РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2025 року м. Чернігівсправа № 927/980/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Прилуцької окружної прокуратури,

код ЄДРПОУ

вул. В`ячеслава Чорновола, 50-а, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500,

в інтересах держави в особі:

позивача: Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради

вул. Т.Шевченка, 62, смт Парафіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 16730

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ»

вул. Соборна, 99, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400

про стягнення 100 707,75 грн

без виклику представників сторін.

Дії суду щодо розгляду справи. Позиції учасників справи.

Прилуцька окружна прокуратура звернулася до Господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕНЕГІЯ» про стягнення 100 707,75 грн, з яких 81 595,80 грн основного боргу, 12 092,85 грн штрафних санкцій (пені), 5792,19 грн інфляційних витрат, 1226,91 грн 3% річних.

Позов мотивовано необхідністю захисту інтересів держави, порушених неправомірними діями відповідача, а саме неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю №СК4/742-Т від 27.09.2024 в частині забезпечення позивача пальним на АЗС, у зв`язку з чим останнім не отримано пального за скетч-картками на загальну суму 81 595,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Учасники справи були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі та встановлення їм строків для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень, що підтверджується довідками про доставку 06.10.2025 електронних листів до їх електронних кабінетів в системі Електронний суд.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Граничним строком на подання відзиву в даній справі є 21.10.2025. Проте відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзиву у встановлений судом строк не надав.

Згідно частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Обставини справи встановлені судом.

27.09.2024 за результатами публічної закупівлі (UA-2024-09-23-010932-a) між Відділом освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Тенегія (далі - Учасник) укладено договір про закупівлю товарів № СК4/742-Т (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Учасник приймає на себе зобов`язання передати Замовнику у власність нафтопродукти (Дизельне паливо у кількості 3000 л по ціні 49,99 грн/л з ПДВ на суму 149 970,00 грн; Бензин А-95 у кількості 200 л по ціні 53,05 грн/л з ПДВ на суму 10 610,00 грн; всього на загальну суму 160 580,00 грн) (ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистилянти) (далі - товар), а Замовник зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скетч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 (п.1.3. Договору).

Згідно з п.3.1. Договору ціна цього договору становить 160 580,00 грн, у тому числі ПДВ.

Оплата товару здійснюється Замовником в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Учасника в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується в рахунку-фактурі та накладній і дійсна тільки протягом дня їх виписки (п.4.2. Договору).

Строк поставки товарів до закінчення терміну дії довірчого документу (п.5.1. Договору).

Відповідно до п.5.2 Договору місце поставки товарів: передача Замовнику товару за цим Договором здійснюється Учасником на АЗС шляхом заправки автомобілів Замовника при пред`явленні довіреними особами Замовника скретч-карт. Скретч-карта є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними, при цьому Учасник не може передати Замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-карті.

Умови поставки товару самовивезення. Замовник зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п.5.3. Договору).

Згідно п. 6.3.1. Договору Учасник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до п. 7.2. Договору у разi невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупiвлi Toвapiв за бюджетнi кошти Учасник сплачує Замовнику штрафнi санкцii (неустойка, штраф, пеня) у розмiрi, визначеному вiдповiдно до п.п. 7.3.1, 7.3.2 цього Договору, а у разi здiйснення попередньої оплати Учасник, крім сплати зазначених штрафних санкцiй, повертає Замовнику кошти з урахуванням iндексу iнфляцiї.

За умовами п.п. 7.3.1, 7.3.2 Договору у разi порушення умов зобов`язання щодо якостi товарів Постачальник несе відповідальність, передбачену законодавством України. У разi порушення cтроків виконання зобов`язання стягyється пеня у розмiрi подвiйноi облiковоi ставки НБУ вiд суми вapтocтi товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.10.1 Договору).

Строк дії Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1. цього Договору та діє до 31.12.2024.

Таким чином, умовами укладеного сторонами договору передбачено, що предметом закупівлі є нафтопродукти, відпуск яких здійснюється на АЗС на підставі переданих постачальником замовнику скретч-карт.

