РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2025Справа № 910/10919/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши без виклику сторін за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСУЛ"

(04119, місто Київ, вул.Джонса Ґарета, будинок 8, літера 20Д,

)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЄВРОНАФТОГАЗТРЕЙД"

(03169, місто Київ, пров. Московський, будинок 2Б, офіс 8, )

Про стягнення 1 447 762,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСУЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЄВРОНАФТОГАЗТРЕЙД" заборгованість за договором поставки газового конденсату № 19-КОС-РВ від 19.11.2024 у розмірі 1 447 762,90 грн., з яких 860 660,00 грн. - 100% попередньої оплати відповідно до пункту 4.2 Договору, 176 777,93 грн. - пеня за порушення строків з одержання Товару, 60 246,20 грн. - штраф за порушення строків з одержання Товару у розмірі 7%, 185 952,23 грн. - пеня за порушення строків оплати з 22.11.24 по 14.08.25, 86 066,00 грн. - штраф за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань за Договором та Специфікацією, 18 808,89 грн. - 3% річних з 22.11.24 по 14.08.25, 59 251,65 грн. інфляційні збитки за невиконання грошового зобов`язання щодо своєчасної оплати з 22.11.24 по 14.08.25.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.09.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/10919/25 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.09.2025 була направлена та доставлено відповідачу в його Електронний кабінет 08.09.2025, що підтверджується Довідкою про доставлення процесуального документа до електронного кабінету від 08.09.2025.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/10919/25, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

19.11.2024 року між ТОВ «КОСУЛ» (надалі по тексту - Позивач, Постачальник) та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЄВРОНАФТОГАЗТРЕЙД» (надалі по тексту - Відповідач, Покупець) було укладено договір поставки газового конденсату № 19-КОС-РВ (надалі по тексту - Договір), згідно предмету якого Покупець зобов`язується оплатити та одержати на умовах цього Договору Товар відповідно до специфікації, укладеної Сторонами.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, у тому числі, з використанням кваліфікованого електронного підпису, та скріплення печатками Сторін (за наявності), і діє до 31 грудня 2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань.

За результатами біржових торгів № OGC-191124-11, що відбулись 19.11.2024 року у м. Києві на товарній біржі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» по секції Нафта та газовий конденсат, Покупець був визначений переможцем біржових торгів на придбання у Постачальника газового конденсату в кількості 23 тон та загальною вартістю 860 660,00 грн., в т.ч. ПДВ, зі строком поставки з 25.11.2024 року по 29.11.2024 року в місці відвантаження - УКПГ Семиренки, Полтавська обл., Миргородський р-н., с. Ковалівка, вул. Шкільна, 2-а, що засвідчено біржовим свідоцтвом № 03-OGC-191124-11-1-1.

На виконання умов проведених біржових торгів між Постачальником та Покупцем 19 листопада 2024 року укладена Специфікація 19-КОС-РВ-1 до Договору поставки газового конденсату № 19-КОС-РВ від 19 листопада 2024 року (далі по тексту - «Специфікація») на поставку партії газового конденсату (далі по тексту - «Товар») в кількості 23 тон та загальною вартістю 860 660,00 грн., в т.ч. ПДВ, зі строком поставки з 25.11.2024 року по 29.11.2024 року в місці відвантаження - УКПГ Семиренки, Полтавська обл., Миргородський р-н., с. Ковалівка, вул. Шкільна, 2-а.

Умовами п. 4.2 Договору встановлено, що оплата за Товар проводиться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника у вигляді 100% попередньої оплати впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту (дати) підписання Сторонами Специфікації, але в будь-якому випадку до початку відвантаження Товару за відповідною Специфікацією. Таким чином строк виконання Покупцем зобов`язання щодо здійснення оплати Товару за Специфікацією сплив 22.11.2024 р.

