ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" листопада 2025 р. м. Черкаси справа № 14/5026/1020/2011

Вх.суду №16794/25/23 від 12.11.2025

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., розглянувши заяву від 11.11.2025

заявника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносоюз Д"

про визнання незаконними дій ліквідатора банкрута та визнання недійсними його наказів

у справі за заявою

ініціюючого кредитора, Управління Пенсійного фонду України в м.Черкаси,

до боржника, Закритого акціонерного товариства "Рось",

про банкрутство юридичної особи,

УСТАНОВИВ:

1.Товариством з обмеженою відповідальністю "Техносоюз-Д" подано заяву від 11.11.2025 з вимогами: визнати незаконними дії арбітражного керуючого Юдицького Олександра Вікторовича щодо включення до ліквідаційної маси майна ЗАТ «РОСЬ» безхазяйного майна за вартістю та переліком згідно наказу від 15.08.2025 за №04-МЦ/1020- 2011 та від 01.09.2025 за № 6-МЦ/1020-2011; визнати недійсним наказ по ЗАТ «РОСЬ» від 15.08.2025 за №04-МЦ/1020-2011; визнати недійсним наказ по ЗАТ «РОСЬ» від 01.09.2025 за № 6-МЦ/1020-2011.

2. Відповідно до ст. 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та у зв`язку з цим має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.4 і 5 ГПК України особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (1-й) або договором (2-й). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (3-й).

Законом способи захисту визначені у ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник (…). Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення (…).

Господарське судочинство відповідно до ст.12 ГПК України здійснюється у формі наказного або позовного провадження (загального або спрощеного).

Розгляд справи про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства (ч.1 ст.2).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 зробила висновок про те, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи:

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України.

3. Заявником у заяві заявлено вимоги про визнання наказів недійсними з тих мотивів, що ліквідатором банкрута (арбітражним керуючим Юдицьким О.В.) вчинені незаконні дії з порушення порядку набуття та привласнення боржником безхазяйного майна, яке фактично належить заявнику.

Підставами для вимог заявник вказує ст.45, 48, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.335 Цивільного кодексу України.

Зі змісту (суті) вимог вбачається, що заявник вважає оприбутковане до ліквідаційної маси майно належним йому.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Тобто заявник вважає, що його суб`єктивне право на майно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника (боржника), внаслідок чого суб`єктивне право заявника зникло як таке; що порушення права заявника пов`язано з позбавленням його можливості здійснити, реалізувати своє право стосовно майна. Саме у зв`язку з цим заявник звертається до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання недійсними локальних актів індивідуальної дії (наказів боржника у особі ліквідатора банкрута)

Якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу треба розглядати в межах справи про банкрутство на підставі статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

Очевидно, що заявлена вимога не є процедурним питанням, яке вирішується у справі про банкрутство.

Тому суд вважає, що подану заяву слід оцінювати як позовну заяву.

4. Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 ГПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи, що заява із заявленою вимогою підлягає розгляду у межах справи про банкрутство, але за правилами позовного провадження, що технічної можливості її прийняття як позовної заяви у межах справи про банкрутство автоматизована система не допускає, суд відмовляє у відкритті провадження за нею.

5. При цьому суд зазначає такі недоліки заяви (як позовної заяви) вона не містить зазначення відомостей, які передбачені п.2-5, 8, 9, 10 ч.3 ст.162 ГПК України. Якщо заявник вважає, що ним обраний такий спосіб захисту, який не суперечить закону (3-й), то він має докладно викласти свою позицію в позові, для того, щоб суд визначився у своєму рішенні, що такий спосіб захист може бути застосований. Окремо суд вважає за необхідне наголосити, що заява не містить розрахунку судових витрат і доказів сплати судового збору за кожну заявлену вимогу.

Керуючись п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техносоюз-Д" від 11.11.2025.

Ухвала суду набрала законної сили 25.11.2025. Ухвала суду може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду через суд першої інстанції в порядку та у строки, встановлені статтями 254-257 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України

Направити цю ухвалу заявнику та боржнику.

Суддя Ю.А. Хабазня

Х-4, 14-925-0001