РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025Справа № 910/9612/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс"

до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

про стягнення 3 089 802, 11 грн

Представники:

від позивача: Лизогуб Р.М. (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 089 802, 11 грн, з яких: 2 840 202, 51 грн - основного боргу, 147 827, 97 грн - пені, 72 739, 70 грн - інфляційні втрати та 29 031, 93 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 27/10/2023-1 від 27.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.08.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.09.2025.

10.09.2025 до суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод", в якому відповідач, зокрема зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок штрафних санкцій: в розрахунках допущено помилки та невірно визначені періоди стягнення штрафних санкцій. Також, відповідач вказує на те, що у розрахунку ціни позову є помилки та неточності, нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат завищені, а оскільки позивачем не надано детального розрахунку для перевірки нарахованих сум, вимоги позивача, на думку відповідача, в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

15.09.2025 до суду надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" на відзив, в якій позивач зазначає, що розрахунок ціни позову було здійснено у відповідності до чинного законодавства за встановленою методикою розрахунку. Крім того, позивач вказує на те, що відповідачем не було зазначено в чому полягають помилки та неточності стосовно розрахунку ціни позову.

У підготовчому засіданні 18.09.2025 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 16.10.2025.

07.10.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій представник позивача просить суд надати можливість представнику брати участь у судових засіданнях по справі № 910/9612/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

13.10.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" про долучення до матеріалів справи доказів, в якій позивач зазначає про часткове погашення відповідачем суми основного боргу за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/9612/25 призначено на 20.11.2025.

18.11.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" про долучення до матеріалів справи доказів, а саме часткове погашення відповідачем суми основного боргу за договором на суму 50 000, 00 грн.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 640 202, 51 грн. - основного боргу, 147 827, 97 грн - пені, 72 739, 70 грн - інфляційні втрати та 29 031, 93 грн - 3 % річних.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується довідкою Господарського суду міста Києва про доставлення процесуального документа (ухвали суду від 16.10.2025) до електронного кабінету відповідача - 21.10.2025 о 18:55 год.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі ухвалено за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 20.11.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" (далі - покупець) укладено договір поставки № 27/10/2023-1, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцю плівку пакувальну (далі - товар), а покупець, в свою чергу, зобов`язується прийняти належний товар та оплатити його на умовах цього договору.

До поняття товару відноситься вся договірна кількість товару, партія товару або частина партії товару (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, умови поставки Товару за цим Договором викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» (у редакції 2010 року), застосовуються з урахуванням особливостей внутрішньодержавних поставок DDP, за адресою: м. Київ, проспект Науки, б.3, якщо інше не вказано в Замовленнях та Специфікаціях до цього Договору (надалі - «Місце поставки»).

Згідно п. 3.2 договору, підставою для здійснення поставки за даним договором є Замовлення, яке надсилається Покупцем Постачальнику засобами електронної пошти або факсограмою. У Замовленні визначається асортимент (вид) та обсяг Товару (кількість), ціна за одиницю Товару (відповідно до підписаної Сторонами Специфікації), загальна ціна партії Товару та інші умови, які Сторони вважають суттєвими для конкретної поставки партії Товару.

За умовами п. 4.1 договору, ціна, асортимент та інші характеристики Товару, що постачається, відображаються у видатковій накладній на відповідну партію товару, дані якої мають відповідати погодженій Сторонами Специфікації. В разі, якщо асортимент чи кількість поставленого товару не відповідає узгодженому в Специфікації, Покупець має право не примати Товар або прийняти ту частину, що відповідає Специфікації. В цьому випадку зобов??язання Постачальника щодо поставки такої партії Товару вважаються виконаними в частині, яка стосується узгодженого Товару. Зобов?язання по оплаті неузгодженого Товару у Покупця не виникають. Ціна включає всі витрати на виробництво і доставку Товару.

Відповідно до п. 4.2 договору, загальна ціна цього договору складається із суми вартості всіх поставок Товару здійснених відповідно до цього Договору та розраховується шляхом складання сум, зазначених у підписаних видаткових накладних на всі поставки Товару протягом строку дії цього Договору.

Згідно п. 5.1. договору, оплата проводиться Покупцем у національної валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 (сорока п?яти) календарних днів після отримання Товару Покупцем.

У п. 8.2. договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) і діє до 31.12.2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № 27/10/2023-1 від 27.10.2023 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 989 497, 91 грн, що підтверджується видатковими накладними №12-000215 від 29.12.2024 на суму 308 885, 98 грн., №01-000008 від 04.01.2025 на суму 90 572, 82 грн, №01-000091 від 16.01.2025 на суму 378 971, 33 грн, №01-000173 від 28.01.2025 на суму 996 174, 29 грн, №02-000067 від 13.02.2025 на суму 1 087 404, 64 грн, №04-000051 від 07.04.2025 на суму 127 488, 85 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також товарно-транспортними накладними № Р1-000091 від 16.01.2025, № Р1-000173 від 28.01.2025, №Р2-000067 від 13.02.2025, №Р4-000051 від 07.04.2025.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, внаслідок чого, як вказує позивач, за Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" утворилась заборгованість у розмірі 2 840 202, 51 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про виконання зобов`язання № 3-25.4.25 від 25.04.2025, в якій позивач просив відповідача протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги перерахувати суму заборгованості за поставлений товар, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ «Укрпошта» № 161. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимога позивача № 3-25.4.25 від 25.04.2025 отримана відповідачем 30.04.2025.

