ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 910/5274/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Єремов М. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ТЕРА"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 (судді: Сулім В. В. - головуючий, Коротун О. М., Майданевич А. Г.) та рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 (суддя Чинчин О. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ТЕРА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАТОН.003"

про стягнення заборгованості у розмірі 2 623 994,81 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "А-ТЕРА" (далі - ТОВ "А-ТЕРА") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАТОН.003" (далі - ТОВ "ПЛАТОН.003") про стягнення 2 623 994,81 грн, а саме основної заборгованості у сумі 2 031 386,50 грн, пені у сумі 357 524,03 грн та 12% річних у сумі 235 084,28 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, прийнятої судом).

1.2. Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на положення статей 526, 692, 712, 549, 611 та 625 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 647 249, 84 грн (еквівалентну 55 000,00 доларів США), що підтверджується видатковими накладними від 21.04.2022 № 1945 та від 10.05.2022 № 2025. Однак, відповідач не здійснив оплату за отриманий товар.

23.12.2022 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 275 з вимогою сплатити заборгованість за договором у сумі 2 031 386, 50 грн, яку було залишено відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення до суду.

1.3. У відзиві на позовну заяву ТОВ "ПЛАТОН.003" просило відмовити в її задоволенні, вказуючи на те, що товариство не підписувало договір купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н, специфікацію до договору та видаткові накладні, а відтиск печатки не належить товариству. Товар відповідачу не поставлявся.

1.4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 задоволено клопотання відповідача про призначення експертизи, призначено у справі судову почеркознавчо-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України із визначенням питань, зазначених у резолютивній частині ухвали. Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи, яке було поновлено згідно з ухвалою від 03.05.2024.

Ухвалою від 11.06.2024 задоволено клопотання судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.04.2024 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, направлено судовому експерту додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи, зазначені в резолютивній частині ухвали. Зупинено провадження у справі до отримання висновку судової експертизи, яке було поновлено згідно з ухвалою від 05.07.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 задоволено клопотання відповідача про призначення почеркознавчо-технічної експертизи повторно, аналогічну призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2023, з урахуванням виправленої описки відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 та додатково наданих позивачем та відповідачем документів для проведення такої експертизи. Призначено у справі судову почеркознавчо-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи, яке було поновлено згідно з ухвалою від 01.10.2024.

Ухвалою від 07.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "А-ТЕРА" від 05.12.2023 про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої потрібно було поставити питання про дані бухгалтерського та податкового обліку позивача та відповідача. Суд виходив з того, що позивач не обґрунтував дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у цьому випадку, не надав належних письмових доказів, які б свідчили про недостовірність, суперечливість доказів у справі, а питання яке позивач пропонує поставити на розгляд експертів може бути доведено іншими засобами доказування, наявними в матеріалах справи.

Ухвалою від 17.02.2025 витребувано від Державної податкової інспекції в Дарницькому районі Головного управління ДПС у м. Києві інформацію про включення ТОВ "ПЛАТОН.003" до податкового кредиту з податку на додану вартість та відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за 2022 рік сум ПДВ за господарськими операціями з ТОВ "А-ТЕРА" на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н за видатковими накладними від 21.04.2022 № 1945 на суму 1 497 499,50 грн та від 10.05.2022 № 2025 на суму 149 749,94 грн.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025, у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Суди попередніх інстанцій з урахування висновку експертизи дійшли висновку, що договір купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н не був укладений між ТОВ "А-ТЕРА" та ТОВ "ПЛАТОН.003", оскільки підписаний неуповноваженою особою з боку відповідача та не був скріплений його печаткою, що свідчить про недосягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов правочину.

З посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у наведених судами постановах, суди попередніх інстанцій зазначили, що самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Разом з цим, суди установили, що відповідачем було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок, що свідчить про відсутність в матеріалах справи доказів формування відповідачем, як покупцем товару, податкового кредиту за фактом поставки позивачем товару на підставі зареєстрованих позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому долучені позивачем до позовної заяви квитанції про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних як докази підтвердження здійснення позивачем поставки товару на користь відповідача не приймаються до уваги.

Суд апеляційної інстанції також вказав, що наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні від 10.05.2022 № Р213, від 21.04.2022 № Р174, лист від 09.09.2023 № 503/1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корсунь" з доданими до нього документами, які були надані позивачем на підтвердження факту поставки на користь відповідача товару, не містять відомостей про найменування вантажу, що позбавляє суд можливості ідентифікувати вантаж, який поставлявся за вказаними накладними, а тому не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення поставки на користь відповідача товару - насіння кукурудзи і соняшника відповідно до договору.

Також суд апеляційної інстанції вказав на те, що оскільки обставини щодо здійснення поставки товару мають доводитись іншими засобами доказування, аніж показання свідків, суд не приймає до уваги заяви свідків на підтвердження факту здійснення поставки товару відповідачу відповідно до умов спірного договору.

Надане позивачем листування у месенджері Viber судами також не прийнято до уваги у зв`язку із неможливістю встановити учасників такого листування.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень

3.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 та рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2025, ТОВ "А-ТЕРА" у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із застосуванням судами норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

3.1.1. Так, скаржник вважає, що судами неправильно застосовано норми частини 3, 8 статті 19 Господарського кодексу України, пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, статті 1, частин 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та не враховано висновки Верховного Суду, викладені в таких постановах:

- у постанові від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 стосовно того, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару;

- у постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 в якій конкретизовано висновок колегії суддів Касаційного господарського у складі Верховного Суду, викладений у пункті 44 постанови від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, і зазначено, що якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом. Оцінюючи податкові накладні в сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару;

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17 про те, що встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Але не зважаючи на зазначені норми матеріального права (частини 3, 8 статті 19 Господарського кодексу України, пунктів 201.1, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України) та правові позиції Верховного Суду щодо їх правозастосування, господарські суди не врахували доводів позивача в тій частині, що за наслідками вчинення вказаних вище господарських операцій позивачем було складено і зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних та надано покупцю (відповідачу) податкові накладні, автентичність яких не тільки не заперечувалося відповідачем, а й визнавалася останнім, на підставі яких відповідачем було сформовано податковий кредит з ПДВ, що визнає останній і ця обставина є такою, що звільнена від доказування;

- у постанові від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 про те, що зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати, що фактичне здійснення господарської операції повинно підтверджуватися, у тому числі, реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі. Для з`ясування реальності господарської операції суди мають встановити чи має місце відображення операції з отримання товару в податковій звітності;

- у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 про те, що сам по собі факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку.

На переконання скаржника, реальність господарської операції має оцінюватися судом комплексно, але суди вважали докази позивача недостатніми через висновки почеркознавчо- технічної експертизи та уточнюючий розрахунок відповідача про коригування (відмову) від податкового кредиту. Суди неправильно тлумачили ці норми, ігноруючи сукупність доказів (товарно-транспортні накладні, показання свідків, листування, дії (бездіяльність) відповідача, інші докази), що суперечить практиці Верховного Суду.

Заявник касаційної скарги зауважує, що обставини справи свідчать, що позивач відповідно до вимог Податкового кодексу України зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 21.04.2022 № 442 та від 10.05.2022 № 246, що підтверджується квитанціями про прийняття. Загальна сума постачання становила 1 647 249,84 грн (у тому числі ПДВ 202 293,84 грн), що повністю відповідає видатковим накладним № 1945 та № 2025. У квітні 2022 було задекларовано постачання на 1 313 596,40 грн (ПДВ - 183 903,50 грн), у травні 2022 - на 131 359,60 грн (ПДВ - 18 390,34 грн).

3.1.2. Скаржник вважає, що судами обох інстанцій неправильно застосовано норми пункту 6 частини 1 статті 3, статті 241 Цивільного кодексу України, без урахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, від 07.10.2020 у справі 450/2286/16-ц, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21), постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, 16.05.2018 по справі № 910/1163/17, постанова Верховного суду від 19.03.2018 у справі № 904/5844/17.