Умовами п. 5.1 Договору закріплено, що Покупець зобов`язується одержувати Товар в місці відвантаження впродовж зазначеного у відповідній Специфікації строку/ терміну поставки (відвантаження) товару. Конкретна дата поставки (відвантаження) товару визначаються Постачальником в межах строку/терміну, зазначеного у відповідній Специфікації, про що Постачальник додатково повідомляє Покупця шляхом направлення на електронну адресу Покупця графіку відвантаження Товару, складеного Постачальником, (надалі також - графік відвантаження).

Згідно п. 5.2 Договору обсяг поставки Товару (кожної окремої партії Товару), передбаченого відповідною Специфікацією, зазначається в Заявках на відвантаження (надалі також - Заявка), які складаються Покупцем на підставі графіку відвантаження Товару, складеного Постачальником.

Відповідно до умов п. 5.2.4 Договору Покупець зобов`язаний подати свої транспортні засоби для завантаження Товару з дотриманням строків/термінів, визначених Постачальником у графіку відвантаження, а відомості про транспортні засобів мають відповідати відомостям, зазначеним Покупцем (Вантажоодержувачем) в Заявці.

Згідно заявки на відвантаження №1/11 від 22.11.2024 року Покупець просив здійснити відвантаження Товару 28.11.2024 року.

Листом №1754 від 26.11.2024 року Покупець повідомив Продавця що внаслідок технічних причин, а саме - у зв`язку з поламкою автотранспорту, який вказаний у заявці №1/11 від 22.11.24 та неможливістю вчасно знайти інший транспорт просить перенести дату відвантаження Товару на 04.12.2024 року.

З огляду на обставини викладені у п.7 цього позову, додатковою угодою від 27.11.2024 року до Договору поставки газового конденсату №19-КОС-РВ від 19.11.24 року сторони внесли зміни щодо строку (терміну) постачання за Специфікацією №19-КОС-РВ-1 від 19.11.24 та домовились викласти відповідну умову п.1 Специфікації №19-КОС-РВ-1 від 19.11.24 у наступній редакції: «Строк (термін) постачання: з 25.11.2024 року по 06.12.2024 року».

Як вказує Позивач, в порушення зазначених вище умов Договору Покупцем не було здійснено у визначені строки оплати за поставку Товару згідно Специфікації, не було надано заявку на відвантаження та не були подані транспортні засоби для завантаження, чим фактично здійснено односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань за Договором та Специфікацією.

17.02.2025 року Позивач направив Відповідачу вимогу щодо виконання умов Договору, яка станом на час подання цього позову залишена Відповідачем без відповіді.

Проте, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що всупереч умовам Договору відповідачем здійснено оплату вказаних товарів з порушенням строків оплати, визначених Договором.

У зв`язку з порушенням відповідачем термінів здійснення оплати за поставлений товар позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 1 447 762,90 грн., з яких 860 660,00 грн - 100% попередньої оплати відповідно до пункту 4.2 Договору, 176 777,93 грн - пеня за порушення строків з одержання Товару, 60 246,20 грн - штраф за порушення строків з одержання Товару у розмірі 7%, 185 952,23 грн. - пеня за порушення строків оплати з 22.11.24 по 14.08.25, 86 066,00 грн. - штраф за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань за Договором та Специфікацією, 18 808,89 грн - 3% річних з 22.11.24 по 14.08.25, 59 251,65 грн - інфляційні збитки за невиконання грошового зобов`язання з 22.11.24 по 14.08.25.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, статтею 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами № 19-КОС-РВ від 19.11.2024 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України внормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦК України. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 ЦК України (частина перша статті 693 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до частини першої статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у частині першій статті 655 ЦК України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір купівлі продажу крім основного зобов`язання продавця передати у власність товар, а покупця - оплатити його, може передбачати низку додаткових зобов`язань, встановлювати певну послідовність вчинення дій продавцем та покупцем.

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (частина перша статті 538 ЦК України).

Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими статтею 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя статті 538 ЦК України).

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (частина четверта статті 538 ЦК України).

Верховний Суд у постановах від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19 зазначив, що виходячи з вимог статті 538 ЦК України, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару.

Однак, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 18.08.2023 у справі №927/211/22) дійшла висновку, що таке тлумачення приписів частини третьої статті 538 ЦК України є помилковим, оскільки ця норма спрямована на захист інтересів насамперед постраждалої від невиконання договору сторони, яка має право (а не зобов`язана) зупинити виконання свого обов`язку або відмовитися від його виконання у разі порушення або очікуваного порушення свого зобов`язання з боку іншої сторони.

Вказівка "має право" означає, що сторона може скористатися таким додатковим захистом, але ця норма не може тлумачитися як така, що звільняє іншу сторону від виконання зобов`язання.

Таке тлумачення приписів статті 538 ЦК України по суті прирівнює невнесення передоплати до розірвання договору покупцем в односторонньому порядку (відмови від договору), що є неприпустимим, адже договір є дійсним. І право на його розірвання внаслідок неотримання попередньої оплати виникає саме у продавця, а не покупця.

Відповідно до наведених вище приписів чинного законодавства продавець, який не отримав попередню оплату за товар, який ще не перейшов у власність покупця, має право скористатися одним із наступних способів захисту: 1) стягнути суму попередньої оплати відповідно з умовами договору і продовжувати виконувати договір; 2) розірвати договір та вимагати компенсації збитків.

Покупець, який не здійснив попередню оплату відповідно до умов договору, є стороною, яка порушила зобов`язання.

Відмовляючи у стягненні попередньої оплати, суд позбавляє продавця права вибору, передбаченого ЦК України - наполягати на виконанні в натурі укладеного договору чи вимагати його розірвання та стягнення збитків.

Інше тлумачення статті 538 ЦК України нівелює зміст норм щодо належного виконання зобов`язання за договором, та щодо розірвання договору (відмови від договору) в передбаченому законом та договором порядку.

У статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина перша). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом (частина сьома).

Залежно від моменту, з якого договір вважається укладеним, розрізняють консенсуальні договори - вважаються укладеними з моменту, як тільки сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору, що має знайти відображення у формі, яка передбачена для даного виду договору; та реальні договори - є дійсними лише після вчинення на основі досягнутої згоди певної дії з передачі предмета договору (перевезення вантажу, позика, дарування).

Договір купівлі-продажу є консенсуальним договором, який вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо істотних умов договору, що підтверджується його підписанням сторонами. Отже, сторона, яка не здійснила попередню оплату за договором купівлі-продажу, всупереч своїм договірним обов`язкам не може вважати договір неукладеним, а обов`язки зі здійснення попередньої оплати неіснуючими.

Якщо сторона втратила інтерес до виконання договору, зокрема до придбання товару, або не вносить попередню оплату через порушення своїх обов`язків продавцем, то така сторона може скористатися правом розірвання договору. Без здійснення відповідних дій її обов`язки з внесення попередньої оплати, передбачені договором, не є припиненими або виконаними, і відповідно інша сторона може звернутися до суду для стягнення відповідних сум заборгованості за договором в примусовому порядку.

Системне тлумачення статті 538, частини другої статті 625, частини першої статті 655, статті 692, частини першої статті 697 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати від покупця оплати товару, сплати процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, навіть якщо товар ще не був переданий у власність покупця. При цьому суд повинен враховувати заперечення іншої сторони (покупця) щодо невиконання продавцем своїх інших зустрічних зобов`язань, передбачених договором (не виставлення рахунку-фактури, неповідомлення інформації про готовність товару до відправки, передбаченої договором, недопуск представників покупця для огляду та перевірки товару тощо). Покупець, заперечуючи проти вимоги продавця про стягнення попередньої оплати, також може доводити очікувану неможливість виконання продавцем свого зобов`язання з передачі товару в натурі (знищення, втрату товару) або істотну затримку у виконанні продавцем своїх обов`язків з передачі товару (очікуване істотне порушення).

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2023 у справі №927/211/22.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати суми у розмірі 860 660,00 грн - 100% попередньої оплати відповідно до пункту 4.2 Договору відповідачем не виконано.

Доказів сплати попередньої оплати на загальну суму 860 660,00 грн. матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не заперечується. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 860 660,00 грн. документально підтверджена та належним чином доведена, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача 18 808,89 грн - 3% річних з 22.11.2024 по 14.08.2025, 59 251,65 грн - інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання з 22.11.2024 по 14.08.2025.

Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично не вірним, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 59 251,65 грн. - інфляційних втрат та 18 738,34 грн. - 3% річних за період з 23.11.2024 по 14.08.2025, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення 176 777,93 грн - пені за порушення строків з одержання Товару, 60 246,20 грн - штрафу за порушення строків з одержання Товару у розмірі 7%, 185952,23 грн. - пені за порушення строків оплати з 22.11.24 по 14.08.25, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Умовами п.7.4-7.5 Договору передбачено, що

7.4. У разі невиконання Покупцем взятих на себе зобов`язань з одержання Товару у строки, зазначені у цьому Договорі, Специфікаціях до нього, останній сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,3 % (нуль цілих три десятих відсотки) від вартості не одержаного або несвоєчасно одержаного Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 5 (п`ять) днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від вартості не одержаного або несвоєчасно одержаного Товару.

7.5. У разі невиконання Покупцем умов Договору щодо строків здійснення оплат, Постачальник має право вимагати від Покупця сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з дня наступного за останнім днем строку протягом якого Покупець мав здійснити оплату і закінчується днем коли оплата була здійснена або днем коли Покупець повідомив про відмову від прийняття Товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 27.09.2005 у справі № 35/475-04 та від 08.02.2017 у справі № 3-1217гс/16.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Частиною 6 статті 232 ГК України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що п. 7.4. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Верховний Суд, вирішуючи питання, чи змінює вжите в умові Договору формулювання у вигляді: - "Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань", строк нарахування штрафних санкцій, наведений в частини 6 статті 232 ГК України, зробив висновок, що цю умову неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій.

Відтак, умову, передбачену у п. 7.4. укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі №911/634/19, від якого Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, суд встановив, що позивачем не враховані приписи ч. 6 ст. 232 ГК України та не правильно визначено початок періоду нарахування при здійсненні розрахунків.

За перерахунком суду, з урахуванням дат прострочення та приписів 6 статті 232 ГК України, суд задовольняє вимоги позивача частково у розмірі 127 071,72 грн - пені за порушення строків з одержання Товару, 60 246,20 грн - 7% штрафу за порушення строків з одержання Товару, 185 340,83 грн. - пені за порушення строків оплати.

Стосовно вимоги про стягнення із відповідача 86 066,00 грн. - штрафу за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань за Договором та Специфікацією, суд зазначає наступне.

Умовами п. 7.6. Договору передбачено, що за односторонню необґрунтовану відмову від Договору або від Специфікації та/або від виконання своїх зобов`язань за Договором або Специфікацією, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від вартості Товару, який підлягає поставці за відповідною Специфікацією.

За висновками суду, факт односторонньої відмови від виконання зобов`язання має підтверджуватись вчиненням одностороннього правочину або бездіяльністю.

У разі коли законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. У кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом) (постанова КГС ВС від 20.04.2023 у cправі №910/18029/21).

Так, матеріалами справи не підтверджено наявність дій зі сторони відповідача, спрямованих на односторонню повну відмову від виконання своїх зобов`язань по Договору, як підставу нарахування штрафу у розмірі 10% від ціни Договору.

Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЄВРОНАФТОГАЗТРЕЙД" 86 066,00 грн. - штрафу за відмову від виконання зобов`язань за Договором.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЄВРОНАФТОГАЗТРЕЙД" (03169, місто Київ, пров. Московський, будинок 2Б, офіс 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСУЛ" (04119, місто Київ, вул. Джонса Ґарета, будинок 8, літера 20Д, ) 860 660,00 грн. - попередньої оплати, 127 071,72 грн - пені за порушення строків одержання Товару, 60 246,20 грн - 7% штрафу за порушення строків одержання Товару, 185 340,83 грн. - пені за порушення строків оплати Товару, 59 251,65 грн. - інфляційних втрат, 18 738,34 грн. - 3% річних та 15 735,71 судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов