РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2025Справа № 910/11676/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Приватного підприємства "Врегульований борг", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал", м. Київ

про стягнення 95 926,27 грн, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2025 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "Врегульований борг" (позивач) про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (відповідач) суми 3% річних в розмірі 28 30941 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 67 616,86 грн, у зв`язку з невчасним виконанням відповідачем вимог Договору про постачання теплової енергії у гарячій воді №311564 від 01.12.2002 року, в частині оплати спожитої теплової енергії, заборгованість за яку стягнуто згідно рішення Господарського суду міста Києва №910/8583/23 від 19.10.2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.09.2025 року справу №910/11676/25 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 24.09.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

24.09.2025 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду від 30.09.2025 року в електронному вигляді було надіслано відповідачу в його електронний кабінет (довідка про доставку електронного листа 30.09.2025 року міститься в матеріалах справи).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 15.10.2025 року (включно).

Втім, відповідач правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2002 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (найменування якої було змінено з 01.01.2019 року на Акціонерне товариство "Київенерго", а з 09.08.2019 року на Акціонерне товариство "К.Енерго") (енергопостачальна організація за договором) та Приватним акціонерним товариством "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (абонент за договором, відповідач у справі) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 311564 (далі - Договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1 Договору).

Розділами 1-9 Договору сторони погодили предмет договору, права та обов`язки сторін, порядок обліку теплової енергії, відповідальність сторін, форс-мажор, порядок вирішення спорів, термін дії договору тощо.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 8.4 Договору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 року по справі №910/8583/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" про стягнення 264 743,39 грн встановлено, що, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів письмового повідомлення за один місяць до закінчення терміну дії цього договору однією із сторін іншої сторони про припинення Договору, суд дійшов висновку, що вказаний Договір був автоматично пролонгованим на 2004-2019 роки у відповідності до пункту 8.4 Договору.

Вказаний Договір підписаний представниками енергопостачальної організації та абонента та скріплений печатками сторін.

Також, вказаним рішенням встановлено, що в матеріалах справи наявна підписана директором СВП «Київська енергопостачальна компанія» АТ «К.Енерго» - Л.М. Куніним та скріплена печаткою СВП «Київська енергопостачальна компанія» АТ «К.Енерго» довідка про стан розрахунків за спожиту від АТ «К.Енерго» теплоенергію ПАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» за Договором № 311564 від 01.12.2002 року, згідно з якою за відповідачем станом на 01.01.2021 року рахується заборгованість у розмірі 264 743,39 грн.

У вказаній довідці зазначено, що у період з 01.10.2016 по 01.05.2018 року відповідачу нараховано до сплати за теплову енергію за Договором суму у розмірі 492 631,68 грн. Також у даній довідці відображена інформація про здійснення відповідачем оплати за спожиту теплову енергію у спірний період на загальну суму 226 710,79 грн. наступними платежами: у листопаді 2016 року на суму 21 919,67 грн; у грудні 2016 року на суму 38 000,26 грн.; у лютому 2017 року на суму 95 466,95 грн.; у березні 2017 року на суму 41 323,91 грн.; у січні 2018 року на суму 30 000,00 грн. Крім того, з наведеної довідки вбачається наявність на початку періоду у жовтні 2016 року мінусового сальдо на користь відповідача у розмірі 1 177,50 грн.

Таким чином судом встановлено, що відповідно до умов Договору відповідач спожив теплову енергію за період з 01.10.2016 по 01.05.2018 року на загальну суму 492 631,68 грн., яка була ним частково сплачена в сумі 226 710,79 грн.

В свою чергу, як вбачається із матеріалів справи, заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої АТ «К.Енерго» теплової енергії у гарячій воді за спірний період на загальну суму у розмірі 492 631,68 грн. з боку відповідача до суду не надходило, докази пред`явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання теплової енергії у гарячій воді, а також будь-які заперечення щодо повного та належного виконання АТ «К.Енерго» умов Договору з боку відповідача відсутні.

Доказів на підтвердження відключення від постачання теплової енергії у гарячій воді до будинку за адресою: м. Київ, вул. Жилянська 97, матеріали справи також не містять.

Також, заборгованість відповідача за Договором підтверджується листом останнього від 26.01.2018 року № 74, копія якого наявна в матеріалах справи, згідно з яким ПАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» станом на 26.01.2018 року визнає та гарантує сплату заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором №311564.

За таких обставин судом встановлено, що АТ «К.Енерго» виконано прийняті на себе обумовлені Договором зобов`язання з постачання теплової енергії у гарячій воді у період жовтень 2016 року - квітень 2018 року, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію у вказаному обсязі без будь - яких зауважень.

За результатами розгляду справи в межах справи №910/8583/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" задоволено повністю та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" 264 743,39 грн основного боргу та 3 971,15 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного суду №910/8583/23 від 01.02.2024 року рішення Господарського суду міста Києва №910/8583/23 від 19.10.2023 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 05.02.2024 року за Договором цесії №16/050224-Ц ТОВ «Київенерго-Борг» відступило на користь нового кредитора Приватного підприємства «Врегульований Борг» право вимоги первісного кредитора до боржника Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" щодо виконання ним грошових зобов`язань в розмірі 268 714,54 грн. (основний борг та судовий збір) за рішенням Господарського суду м. Києва № 910/8583/23 від 19.10.2023 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 року за спожиту теплову енергію за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.12.2002 № 311564.

Як зазначає позивач, саме він право вимоги до відповідача щодо сплати інфляційної складової боргу та 3% річних за порушення строків відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором від 01.12.2002 № 311564, оскільки заборгованість в сумі 264 743,39 грн, згідно рішення Господарського суду м. Києва № 910/8583/23 від 19.10.2023 року, відповідачем була погашена лише 08.02.2024 року.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що оскільки оплата за надані згідно Договору послуги відповідачем проведена з порушенням передбачених Договором строків, наявні підставі для стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 28 309,41 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 67 616,86 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Як вже було установлено судом, рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2023 року по справі №910/8583/23, серед іншого, зазначено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих йому послуг з поставки теплової енергії, а тому він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Аналіз вищенаведених норм матеріального права (ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525, 526, 530, 903 Цивільного кодексу України) у сукупності з умовами договору дає підстави для висновку, що прийняття відповідачем як замовником послуг за тягне за собою його обов`язок оплатити такі послуги.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі №910/17610/15.

Так суд зазначає, що відповідач мав здійснити оплату послуг у строки визначені Договором, проте не здійснив цього.

Оскільки відповідачем не виконано в повному обсязі обов`язку з оплати позивачем послуг зі спожитої теплової еннергії, Господарський суд міста Києва в рішенні від 19.10.2023 року №910/8583/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 року, вказав, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 264 743,39 грн.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені Господарським судом міста Києва в рішенні від 19.10.2023 року №910/8583/23 беручи до уваги норми статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вбачає підстави для нарахування відповідачу фінансових санкцій, заявлених позивачем.

Так, за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, по день фактичного виконання судового рішення, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних.

У даному разі, господарський суд відмічає, що виконання відповідачем свого основного грошового зобов`язання здійснено 08.02.2024 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Водночас, на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

З огляду на таке, суд зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Позиція викладена Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду №910/13071/19 від 20.11.2020 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних в розмірі 28 309,41 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 67 616,86 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних в розмірі 28 309,41 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 67 616,86 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 422,40 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог та враховуючи коєфіцієнт 0,8, передбаченого нормами ЗУ «Про судовий збір», покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 97) на користь Приватного підприємства «Врегульований борг» (, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 33-Б) суму 3% річних в розмірі 28 309,41 грн (двадцять вісім тисяч триста дев`ять гривень 41 копійка), суму інфляційних втрат в розмірі 67 616,86 (шістдесят сім тисяч шістсот шістнадцять гривень 86 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