3.1.3. Судами обох інстанцій також не застосовано норми пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу, Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, в контексті правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, від 07.10.2020 у справі 450/2286/16-ц, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21), постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

3.1.4. Оцінюючи докази в своїй сукупності та враховуючи висновок судового експерта про неналежність печатки відповідачу, судами попередніх інстанцій протиправно не враховано положення статті 581 Господарського кодексу України в редакції Закону України № 1206-VII від 15.04.2014 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу" (набрав чинності 06.11.2014), статті 241 Цивільного кодексу України, статті 42 Господарського кодексу України, без урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 № 918/780/18, від 22.12.2021 у справі № 918/208/21, від 23.07.2019 № 918/780/18.

Заявник касаційної скарги вказує, що з огляду на те, що наразі існує спрощена система реєстрації та відкриття бізнесу, після проставлення відтиску печатки ТОВ "Платон.003" у квітні-травні 2022 році на документах, нічого не забороняло керівнику, або іншій особі за довіреністю (або навіть без довіреності із зразком печатки) отримати аналогічну печатку, яка може бути другим примірником печатки товариства.

На переконання скаржника, сам по собі висновок технічної експертизи, який стосується документів 2022 року, не є достатнім доказом на спростування реальності господарської операції. Він не враховує правовий режим використання печаток після 2014 року, а також обов`язки самого відповідача, який приймав товар, користувався податковим кредитом та не здійснив жодних дій для оскарження цих обставин понад рік.

3.1.5. Судами обох інстанцій було порушено норми статей 73-79, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України та не враховано правових висновків у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Судами не в повній мірі досліджено зібрані у справі докази, необґрунтовано враховано висновок судової експертизи (в частині печатки), не враховано показання свідків, як додатковий, а не єдиний доказ у справі, листування (скріншоти), приналежність авторів якого було підтверджено в судовому засіданні в суді першої інстанції, а також підтверджено в заявах свідків. Також, наведені вище обставини залишились поза увагою суду першої та апеляційної інстанції, які не здійснили аналізу реальної зміни в структурі активів та зобов`язань сторін договору, встановлення реального виконання господарської операції.

3.1.6. Судами обох інстанцій було неправильно застосовано норми статті 664 Цивільного кодексу України та не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 903/725/23, від 19.06.2025 у справі № 904/354/24, від 15.02.2022 у справі № 911/2403/18, згідно з якими продавець вважається таким, що виконав поставку, якщо товар наданий у своєму місці і навантажений.

Обставини та докази у справі свідчать про те, що: передача товару здійснена на території виробника (надано відповідачу (його представникам) у розпорядження; товар отримано уповноваженою особою покупця (відповідача), що підтверджується обмінною довіреністю; саме покупець мав забезпечити вивезення товару, тобто відвантаження відбулося з його ініціативи.

Відповідно, усі ризики та відповідальність за товар перейшли до відповідача з моменту, коли товар був переданий у його розпорядження, що повністю виключає будь-які претензії до позивача стосовно належного виконання поставки.

3.1.7. Скаржник у касаційній скарзі також вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається із судового збору за подання касаційної скарги у сумі 78 720,00 грн та інші судові витрати -витрати на надання правової (правничої) допомоги у сумі 195 000,00 грн, детальний розрахунок яких з відповідними доказами буде надано у строку, визначені у частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

3.2. Відзив на касаційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що за твердженням позивача, позивач зазначає, що 15.04.2022 між ТОВ "А-ТЕРА" (продавець) та ТОВ "ПЛАТОН.003" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 1504-22Н (далі - договір), відповідно до якого продавець зобов`язується поставити покупцю насіння кукурудзи і соняшника (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

У договорі також передбачені, зокрема, такі умови:

- відповідно пункту 2.1 договору ціна товару, що передається встановлюється в гривні та визначається в узгодженій сторонами специфікації (додаток № 1);

- загальна вартість товару становить 1 647 249,84 грн, що за найвищим курсом продажу долару США/гривня на Міжбанківському Валютному Ринку (ASK) оприлюднених на сайті http://minfin.com.ua/ станом на дату, що передує даті підписання цього договору (курс 29,9500) становить 55 000,00 доларів США, у тому числі ПДВ. Розрахунки між сторонами за договором проводяться в гривнях. На день здійснення оплати вартість товару та розмір платежів змінюються без додаткового погодження сторонами такої зміни прямо пропорційно до зміни курсу продажу долару США/гривня відповідно, до умов цього договору (пункт 2.3 договору);

