ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2025 р. м. ХарківСправа № 922/2646/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз",м.Харків
до Комунального підприємства теплових мереж м. Берестин, Харківська обл., м.Берестин
про стягнення коштів 766 666,23 грн.
за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж м.Берестин про стягнення суми заборгованості за договором розподілу природного газу №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 року за червень 2023 року у сумі 669 999,99 грн., 3% річних 16 355,34 грн та інфляційниї втрат 80 310,90 грн.

Також у позові позивач просить визначити в рішенні суду про нарахування 3% річних на суму непогашеного за договором №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 боргу в сумі 669 999,99 грн, за такою формулою: С * 3/100 * Д / 365, де С сума заборгованості; Д кількість днів прострочення, починаючи з дати ухвалення судового рішення і до моменту виконання цього рішення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.09.2025 о 10:00.

19.08.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 19127), в якому частково визнає перед Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" заборгованість за договором №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 та зазначає, що на погашення заборгованості за вищезазначеним КПТМ м. Берестин здійснило часткову сплату, що підтверджується платіжною інструкцією №674 від 18.08.2025.

22.08.2025 позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.№ 19365) в якій не заперечує проти заявленої відповідачем проведеної оплати частини заборгованості в сумі 20 000,00 грн від 18.08.2025 та просить врахувати цю обставину під час вирішення справи судом. Разом із цим вказує, що зазначена обставина не впливає на право позивача на стягнення залишку заборгованості за договором розподілу природного газу №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 року за червень 2023 року та нарахованих за період прострочення 3% річних в сумі 16 355,34 грн, інфляційних втрат в сумі 80 310,90 грн.

16.09.2025 від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№ 21360), а саме доказів часткової оплати заборгованості у розмірі 20 000,00 грн. за платіжною інструкцією №746 від 16.09.2025.

Протокольною ухвалою від 17.09.2025 долучено до матеріалів справи докази часткової оплати заборгованості, які були додані відповідачем до клопотання про долучення доказів (вх.№ 21360 від 16.09.2025); на підставі ч.3 ст.177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 15.10.25 о 10 год. 30 хв.

14.10.2025 від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№ 23908), а саме доказів часткової оплати заборгованості у розмірі 19 800,00 грн., за платіжною інструкцією №844 від 14.10.2025.

Протокольною ухвалою від 15.10.2025 2025 долучено до матеріалів справи докази часткової оплати заборгованості, які були додані відповідачем до клопотання про долучення доказів (вх.№ 23908 від 14.10.2025); закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.25 о 12:30.

Протокольною ухвалою від 05.11.2025 розгляд справи по суті було відкладено на 19.11.2025 о 09:30.

12.11.2025 позивачем до суду надано письмові пояснення (вх.№ 26334), в яких повідомляє, що станом на 12.11.2025 заборгованість відповідача за договором розподілу природного газу №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 року складає 606 999,99 грн. та просить врахувати дані пояснення при ухваленні рішення у справі.

18.11.2025 відповідачем до суду надано клопотання про долучення доказів (вх.№ 26827), а саме доказів часткової сплати заборгованості за платіжною інструкцією №937 від 18.11.2025 у розмірі 70 000,00 грн.

Протокольною ухвалою від 19.11.2025 судом були долучені додані до клопотання (вх.№26827 від 18.11.2025) докази часткової сплати заборгованості.

Представник позивача у судовому засіданні 19.11.2025 зазначив, що на час судового засідання не підверджується проведення відповідачем оплати заборгованості у розмірі 70 000,00 грн. за платіжною інструкцією № 937 від 18.11.2025, яка була долучена останнім до клопотання (вх.№26827).

У зв`язку із необхідністю додаткового часу для перевірки проведення відповідачем оплати заборгованості у розмірі 70 000,00 грн. за платіжною інструкцією № 937 від 18.11.2025 у судовому засіданні була оголошена перерва до 19.11.25 о 16 год. 00 хв.

Після перерви у судове засідання представник позивача не з`явився, проте надав до суду письмові пояснення (вх.№ 26919), в яких підтверджує надходження коштів за платіжною інструкцією № 937 від 18.11.2025.

Представник відповідача у судове засідання 19.11.2025 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся згідно з ч.5, 7 ст.6 ГПК України шляхом направлення ухвал суду в електронній формі до Електронного кабінету відповідача із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує практику ЄСПЛ як джерело права, зокрема, у справі Осіпов проти України, де Суд нагадав, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення представника позивача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Правовідносини між споживачем та Оператором ГРМ врегульовані Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс ГРМ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/27824, постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" тощо.

Закон України "Про ринок природного газу" визначає наступних суб`єктів ринку природного газу: оператор газотранспортної системи; оператор газорозподільної системи; оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

АТ "Харківгаз" згідно норм чинного законодавства мало статус Оператора газорозподільної системи, який до 01.07.2023 здійснював господарську діяльність з розподілу природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії, виданої згідно постанови НКРЕКП № 809 від 19.06.2017.

Відповідно до Кодексу ГРМ, Оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

У спірних правовідносинах Комунальне підприємство теплових мереж м. Берестин згідно норм чинного законодавства має статус споживача природного газу (згідно п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу).

Відповідно до пункту 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газ (глава 1 розділу І Кодексу ГРМ).

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділ VІ Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VІ Кодекс ГРМ договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

01 січня 2016 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі АТ "Харківгаз", позивач, Оператор ГРМ) та Красноградським підприємством теплових мереж (), яке у подальшому відповідно до рішення Красноградської міської ради №4976-VIII від 24 жовтня 2024 року №4976 Про перейменування комунальних підприємств Красноградської територіальної громади та затвердження статутів в новій редакції» було перейменовано на Комунальне підприємство теплових мереж м. Берестин (далі відповідач, споживач) укладено Договір розподілу природного газу шляхом підписанням відповідачем Заяви-приєднання № 09420WCWMZCT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (далі Заява).

Підписанням Заяви відповідач приєднався до умов Типового публічного договору розподілу природного газу, текст якого затверджений Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 (далі Договір) та розміщений на офіційному сайті Верховної Ради України, за посиланням https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z1384-15#Text.

АТ "Харківгаз" надавало послуги з розподілу природного газу споживачу по точках комерційного обліку, які визначені Додатками № 4 до Договору, що додаються до заяви-приєднання, а саме: Красноград, вул. Петрівська, 118; Красноград, вул. Преображенська, 21а;Красноград, вул. Горького, 114; Красноград, вул. Полтавська, 3а; Красноград, вул. Московська, 45е; Красноград, вул. Короленко, 85; Красноград, вул. Бєльовська, 18; Красноград, вул. Копиленко, 5; Красноград, вул. Лермонтовська, 67; Красноград, вул. Соборна, 61; Зоряне, вул. Молодіжна, 66; Миколо-Комишувата, вул. Валківська, 1; Садове, пров. І.Ф. Засядька, 5; Березівка, вул. Стовбова, 78; Володимирівка, вул. Верхня, 3; Петрівка, вул. Шкільна, 1; Добренька вул. Садова, 70; Іванівське, вул. Центральна, 252; Берестовенька, вул. Покровська, 27; Хрестище, вул. Шкільна, 21а; Дослідне, вул. Наукова, б/н; Улянівка, вул. Мостова, 2; Наталине, вул. Свято-Троїцька, 16; Піщанка, вул. Центральна, б/н; Піщанка, 8 березня, 24; Кобзівка, вул. Героя України І.М. Гулого, 117; Берестовенька, вул. 18 вересня, 74.

Згідно пункту 2.1. Договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Постановою НКРЕКП № 2080 від 07.10.2019 внесено зміни до Кодексу ГРМ (та до договору відповідно), згідно яких з 01.01.2020 запроваджується новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів природного газу та здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується відповідно до вимог Кодексу ГРМ виходячи із об`ємів споживання об`єктів споживачів за попередній рік.

Пунктом 12.2. Договору передбачено, що якщо в установленому порядку Регулятором будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, Оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим Договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін.

У разі незгоди Споживача зі змінами він має право розірвати цей Договір шляхом надсилання письмового повідомлення Оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього Договору зміни. Не розірвання цього Договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду Споживача з внесеними до цього Договору змінами.

Відповідно до пункту 6.1. Договору (зі змінами) оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року (згідно пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ).

Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність сумарно по всіх його об`єктах, величина перевищення має бути сплачена споживачем за півторакратною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.

Враховуючи умови договору та норми Кодексу ГРМ, Оператором ГРМ було визначено плановий обсяг річної замовленої потужності споживача на 2023 рік, про що складено Акт №ХА00054959 приймання-передачі природного газу від 30.09.2022,який становить: 4 581 273,33 м. куб. величина річної замовленої потужності на 2023 рік, та, відповідно, 381 772,77 м. куб. величина замовленої потужності на місяць.

Пунктом 10 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що надання оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Акт надсилається оператором ГРМ споживачеві. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством. До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Крім того, відповідно до п. 6.8. розд. VI Типового договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

АТ "Харківгаз" було складено акт наданих послуг № БХ000010692 від 30.06.2023, згідно з яким об`єм розподіленого споживачу природного газу у червні 2023 року склав 381 772,83 м. куб., вартість наданих послуг складає 911 673,52 грн (в т.ч. ПДВ 151 945,59 грн).

Споживачем підписано акт звірки №1237 за червень 2023 року та акт звірки №4678 за 3 квартал 2023 року.

У подальшому між відповідачем та АТ «Харківгаз» укладено Додаткову угоду до Типового договору розподілу природного газу №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 про погашення заборгованості за послуги з розподілу природного газу за договором №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016, яка станом на 20.03.2024 становить 1 248 999,99 грн.

Заборгованість підлягає оплаті згідно графіку погашення заборгованості в строк до 30.09.2024.

Проте, відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання з оплати послуг з розподілу природного газу згідно графіку,у зв`язку із чим з 01.10.2024 почалось прострочення зобов`язання відповідача щодо оплати послуг з розподілу природного газу.

Станом на час подання до суду позовної заяви заборгованість відповідача становила 669 999,99 грн.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позивачем до стягнення також нараховані три проценти річних у сумі 16 355,34 грн та інфляційні втрати у розмірі 80 310,90грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 ГК України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст.193 ГК України).

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Частиною першою статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявні в матеріалах справи акти відповідачем не підписані. Вмотивованої відмови відповідача від підписання відповідних актів матеріали справи не містять. Отримання вказаних актів відповідач не спростовує.

В силу положень частини першої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, після звернення з даним позовом до суду, відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за договором №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 на загальну суму 133 000,00 грн. Так, за платіжною інструкцією №674 від 18.08.2025 сплачено 20 000,00 грн., за платіжною інструкцією №746 від 16.09.2025 сплачено 20 000,00 грн., за платіжною інструкцією №844 від 14.10.2025 сплачено 19 800,00 грн., за платіжною інструкцією № 892 від 29.10.2025 сплачено 3 200,00 грн., за платіжною інструкцією № 937 від 18.11.2025 сплачено 70 000,00 грн.,

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наведених положень процесуального закону слідує, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

З підстав наведеного, оскільки відповідачем було здійснено оплату у загальному розмірі 133 000,00 грн після надходження позовної заяви до суду, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 133 000,00 грн. підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи вищевикладене та те , що заборгованість відповідача за розподіл природного газу за червень 2023 року на час прийняття цього рішення складає 536 999,99 грн, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 року підлягають задоволенню у розмірі 536 999,99 грн. В іншій частині основного боргу позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 16 355,34 грн. та інфляційні втрати у сумі 80 310,90 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач, у свою чергу, контррозрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат суду не надав.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних суд встановив, що дані розрахунки здійснено у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства, є арифметично вірними, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У позовній заяві позивачем заявлене клопотання, в якому він просить суд:

-Визначити в рішенні суду про нарахування 3% річних на суму непогашеного за договором №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 боргу в сумі 669 999,99 грн, за такою формулою: С * 3/100 * Д / 365, де С сума заборгованості; Д кількість днів прострочення, починаючи з дати ухвалення судового рішення і до моменту виконання цього рішення.

-Визначити в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат на суму непогашеного за договором №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 боргу в сумі 669 999,99 грн, за такою формулою: І=С*ІІс-С, де С сума заборгованості; ІІс індекс інфляції сукупний за весь період прострочення (за весь період шляхом перемноження щомісячних індексів інфляції), починаючи з дати ухвалення судового рішення і на момент виконання цього рішення.

-При зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс

Згідно з ч.10 ст.238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз наведеної норми, свідчить про те, що остання передбачає право, а не обов`язок суду зазначити про нарахування відсотків або пені у рішенні про стягнення боргу, і таке право надано суду для нарахування відсотків, або для нарахування пені, тобто за вибором позивача один з видів відповідальності.

Нарахування пені або відсотків у порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Відтак, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних охоплюються приписами ч.10 ст. 238 ГПК України, якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.

Водночас, норма ч.10ст.238 ГПК України допускає продовження нарахування на суму боргу саме відсотків або пені, а не інфляційних втрат отже, клопотання позивача зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат на суму боргу до моменту виконання рішення є безпідставним. Індекс інфляції хоч математично і може бути виражений через відсоткове співвідношення, але за методикою розраховується за набагато складнішою формулою, ніж відсотки чи пеня на суму боргу, за своєю економічною суттю є показником, що характеризує зміни загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а отже не підпадає під дію ч. 10 ст. 238 ГПК України.

За приписами частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи наявність у відповідача боргу та заявлене позивачем клопотання, суд дійшов висновку про можливість зазначення в цьому рішенні про нарахування трьох процентів річних органом (особою) на суму залишку основного боргу, що здійснює примусове виконання рішення, до моменту виконання рішення згідно ч.10 ст.238 ГПК України, за формулою: сума трьох процентів річних = С х 3% х Д : К : 100, де: С - сума залишку боргу (станом на день прийняття цього рішення сума залишку основного боргу складає 536 999,99 грн); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість, за кожен повний день прострочення, починаючи з дати ухвалення судового рішення і до моменту виконання цього рішення.

З огляду на викладене, в іншій частині клопотання позивача, враховуючи імперативні приписи ч. 10 ст. 238 ГПК України (або відсотки, або пеня), суд відмовляє.

Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України покладає на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 199,99 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Красноградського підприємства теплових мереж (63304, Харківська обл., м. Красноград, вул. Соборна, 47, Ід. код юр. особи - 32464827) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1, Ід. код юр. особи 03359500) 536 999 грн. 99 коп. заборгованості за червень 2023 року за договором розподілу природного газу №09420WCWMZCT016 від 01.01.2016 року, 16 355 грн. 34 коп. 3% річних, 80 310 грн. 90 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору 9 199 грн. 99 коп.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості 133 000 грн. 00 коп.

Клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про визначення в рішенні суду про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, - задовольнити частково.

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2025 у справі №922/2646/25 здійснювати нарахування трьох процентів річних на суму несплаченого основного боргу, яка підлягає стягненню, починаючи з дати ухвалення рішення до моменту виконання вказаного рішення, за формулою: С х 3% х Д : К : 100, де: С - сума залишку боргу (станом на день прийняття цього рішення сума залишку основного боргу складає 536 999 грн. 99 коп.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" листопада 2025 р.

Суддя С.Ч. Жельне