ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 р. м. Житомир Справа № 906/1062/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретар судового засідання: Фісунов І.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Овчарук О.О. - довіреність №141 від 12.12.2024 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Музика О.В. - довіреність №154 від 13.12.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"

про стягнення 4252564,19 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" 4 252 654,19 грн, з яких: 1 594 467,67 грн пені, 544 673,05 грн 3% річних та 2 113 423,47 грн інфляційних.

Ухвалою від 19.08.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.09.2025.

Ухвалою від 18.09.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.10.2025.

Ухвалою від 21.10.2025 суд продовжив строк розгляду справи по суті на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод та голосив перерву в судовому засіданні до 25.11.2025.

25.11.2025 від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені на 90%. Протокольною ухвалою від 25.11.2025 суд залишив без розгляду вказане клопотання, оскільки воно подано з порушенням процесуальних строків, а саме - на стадії розгляду справи по суті. При цьому, відповідач не навів обґрунтувань щодо поважності причин пропуску строку на його подання та не обґрунтував неможливість подання такого клопотання на стадії підготовчого провадження.

У судовому засіданні 25.11.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (відповідач, боржник) укладено типовий договір постачання природного газу.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.12.2023 у справі №906/1035/23 стягнуто з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 6 325 877, 17 грн основного боргу, 47 444, 08 грн судового збору, а також розстрочено виконання рішення суду на 12 місяців - до 05 грудня 2024 року.

У вказаній справі судом встановлено, що Газопостачальна компанія за період травня 2022 року надала Коростишівгазу природний газ на загальний обсяг 143, 82160 тис. м. куб на загальну суму 6 325 877,17 грн., про що свідчить Акт №8572 приймання-передачі природного газу від 31 травня 2022 року.

Відповідач частково виконав рішення суду, здійснивши 12.12.2023 оплату у розмірі 530 000,00 грн.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання зі сплати заборгованості у повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 594 467,67 грн пені, 544 673,05 грн 3% річних та 2 113 423,47 грн інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.12.2023 у справі №906/1035/23, яке набрало законної сили, встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" у розмірі 6 325 877,17 грн (за травень 2022 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Тобто існування прострочення оплати основного боргу у розмірі 6 325 877,17 грн (за травень 2022 року) не підлягає доказуванню при розгляді даної справи, відповідно до вимог статті 75 ГПК України, оскільки такі обставини встановлені у рішенні суду, яке набрало законної сили.

Суд враховує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За п. 4.5. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1 594 467,67 грн пені, нарахованої за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 (а.с. 50).

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що проведені позивачем нарахування є обґрунтованими та арифметично правильними, відтак позовні вимоги в частині стягнення 1 594 467,67 грн пені підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи із положень ч.2 ст.625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене тим, що грошовим коштам притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо), що призводить до зниження їхньої купівельної спроможності, дисбалансу попиту і пропозиції.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 544 673,05 грн (за період з 01.07.2022 по 30.06.2025) та вважає його арифметично правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат та встановлено, що розмір обґрунтовано заявлених вимог в частині стягнення інфляційних за період з 01.07.2022 по 30.06.2025 становить 1 954 547,77 грн. Суд відмовляє в позові в частині стягнення 158 875,70 грн. інфляційних.

Розрахунки здійснено у правовому порталі України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій".

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги вищезазначених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов є правомірним, обґрунтованим, а отже підлягає задоволенню на суму 4 093 688,49 грн, з яких: 1 594 467,67 грн пені, 544 673,05 грн 3% річних та 1 954 547,77 грн інфляційних. В частині стягнення 158 875,70 грн. інфляційних суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12503, Житомирська обл., м.Коростишів, вул.Київська, 55, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"( 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ):

- 1 594 467,67 грн пені,

- 544 673,05 грн 3% річних

- 1 954 547,77 грн інфляційних.

- 49 124,26 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.12.25

Суддя Давидюк В.К.

сторонам - через "Електронний суд".