- за змістом пункту 3.1 договору поставка товару здійснюється за умови дотримання покупцем строків та порядку оплати товару передбачених договором, на умовах EXW "Інкотермс-2000" Черкаська область, м, Корсунь-Шевченківський, вул. Симоненка, 42 у строк до 19.04.2022. У разі порушення покупцем строків чи порядку оплати товару, продавець має право притримати поставку товару по договору в цілому до моменту усунення таких порушень. При порушенні покупцем порядку здійснення попередньої оплати на строк більше 14 (чотирнадцяти) календарних днів продавець залишає за собою право відмовити покупцю в поставці товару умови попередньої (часткової) оплати якого були порушені покупцем;

- пунктом 3.2 договору передбачено, що перехід права власності на товар від продавця до покупця, а також приймання товару по кількості, та якості, здійснюється в момент передачі товару за видатковою накладною. Датою передачі товару є дата оформлення видаткової накладної, яка підписується представником покупця. Підпис представника покупця у видатковій накладній може бути завірений відтиском печатки покупця та свідчить про отримання товару покупцем: за кількістю - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю - відповідно до показників та характеристик, зазначених у документах про якість та походження товару;

- за умовами пункту 4.1 договору розрахунки за товар проводяться в національній валюті України - гривні за курсом до долару США на дату платежу;

- відповідно до пункту 4.4 договору покупець зобов`язується сплатити продавцю вартість (ціну) товару в національній валюті України, за курсом, визначеним згідно з пунктом 4.2 договору, на дату платежу наступними частинами:

4.4.1. 100% від вартості товару, що становить 1 647 249 84 грн, у тому числі ПДВ, що еквівалентно 55 000,00 доларів США, шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті на рахунок продавця в строк до15.10.2022.

Специфікацією до договору купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н, що є додатком № 1, сторони погодили найменування товару, кількість, ціну, загальну вартість у розмірі 1 647 249, 84 грн.

Суди установили, що за твердженням позивача, на виконання умов договору від 15.04.2022 № 1504-22Н позивач поставив товар, а відповідач на підставі довіреності від 21.04.2022 № 3 прийняв вказаний товар на загальну суму 1 647 249, 84 грн, що підтверджується видатковими накладними від 21.04.2022 № 1945 на суму 1 497 499, 90 грн та від 10.05.2022 № 2025 на суму 149 749, 94 грн.

23.12.2022 позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 23.12.2022 № 275 з вимогою сплатити заборгованість за договором у сумі 2 031 386, 50 грн, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 23.12.2022, фіскального чеку, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Акціонерного товариства "Укрпошта", яку відповідачем було проігноровано, що стало підставою для звернення до суду.

4.3. ТОВ "ПЛАТОН.003", заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказувало на те, що договір від 15.04.2022 № 1504-22Н товариством не укладався, директором товариства Зубачовим О. А. не підписувався, як й не підписувалися директором товариства та не проставлялися печатки на додатку до договору, видаткових накладних від 21.04.2022 № 1945, від 10.05.2022 № 2025, довіреності від 21.04.2022 № 3.

Товар за вказаним договором відповідачу не поставлявся та не отримувався ним.

4.4. Суди попередніх інстанцій установили, що висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України за результатами проведення комплексної судової почеркознавчо-технічної експертизи від 11.09.2024 № КСЕ-19/111-24/41811 встановлено, що підписи від імені Зубачова О. А., які містяться у: договорі купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н; специфікації товару до договору купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н (додаток № 1 до договору купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н); видатковій накладній від 21.04.2022 № 1945; видатковій накладній від 10.05.2022 № 2025; довіреності від 21.04.2022 № 3 на отримання матеріальних цінностей - виконані не Зубачовим О. А, а іншою особою.

У висновку експертизи вказано, що відбитки печатки з реквізитами ТОВ "ПЛАТОН.003", які містяться у зазначених вище документах (договорі купівлі-продажу, специфікації товару до договору, видаткових накладних, довіреності на отримання матеріальних цінностей) проставлені не печаткою ТОВ "ПЛАТОН.О03", зразки відбитків якої надано в якості порівняльного матеріалу.

Суди попередніх інстанцій, виходячи з положень статей 98, 104 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про судову експертизу" та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 112.02.2020 у справі №910/21067/17 та у постанові від 15.06.2021 у справі №916/2479/17, виходили з того, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, поряд з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції щодо доводів ТОВ "А-ТЕРА" про наявність в матеріалах справи іншого примірника договору купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н, який залишено поза увагою судом першої інстанції та який необґрунтовано не був предметом дослідження під час проведення комплексної почеркознавчо-технічної експертизи, зазначив, що якщо сторона заперечує висновок судового експерта, вона може заявити клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи, або подати власний висновок експерта на обґрунтування заперечень.

Проте, позивач не подавав до суду першої інстанції клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи та не надав висновку експерта, предметом дослідження якого був би інший примірник договору від 15.04.2022 № 1504-22Н.

У зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку про прийняття до уваги висновку експерта за результатами проведення комплексної судової почеркознавчо-технічної експертизи від 11.09.2024 № КСЕ-19/111-24/41811, складений Київським науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку згідно з пунктом 1 статті 384, пунктом 1 статті 385 Кримінального кодексу України, оскільки висновки судової експертизи узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що договір купівлі-продажу від 15.04.2022 № 1504-22Н не був укладений між ТОВ "А-ТЕРА" та ТОВ "ПЛАТОН.003", оскільки підписаний неуповноваженою особою відповідача й не скріплений його печаткою, що свідчить про недосягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов правочину.

4.5. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших юридичних фактів (стаття 11 Цивільного кодексу України). Зобов`язанням є правовідношення (частина перша статті 509 Цивільного коде4ксу України), а змістом правовідношення - права й обов`язки його сторін.

За змістом частини 8 статті 181 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - здійснення поставки) у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що за змістом законодавчого регулювання, наведеного у загальних положеннях про правочини, якщо договір хоча й має ознаки неукладеного, але є виконаним, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи визнаним в судовому порядку недійсним. Порушення права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняття та використання іншою особою майна позивача).

4.6. У постанові Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 910/12295/23 зазначено, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

За змістом цієї ж статті господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

В силу частин першої, другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення) передбачено, що Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (підпункт 2.3 пункту 2 Положення).

4.7. Водночас, як було встановлено судами, підписи від імені директора ТОВ "ПЛАТОН.003" Зубачова О. А. на видаткових накладних від 21.04.2022 № 1945, від 10.05.2022 № 2025, довіреності від 21.04.2022 № 3 на отримання матеріальних цінностей виконані не Зубачовим О. А., а іншою особою, відбитки печатки на вказаних документах не належать ТОВ "ПЛАТОН.003".

4.8. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

4.9. ТОВ "А-ТЕРА" на підтвердження здійснення поставки за спірним договором вказувало також на реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та квитанції, як додаткове підтвердження здійснення позивачем поставки товару, то колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду, посилався на постанову Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, в якій наведено правову позицію про те, що якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши оцінку доводів позивача про реєстрацію ним податкових накладних в реєстрі, установив, що відповідачем було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, у зв`язку з чим суди дійшли висновку про відсутність в матеріалах справи доказів формування відповідачем, як покупцем товару, податкового кредиту за фактом поставки позивачем товару на підставі зареєстрованих позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а надані позивачем податкові накладні не прийняті судами до уваги, як докази підтвердження здійснення позивачем поставки товару на користь відповідача.

4.10. Суди попередніх інстанцій також не прийняли до уваги надані позивачем товарно-транспортні накладні від 10.05.2022 № Р213, від 21.04.2022 № Р174 та лист від 09.09.2023 № 503/1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корсунь" з даними до нього документами, установивши обставини стосовно того, що вказані товарно-транспортні накладні не містять відомостей про найменування вантажу, а тому відсутня можливість ідентифікувати вантаж, який поставлявся за вказаними накладними, отже такі накладні не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення поставки на користь відповідача товару - насіння кукурудзи і соняшника відповідно до договору.

4.11. Щодо показів свідків, на які посилався позивач, суди з посиланням, зокрема, на положення частини 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України, вказали на те, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження здійснення ним поставки товару відповідачу.

4.12. Оскаржуючи судові рішення у справі з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вказує на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме частини 3, 8 статті 19 Господарського кодексу України, пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, статті 1, частин 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, наведених заявником.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

Так, у справі № 905/49/15 (постанова Верховного Суду від 04.11.2019) Верховний Суд, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції вказав на те, що ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанції не врахували норм матеріального права та не з`ясували відповідно до вимог законодавства питання чи відображались господарські операції зі спірних поставок товару на підставі видаткових накладних за договором поставки товару в податковому обліку продавця та покупця.

У справі № 922/2115/19 (постанова Верховного Суду від 03.06.2022) Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою частково задоволено позовні вимого про стягнення заборгованості за договором поставки внаслідок часткової оплати товару відповідачем, визнав обґрунтованими висновки суду про часткове задоволення позовних вимог у зв`язку із встановленням обставин щодо не підтвердження позивачем належними доказами здійснення ним поставки на заявлену до стягнення суму.

У справі № 910/23097/17 (постанова Великої Палати Верховного Суду) судами розглядалася заява Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грант резорт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нибулон прайм" про визнання недійсним договору в межах справи за заявою ГУ ДФС до ТОВ "Грант резорт" про банкрутство.

У справі № 915/878/16 (постанова Верховного Суду від 05.12.2018) передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив, що для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати, фактичне здійснення господарської операції, повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі. Разом з тим судами попередніх інстанцій для з`ясування реальності господарської операції не встановлювалося чи має місце відображення операції з отримання товару у податковій звітності.

У справі № 160/3364/19 (постанова Верховного Суду від 07.07.2022) предметом розгляду були вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Натомість у справі, яка розглядається, суди відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили із встановлення обставин стосовно того, що згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України за результатами проведення комплексної судової почеркознавчо-технічної експертизи від 11.09.2024 № КСЕ-19/111-24/41811, підписи від імені директора ТОВ "ПЛАТОН.003" Зубачова О. А. на видаткових накладних від 21.04.2022 № 1945, від 10.05.2022 № 2025, довіреності від 21.04.2022 № 3 на отримання матеріальних цінностей виконані не Зубачовим О. А., а іншою особою, відбитки печатки на вказаних документах не належать ТОВ "ПЛАТОН.003", а тому договір не було укладено, у той час як з інших доказів, наданих позивачем, неможливо встановити здійснення ним поставки відповідачу товару - насіння кукурудзи і соняшника відповідно до договору.

З цих же підстав не беруться до уваги посилання заявника касаційної скарги на неправильне застосування судами попередніх інстанцій пункту 6 частини 1 статті 3, статті 241, статті 664 Цивільного кодексу України, пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу, Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 та статті 581 Господарського кодексу України в редакції Закону України № 1206-VII від 15.04.2014 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу", а також статей 73-79, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, наведених скаржником у касаційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу на тому, що наведені у зазначених скаржником постановах висновки за своїм змістом є загальними вимогами процесуального та матеріального законодавства, певним алгоритмом дій суду та мають бути дотримані судами при розгляді будь-якого судового спору. Однак у наведених скаржником справах, на неврахування висновків Верховного Суду в яких посилається заявник, ці норми та принципи застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмету доказування. При цьому Верховний Суд зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у зазначених ним постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а зміст зазначеної скаржником постанови не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у такій постанові.

У справі, в якій подано касаційну скаргу, фактичні обставини встановлені судами на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчать про те, що позивач не довів належними, допустимими та вірогідними доказами здійснення поставки товару відповідачу, що зумовило відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості, натомість відповідно до імперативних положень частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України у суду касаційної інстанції відсутні повноваження вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "А-Тека" на судові рішення у справі згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу, а з інших підстав - залишення судових рішень без змін.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.3. Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги скаржника щодо оскаржень судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд, переглянувши оскаржувані у справі судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, вважає, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід закрити, а з інших підстав - судові рішення залишити без змін.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ТЕРА" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/5274/23, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "А-ТЕРА" залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/5274/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак