн;

- за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у відповідача відсутнє нерухоме майно, за рахунок якого можливо виконати в майбутньому судове рішення про стягнення заборгованості;

- згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємств за І півріччя 2025 року, дохід ТОВ «НКЮ» за вказаний період складає 81 773 179 грн, а прибуток - лише 4 770 131 грн, тобто розмір заборгованості перед позивачем значно перевищує над розміром задекларованого відповідачем прибутку за останній звітний період;

- наведені вище обставини, а також активні дії відповідача щодо виведення активів потенційно можуть унеможливити виконання судового рішення в майбутньому, що з урахуванням значного розміру заборгованості призведе до банкрутства позивача.

Зважаючи на викладене, адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на рухоме майно, а саме транспортні засоби відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Відповідач у письмових поясненнях зазначає, що позивачем необхідність вжиття заходів забезпечення позову не лише не підтверджена жодними доказами, але й базується на припущеннях про можливе невиконання судового рішення у справі.

Однак, як уже наголошувалося вище, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22).

Суд враховує, що позивачем здійснено посилання саме на судовий спір, за результатами розгляду якого з відповідача може бути стягнута значна сума коштів.

Водночас, за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна містяться 10 записів про обтяження рухомого майна ТОВ «НКЮ», а саме про заставу 31 транспортного засобу на загальну суму грошових зобов`язань відповідача 235 403 500,00 грн.

Також з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що у відповідача існують забезпечені іпотекою грошові зобов`язання на суму 80 000 000,00 грн, строк виконання яких до 16.09.2039.

Згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємств за І півріччя 2025 року, ТОВ «НКЮ» задекларувало дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) у сумі 81 773 179 грн, а фінансовий результат до оподаткування (прибуток) становить лише 4 770 131 грн.

При цьому, як наголошує позивач та не спростовано відповідачем, в останнього відсутнє будь-яке нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення у разі відсутності у відповідача коштів у необхідному розмірі.

Наведені обставини свідчать про велику ймовірність того, що у разі ухвалення судом у даній справі рішення про задоволення позову у відповідача може не бути достатньої кількості коштів та/або майна задля виконання такого рішення.

Крім того суд враховує і те, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 за апеляційною скаргою відповідача скасовано ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.10.2025 з врахуванням того, що заявником не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а заява ТОВ "Блектрейд" про вжиття заходів забезпечення ґрунтується виключно на припущеннях та побоюваннях та не підтверджена достатніми та належними доказами, які свідчили б про необхідність вжиття судом заходів забезпечення. Припущення позивача, що рухоме майно відповідача може бути відчужене, обтяжене чи зникнути на момент виконання рішення суду є безпідставними та такими, що жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, позивачем не наведено доказів, що відповідачем фактично вчиняються дії щодо відчуження рухомого майна, натомість, позивачем лише висловлено припущення можливого, в майбутньому, його відчуження, як і не надано доказів того, що відповідач вчиняє або має намір вчинити дії, які можуть унеможливити чи утруднити виконання майбутнього рішення суду.

Після апеляційного провадження, 13.11.2025 представником позивача направлено адвокатський запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях про надання інформації про можливе відчуження ТОВ «НКЮ» належних йому транспортних засобів у період із 29.09.2025.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях № 31/35/14/1177?аз/08?2025?1184?2025 від 14.11.2025 у період із 24.09.2025 (дати подання позовної заяви) по 13.11.2025 відповідачем здійснено відчуження (здійснено перереєстрацію зі зміною власника) 9-ти транспортних засобів: 25.10.2025 - VOLKSWAGEN TOUAREG 2024 року випуску; 25.10.2025 - SKODA KODIAQ 2024 року випуску; 31.10.2025 - SCHMITZ SCS 24L 2015 року випуску; 31.10.2025 - KOEGEL S 24-1 2014 року випуску; 31.10.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 01.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 04.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 13.11.2025 - MAN TGX 18.440 2014 року випуску; 13.11.2025 - MERCEDES-BENZ GLE 53 AMG 2024 року випуску.

Таким чином, судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, вчинення відповідачем активних дій щодо відчуження належного йому рухомого майна у період розгляду справи №903/933/25 за позовом ТОВ «Блектрейд» до ТОВ «НКЮ» про стягнення коштів, що може свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання рішення господарського суду в майбутньому.

Відтак, на переконання суду, позивачем належними та допустимими доказами доведено існування ризиків утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси позивача ймовірно будуть порушені.

Між тим, суд зауважує, що ухвала Господарського суду Волинської області від 13.10.2025 про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд від 09.10.2025 про забезпечення позову, накладення арешту в межах ціни позову в сумі 22157400 грн на рухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю НКЮ, набрала законної сили 13.10.2025 та була отримана товариством 14.10.2025.

Згідно із ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

В той же час, відчуження рухомого майна здійснено ТОВ «НКЮ» 25.10.2025, 31.10.2025, 01.11.2025, 04.11.2025, тобто в період чинності ухвали Господарського суду Волинської області від 13.10.2025, яка скасована постановою Північно-західного апеляційного господарського суду лише 10.11.2025.

З огляду на викладене, невжиття судом заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на рухоме майно, яке належить ТОВ «НКЮ», в межах ціни позову, з врахуванням вчинення відповідачем дій щодо зменшення активів, а саме відчуження транспортних засобів після звернення позивача до суду з позовом про стягнення коштів, цілком можливо призведе до порушення майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача та може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Крім того для вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, суд має встановити належність вказаного майна саме відповідачу.

Право власності ТОВ «НКЮ» на транспортні засоби, на які просить накласти арешт позивач, підтверджується даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях від 18.11.2025 №31/35-14-2025.

Судом враховано, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення коштів у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язане з наявністю у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які суд накладає для забезпечення позову про стягнення коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову.

Водночас обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Отже, можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення коштів є додатковою гарантією для позивача, що рішення суду в разі задоволення позову буде реально виконане та він отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися з позивачем за умови наявності у нього коштів у необхідній для цього кількості, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21, постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 26.07.2022 у справі № 918/812/21, від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 07.01.2025 у справі № 910/1/21.

Доводи відповідача про те, що заява позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову базується на припущеннях, є безпідставними, оскільки в заяві про забезпечення позову заявником викладено підстави, у зв`язку із якими він просить забезпечити позов, зокрема, представниця позивача зазначила, що активні дії відповідача щодо відчуження майна, з урахуванням значного розміру заборгованості, унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову та захист прав позивача.

За наведеного, суд відхиляє твердження відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження вимоги про накладення арешту на майно. До того ж внаслідок арешту таке майно, як уже зазначалося, залишаються у власності відповідача, проте знерухомлюється (обмежується лише можливість розпорядження ним) з метою недопущення його відчуження відповідачем й уникнення виконання останнім судового рішення у майбутньому, що, у свою чергу, також спростовує довід відповідача про те, накладення арешту унеможливить здійснення ним господарської діяльності. Крім того, такий захід скасовується у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Твердження відповідача про те, що факт сплати ним на користь позивача частини боргу свідчить про його намір врегулювати спір та виконати свої зобов`язання, і це має підтверджувати добросовісність ТОВ «НКЮ» і вказувати, що воно жодним чином не ухиляється від виконання зобов`язань, судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки оплати були проведені лише 20 листопада 2025 року та на незначну суму (1 112 700,00 грн) пропорційно розміру заявленого до стягнення боргу.

Окрім того на підтвердження існування активів підприємства, які значно перевищують суму позову, відповідач посилається на довідку ТОВ "НКЮ" №1410-1 від 14.10.2025, згідно якої на балансі підприємства перебуває 108 одиниць транспортних засобів балансовою вартістю 70 346 733,15 грн. Вказує, що навіть за умови відчуження частини рухомого майна в межах звичайної господарської діяльності (оновлення автопарку, оптимізація витрат), залишкова вартість активів Відповідача (понад 70 млн грн) у три рази перевищує ціну позову (22 млн грн) є достатнім для задоволення вимог Позивача у разі ухвалення позитивного рішення суду, без необхідності накладення арешту.

Суд зазначає, що із наданої довідки, яка датована 14.10.2025, не можливо встановити дійсну кількість та вартість, належних товариству транспортних засобів на момент розгляду заяви про забезпечення позову, з огляду на обставини часткового відчуження відповідачем у період з 25.10.2025 по 13.11.2025 дев`яти транспортних засобів, у тому числі таких як VOLKSWAGEN TOUAREG 2024 року випуску, SKODA KODIAQ 2024 року випуску, MERCEDES-BENZ GLE 53 AMG 2024 року випуску. При цьому судом встановлено перебування в обтяженні (заставі) значної кількості, належних відповідачу транспортних засобів, а відтак твердження відповідача про можливість задовольнити вимоги позивача за рахунок цих активів товариства у разі ухвалення позитивного рішення суду, видаються сумнівними.

У той же час інших доказів, які підтверджували б платоспроможність відповідача, а відтак неспівмірність та недоцільність застосування заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, відповідачем не надано.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі не надання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане, оцінивши обґрунтування поданої заяви та конкретні обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, які просить вжити позивач у даній справі, відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Відтак, заява позивача про накладення арешту на відповідне рухоме майно ТОВ «НКЮ» в межах ціни позову 21 044 700 грн підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 137, 140, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, -

постановив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Блектрейд», з урахуванням поданих уточнень, про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт в межах ціни позову в сумі 21 044 700 грн на рухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «НКЮ» (вул. Шахтарська, буд. 28-К, м. Нововолинськ, Володимирський р-н., Волинська обл., ), а саме на такі транспортні засоби:

1) сідельний тягач марки Volvo модель FН 460, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

2) напівпричіп рефрижератор марки Schmitz модель SKO 24/L, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

3) сідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ;

4) сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ;

5) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ;

6) сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ;

7) сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ;

8) напівпричіп рефрижератор марки Schmitz модель SKO 24/L, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 ;

9) сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_9 ;

10) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2012 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_10 ;

11) сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_11 ;

12) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2017 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_12 ;

13) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2014 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_13 ;

14) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2014 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_14 ;

15) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_15 ;

16) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2008 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_16 ;

17) cідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_17 ;

18) сідельний тягач марки Volvo модель FH 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_18 ;

19) напівпричіп контейнеровіз марки Krone модель SD, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_20 ;

20) сідельний тягач марки Volvo модель FН 500, 2016 року виготовлення, ідентифікаційний номер - НОМЕР_21 .

3.Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Блектрейд» (вул. Франка, буд. 40, м. Луцьк, ).

4. Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «НКЮ» (вул. Шахтарська, буд. 28-К, м. Нововолинськ, Володимирський р-н., Волинська обл., ).

5. Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання по 25.11.2028.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.12.2025.

Суддя С. В. Бідюк