На виконання умов договору, згідно з видатковою накладною № 0004/0001997 від 27.09.2024 та специфікації до неї, ТОВ Тенегія передано позивачу дизельного палива: 150 скретч-карток номіналом 20 літрів, та бензину А-95: 10 скретч-карток номіналом 20 літрів. Всього на скретч-карток на 3000 літрів дизельного палива, бензину А-95 200 л на загальну суму 160 580,00 грн з ПДВ, які оплачено покупцем у повному обсязі, згідно платіжних інструкцій № 329 та № 330 від 02.10.2024.

Згідно з довідкою про наявність відповідного обладнання та матеріально-технічної бази, необхідної для виконання умов договору ТОВ «ТЕНЕГІЯ» заправляють по скретч-картках та паливних картках на більш ніж 1000 партнерських АЗС по всій території України (в Чернігівській області 26 АЗС з логотипом АВІАС, АNP), що дозволяє безперебійно та якісно здійснювати відпуск паливно-мастильних матеріалів. На всіх АЗС системи «АВІАС» є можливість заправитись цілодобово такими видами пального: Бензин А-92, Бензин А-95, Дизельне пальне, Газ нафтовий скраплений.

Проте, в порушення умов Договору, ТОВ «ТЕНЕГІЯ» не виконало свої зобов`язання, поставку товару у спосіб, передбачений п. 5.2.1. та 5.2.2 Договору, не здійснило в повному обсязі.

Як зазначає прокурор у позові, з 11.12.2024 було фактично припинено виконання зобов`язань по Договору. АЗС, скретч-карти на заправку з яких було передано відповідачем на виконання умов Договору, припинили відпуск палива Замовнику по скретч-картам, які є підставою для відвантаження палива з АЗС.

Згідно з доповідною від 11.12.2024 головного бухгалтера та службовою запискою водія, на автозаправній станції «АВІАС», розташованій за адресою: м. Ічня, вул. Вокзальна, 97 А, водій шкільного автобуса відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради не зміг заправити автобус за скретч-картками: 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 46, 47, у зв`язку з відсутністю палива на заправці. На даний час АЗС закрита.

Аналогічна ситуація мала місце 03.02.2025. 10.03.2025, 03.04.2025 (доповідні головного бухгалтера Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради від 03.02.2025, 10.03.2025, 03.04.2025).

Як вбачається із Реєстру невикористаних талонів/скретч-карток від 01.08.2025 № 01-15/554, залишок невикористаних скретч-карток складає: 10 шт. номіналом 20 літрів на бензин А-95 у загальній кількості 200 л; 71 шт. номіналом 20 літрів на дизельне паливо у загальній кількості 1420 літрів.

Так, з вини постачальника не отовареними залишилися:

-скретч-картки кількістю 71 штука номіналом по 20 л (дизельне паливо на 1420 л), а саме: 46, 47, 44, 45, 42, 43, 40, 41, 00, 01, 94, 95, 92, 93, 90, 91, 88, 89, 86, 87, 66, 67, 64, 65, 62, 63, 60, 61, 02, 99, 16, 17, 14, 15, 12, 13, 18, 19, 30, 31, 84, 85, 82, 83, 80, 81, 10, 11, 00, 79, 98, 99, 96, 97, 94, 95, 92, 93, 90, 91, 88, 89, 86, 87, 84, 85, 82, 83, 80, 81, 02;

-скретч-картки 10 штук номіналом по 20 л (Бензин А-95на 200 л): 42, 43, 40, 41, 38, 39, 36, 37, 46, 47, які отримано позивачем на підставі видаткової накладної № 0004/0001997 від 27.09.2024 та специфікації до неї.

31.07.2025 позивачем направлено відповідачу претензії, в яких зазначено про необхідність виконання умов Договору в частині поставки Товару за пред`явленими картами. Проте, відповіді про результати їх розгляду не надійшли, поставку Товару не відновлено.

Підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача стало те, що відповідач взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконав, не забезпечив наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення талонів та не передав замовнику товар у повному обсязі у кількості, за якістю і на умовах встановлених договором, пальне вартістю 81 595,80 грн.

З огляду на те, що відповідач неналежно виконав свої зобов`язання, прокурором також нараховано та пред`явлено до стягнення 12 092,85 грн штрафних санкцій (пені), 5792,19 грн інфляційних витрат, 1226,91 грн 3% річних.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

Наявність вказаних обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Відповідно до частини 4 цієї статті Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18.

У цій справі прокурор звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради.