Відповідач на вищезазначену вимогу відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 2 840 202, 51 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 147 827, 97 грн - пені за загальний період з 19.02.2025 по 01.08.2025, 72 739, 70 грн - інфляційні втрати за загальний період з 19.02.2025 по 30.06.2025 та 29 031, 93 грн - 3 % річних за загальний період з 19.02.2025 по 01.08.2025.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 27/10/2023-1 від 27.10.2023, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарськи договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 27/10/2023-1 від 27.10.2023 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 989 497, 91 грн, що підтверджується видатковими накладними №12-000215 від 29.12.2024 на суму 308 885, 98 грн., №01-000008 від 04.01.2025 на суму 90 572, 82 грн, №01-000091 від 16.01.2025 на суму 378 971, 33 грн, №01-000173 від 28.01.2025 на суму 996 174, 29 грн, №02-000067 від 13.02.2025 на суму 1 087 404, 64 грн, №04-000051 від 07.04.2025 на суму 127 488, 85 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а також товарно-транспортними накладними № Р1-000091 від 16.01.2025, № Р1-000173 від 28.01.2025, №Р2-000067 від 13.02.2025, №Р4-000051 від 07.04.2025.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Однак, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, внаслідок чого за Приватним акціонерним товариством "Київський маргариновий завод" утворилась заборгованість у розмірі 2 840 202, 51 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5.1. договору, оплата проводиться Покупцем у національної валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 (сорока п?яти) календарних днів після отримання Товару Покупцем.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 5.1 до договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне:

- за видатковою накладною №01-000008 від 04.01.2025 на суму 90 572, 82 грн, строк оплати настав 18.02.2025, та, починаючи з 19.02.2025 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №01-000091 від 16.01.2025 на суму 378 971, 33 грн, строк оплати настав 03.03.2025 з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, та, починаючи з 04.03.2025 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №01-000173 від 28.01.2025 на суму 996 174, 29 грн, строк оплати настав 14.03.2025, та, починаючи з 15.03.2025 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №02-000067 від 13.02.2025 на суму 1 087 404, 64 грн, строк оплати настав 31.03.2025 з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, та, починаючи з 01.04.2025 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №04-000051 від 07.04.2025 на суму 127 488, 85 грн, строк оплати настав 22.05.2025, та, починаючи з 23.05.2025 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено оплату заборгованості за договором поставки № 27/10/2023-1 від 27.10.2023, а саме 12.09.2025, 03.10.2025 та 22.10.2025 перераховано позивачу кошти у загальному розмірі 200 000, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/9612/25 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 200 000, 00 грн., які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі несплаченою залишалась заборгованість за поставлений товар у розмірі 2 640 202, 51 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати у повному обсязі за поставлений товар, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № 27/10/2023-1 від 27.10.2023 та положення ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 640 202, 51 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 147 827, 97 грн - пені за загальний період з 19.02.2025 по 01.08.2025.

У п. 8.2. договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання за видатковою накладною №01-000091 від 16.01.2025 на суму 378 971, 33 грн, оскільки як встановлено судом вище строк оплати настав 03.03.2025 з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, та, починаючи з 04.03.2025 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

В той же час, розмір пені визначено вірно, тож з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 147 827, 97 грн за загальний період з 19.02.2025 по 01.08.2025 (розрахунок проведено окремо по кожній видатковій накладній).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 72 739, 70 грн - інфляційних втрат за загальний період з 19.02.2025 по 30.06.2025 та 29 031, 93 грн - 3 % річних за загальний період з 19.02.2025 по 01.08.2025, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача 72 739, 70 грн - інфляційні втрати за загальний період з 19.02.2025 по 30.06.2025 та 29 031, 93 грн - 3 % річних за загальний період з 19.02.2025 по 01.08.2025.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" та їх задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тож, витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача повністю, оскільки заборгованість частково сплачено вже після відкриття провадження у даній справі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/9612/25 в частині стягнення 200 000, 00 грн. основного боргу - закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс"- задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (проспект Науки, буд. 3, м. Київ, 03039, ідентифікаційний код - 00333581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаск-Флекс" (вул. Мистецтв, буд. 5, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код - 33066880) 2 640 202 (два мільйона шістсот сорок тисяч двісті дві) грн 51 коп. - основного боргу, 147 827 (сто сорок сім тисяч вісімсот двадцять сім) грн 97 коп. - пені, 72 739 (сімдесят дві тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн 70 коп. - інфляційних втрат, 29 031 (двадцять дев`ять тисяч тридцять одну) грн 93 коп. - 3 % річних та 37 077 (тридцять сім тисяч сімдесят сім) грн 62 коп.- судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 04.12.2025.

Суддя Щербаков С.О.