В обґрунтування звернення із вказаним позовом Прокурор зазначає, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на принципах ефективності та результативності - при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, тощо.

Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями статті 22 БК України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Постанова № 228).

У свою чергу, головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 18 частини 1 статті 2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього.

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 статті 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3095/18 від 13.11.2019, у справі № 922/3013/18 від 23.10.2019).

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини першої статті 2 БК України).

Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційна-правова форма Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради орган місцевого самоврядування.

Положення ст. 4 Закону України Про місцеве самоврядування в України передбачають, що одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в України сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 28 Закону України Про місцеве самоврядування визначено повноваження сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін передбачено здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 61 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Відділ освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради є суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів.

Відділ освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради, як орган місцевого самоврядування, та який у розумінні ст. 22 БК України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля товару за договором), уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та сфері публічних закупівель.

Відтак, у спірних правовідносинах відділ освіти, який зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, є уповноваженим на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Листом Прилуцької окружної прокуратури за вих.№54-77-4683вих-25 від 03.07.2025 повідомлено Відділ освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради про виявлене порушення з боку TOB «ТЕНЕГІЯ» при виконанні Договору №СК4/742-Т від 27.09.2024, а також витребувано інформацію про вжиті з цього приводу заходи.

У листі №01-15/515 від 09.07.2025 Відділ освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради зазначив, що йому відомо про наявність порушень з боку ТОВ «ТЕНЕГІЯ» щодо непостачання пального за вказаним Договором.

Разом з тим, незважаючи на невиконання вимог претензії ТОВ «ТЕНЕГІЯ» заходів позовного характеру відділом освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради не вжито.

Вказане свідчить про неналежне здійснення Відділом освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради заходів щодо захисту інтересів держави та призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель і, відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді, шляхом пред`явлення даного позову.

З урахуванням наведеного, прокурором дотримано приписи ст. 23 Закону України Про прокуратуру при зверненні до суду з даним позовом. Про виявлені порушення вимог законодавства прокурором заздалегідь проінформовано Позивача та надано достатньо часу для реагування на стверджуванні прокурором порушення інтересів держави.

У порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор листом №50-77-4386вих-25 від 30.05.2025 повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Відділу освіти Городнянської міської ради про стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій (а.с. 49-50).

Наявність у прокурора підстав захисту інтересів держави в межах даної справи сторонами під сумнів не ставиться.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав і обов`язків.

Суд при вирішенні спору враховує, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а правовідносини, що склалися між сторонами, підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у покупця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до приписів статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як встановлено судом, на виконання умов договору, згідно з видатковою накладною № 0004/0001997 від 27.09.2024, ТОВ Тенегія передано замовнику паливні талони дизельного палива: 150 скретч-карток номіналом 20 літрів, та бензину А-95: 10 скретч-карток номіналом 20 літрів. Всього на скретч-карток на 3000 літрів дизельного палива, бензину А-95 200 л на загальну суму 160 580,00 грн з ПДВ, які оплачено покупцем у повному обсязі, згідно платіжних інструкцій № 329 та № 330 від 02.10.2024.

Судом встановлено, що предметом спірного договору є поставка товару у вигляді паливно-мастильних матеріалів. Натомість скреч-картки у розумінні пункту 1.5. укладеного правочину є лише документом, який надає замовнику право на отримання товару.

Такі умови укладеного договору кореспондують вимогам нормативно-правових актів, що регулюють відповідні правовідносини в сфері торгівлі нафтопродуктами.

Так, відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

За пунктом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відповідно до п. 10.3.3.1. Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.

Отже, скретч-картка (як установлена емітентом форма бланку талону на відпуск пального) за приписами чинного законодавства є документом, який засвідчує право його власника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС.

Як убачається з матеріалів справи, за Договором про закупівлю товарів №СК4/742-Т від 27.09.2024 станом на 01.08.2025 залишок невикористаних скретч-карток складає: 10 шт. номіналом 20 літрів на бензин А-95 у загальній кількості 200 л; 71 шт. номіналом 20 літрів на дизельне паливо у загальній кількості 1420 літрів.

Як зазначає прокурор у позові, з 11.12.2024 було фактично припинено виконання зобов`язань по Договору. АЗС, скретч-карти на заправку з яких було передано відповідачем на виконання умов Договору, припинили відпуск палива Замовнику по скретч-картам, які є підставою для відвантаження палива з АЗС. Дані обставини підтверджені доповідними головного бухгалтера Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради від 11.12.2024, 03.02.2025, 10.03.2025, 03.04.2025.

Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 918/631/19).

Судом визначено правову природу сплаченої позивачем та заявленої до стягнення суми коштів у розмірі 81 595,80 грн, щодо якої між сторонами виник спір, саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Отже, до моменту пред`явлення уповноваженими представниками позивача бланків дозволу на АЗС означені кошти залишаються попередньою оплатою.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В контексті наведених норм суд звертається до висновків Верховного Суду щодо застосування положень частини другої статті 693 ЦК України, які викладені у постанові від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23.

У наведеній постанові Верховний Суд зазначив, зокрема: що умовою застосування частини другої статті 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

При цьому, передумовою застосування статті 693 ЦК України в будь-якому разі є не виконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме позивач має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.

За умовами п. 5.1. Договору строк поставки товару до закінчення строку дії довірчого документу.

Як встановлено судом, строк поставки товарів до закінчення строку дії довірчого документу (скретч-картки). Покупець зобов`язаний фактично отримати Товар в межах терміну (строку) дії карток на ПММ. Умови постачання товару самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п.п. 5.1, 5.3 Договору).

З огляду на те, що на долучених до матеріалів справи скретч-картках відсутній строк їх дії, суд доходить висновку, що останні є безстроковими.

Таким чином, враховуючи умови укладеного Договору, правовідносини сторін за укладеним договором про закупівлю товарів у тому числі і після його припинення не можуть бути врегульовані іншим чином, ніж визначено ч. 1 ст. 663 ЦК України, і застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, оскільки виконання обов`язку відповідачем, що є предметом спору у цій справі, перебуває в прямій залежності від реалізації кореспондуючого права позивача, кінцевий строк поставки товару Договором не встановлений та визначений моментом пред`явлення вимоги.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з претензіями від 31.07.2025 №01/17/552, №01/17/553, в яких просив вирішити питання про повернення коштів за невикористані талони.

В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаних претензій до матеріалів справи додані фіскальні чеки від 01.08.2025.

З трекінгу поштового відправлення №287 вбачається, що претензія, направлена на юридичну адресу відповідача, повернута 04.08.2025 відділенням зв`язку з відміткою «відсутній за вказаною адресою».

Отже з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був здійснити поставку бензину та дизельного пального або повернути суму попередньої оплати у строк до 11.08.2025 включно.

Доказів поставки пального чи доказів повернення 81 595,80 грн відповідач не надав, доводи прокурора, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 81 595,80 грн, а тому вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог прокурора про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань суд зазначає таке.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.п. 7.3.2 Договору у разi порушення cтроків виконання зобов`язання стягyється пеня у розмiрi подвiйноi облiковоi ставки НБУ вiд суми вapтocтi товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

Як зазначено вище, відповідач повинен був здійснити поставку бензину та дизельного пального або повернути суму попередньої оплати у строк до 11.08.2025 включно, тобто прострочка виконання зобов`язань за договором у відповідача виникла з 12.08.2025.

Водночас, прокурором обраховані пеня, 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 11.12.2024 по 11.06.2025, тобто за період, що не охоплює період фактичного прострочення відповідачем обов`язку з поставки товару.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вимоги прокурора про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 11.12.2024 по 11.06.2025 є такою, що не підлягають задоволенню як безпідставно нараховані.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 ГПК).

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 статті 74 ГПК України).

Під час розгляду цієї справи сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів у суду не виникло.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає 81 595,80 грн заборгованості. В решті вимог про стягнення 12 092,85 грн штрафних санкцій (пені), 5792,19 грн інфляційних витрат, 1226,91 грн 3% річних позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 1962,69 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (, вул. Соборна, будинок 99, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400) на користь Відділу освіти, культури та спорту Парафіївської селищної ради (, вул. Т.Шевченка, 62, смт Парафіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 16730) 81 595,80 грн заборгованості.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (, вул. Соборна, будинок 99, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400) на користь Чернігівської обласної прокуратури, (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) судовий збір в сумі 1962,69 грн.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор