ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 903/212/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Акціонерного товариства

«Укргазвидобування» - Пікульської К. В.,

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Торговий дім «Пром-ЮА Груп» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 (у складі колегії суддів: Василишин А. Р. (головуючий), Бучинська Г. Б., Філіпова Т. Л.)

та рішення Господарського суду Волинської області від 02.06.2025 (суддя Вороняк А. С.) в частині відмови у задоволенні позовних вимог

у справі № 903/212/25

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пром-ЮА Груп»

про стягнення 2 500 020,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування») звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» (далі - ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп») про стягнення 1 572 065,28 грн пені за порушення строків поставки товару, 382 099,20 грн штрафу за прострочення поставки товару, 545 856,00 грн штрафу за односторонню необґрунтовану відмову від договору та виконання зобов`язань.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки від 21.06.2023 № УГВС 187/43-23 в частині своєчасної та узгодженої сторонами поставки товару, а також необґрунтованою відмовою відповідача від договору, що відповідно до положень пунктів 7.4, 7.8 договору є підставою для нараховування відповідних штрафних санкції.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 02.06.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» на користь АТ «Укргазвидобування» 1 572 065,28 грн пені, 545 856,00 грн штрафу. У задоволенні позовних вимог про стягнення 382 099,20 грн штрафу відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 рішення Господарського суду Волинської області від 02.06.2025 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у жовтні 2025 року АТ «Укргазвидобування» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 та рішення Господарського суду Волинської області від 02.06.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. В решті рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2025 у справі № 903/212/25 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Укргазвидобування» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 та рішення Господарського суду Волинської області від 02.06.2025 (в частині відмови у задоволенні позовних вимог) з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.11.2025.

ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» у відзиві на касаційну скаргу посилається на безпідставність доводів, наведених у касаційній скарзі, а також на законність та обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» у судове засідання свого представника не направило.

18.11.2025 до Верховного Суду надійшло клопотання представника ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» - адвоката Деркача Д. В. про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю взяти участь у судовому засіданні у зв`язку з участю зазначеного представника у інших судових засіданнях, призначених на цю ж дату на 15:10 та 16:20.

Обговоривши зазначене клопотання, ураховуючи те, що касаційна скарга АТ «Укргазвидобування» була призначена до розгляду у судовому засіданні на 19.11.2025 ухвалою від 23.10.2025, за цей час ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» як юридична особа могло забезпечити участь у призначеному судовому засіданні свого представника - адвоката або іншого представника, у тому числі у порядку самопредставництва, а також враховуючи час, на який призначено судові засідання 19.11.2025 в інших справах, представник ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» - адвоката Деркача Д. В. міг взяти участь у судовому засіданні Верховного Суду у режимі відеоконференції, Суд дійшов висновку про неповажність наведених у клопотанні причин неявки представника відповідача у судове засідання та про відмову у задоволенні зазначеного клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.

Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, а також клопотанням представника ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» - адвоката Деркача Д. В. про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого Верховним Судом відмовлено, та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Укргазвидобування», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 21.06.2023 між АТ «Укргазвидобування» (покупець) та ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» (постачальник) укладено договір поставки № УГВС 187/43-23, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві запасні частини до інжекторів колтюбінгових установок (товар), зазначені в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1).

Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації, яка є додатком № 1 до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком № 3 до договору та є його невід`ємною частиною (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації та графіку поставки до цього договору. Здійснення поставки товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені договором.

Датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки, зазначена у відповідному товарно-транспортному документі, або дата підписання сторонами акту приймання передачі товару, якщо покупець за допомогою товарно-транспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання- передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

У пунктах 5.8, 5.9 договору передбачено, що прийняття товару проводиться шляхом підписання уповноваженими представникaми сторін акту/актів приймання-передачі товару або видаткової/видаткових накладної/накладних. У випадку виявлення недоліків товару або товаросупровідної документації, покупець має право не підписувати акт/акти приймання-передачі товару або видаткову /видаткові накладну/ накладні до усунення виявлених недоліків, а постачальник зобов`язаний усунути недоліки та оплатити документально-підтверджені витрати покупця, спричинені такими недоліками.

Підписанням цього договору постачальник підтверджує, що він ознайомлений з Порядком приймання товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) під час виконання договорів АТ «Укргазвидобування», який встановлює приймання товарно-матеріальних цінностей/товарів по кількості та якості (далі - Порядок) і розміщений на офіційному сайті АТ «Укргазвидобування» - http://ugv.com.ua/ (за посиланням: http://ugv.com.ua/uk/page/docs?count=6 у розділі закупівлі - нормативні документи) та зобов`язується дотримуватись вимог даного Порядку. Сторони договору цим Порядком встановили окремий порядок приймання-передачі товарів по кількості та якості. Порядок є обов`язковим для виконання покупцем та постачальником під час приймання ТМЦ по кількості та якості за договором, по яких здійснюється закупівля ТЦМ на умовах поставки груп D та С ІНКОТЕРМС 2010, на умовах поставки груп D та С ІНКОТЕРМС 2020, а у випадку незастосування правил ІНКОТЕРМС якщо місцем поставки ТМЦ є склад покупця.

За односторонню необґрунтовану відмову від договору та/або виконання своїх зобов`язань по договору (у томи числі гарантійних зобов`язань), постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від ціни договору (пункт 7.4 договору).

У разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (пункт 7.8 договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2 договору і діє до 30.06.2024 (включно) (пункт 10.1 договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками без будь яких зауважень.

На виконання умов договору сторонами 21.06.2023 підписано специфікацію, у якій останні визначили найменування/асортимент товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю товару та загальну вартість товару, яка складає 5 458 560,00 грн.

Відповідно до графіку поставки товару (додаток № 3 до договору) товар має бути поставлений протягом 250 календарних днів з дати укладання договору з можливістю дострокової поставки.

У додатку № 4 до договору визначено технічні та якісні характеристики товару, зокрема, його масу, а саме: дворядний радіально циліндричний роликовий підшипник RBC CA310017 - 1,2 lb; дворядний радіально циліндричний роликовий підшипник СВ318979 - 3,9 lb; дворядний радіально циліндричний роликовий підшипник D060058586 - 3,3 lb.

Судами апеляційної інстанції також установлено, що згідно з положеннями Порядку, даний порядок приймання ТМЦ під час виконання договорів АТ «Укргазвидобування» визначає обов`язкові до виконання, в тому числі постачальником, вимоги до приймання по кількості та якості і оформлення виявлених невідповідностей (недоліків) ТМЦ АТ «Укргазвидобування» та його відокремлених підрозділах під час виконання договорів (контрактів, угод), по яких здійснюється закупівля ТМЦ. Порядок є обов`язковим для виконання та розповсюджує свою дію на відносини між АТ «Укргазвидобування» та постачальником під час приймання ТМЦ по кількості та якості за договорами, по яких здійснюється закупівля ТМЦ на умовах поставки груп D та С ІНКОТЕРМС 2010, на умовах поставки груп D та С ІНКОТЕРМС 2020, а у випадках незастосування правил ІНКОТЕРМС - якщо місцем поставки ТМЦ є склад покупця, після набуття чинності цим Порядком. Цей Порядок включається до умов таких договорів з зазначенням наступного посилання на застосування даного Порядку: «Підписанням цього договору постачальник/продавець/виконавець/тощо підтверджує, що він ознайомлений з Порядком приймання ТМЦ під час виконання договорів АТ «Укргазвидобування», який встановлює приймання ТМЦ/товарів по кількості та якості і розміщений на офіційному сайті АТ «Укргазвидобування» (покупця/замовника/тощо) http://ugv.com.ua/, та зобов`язується дотримуватись вимог цього Порядку. Сторони Договору цим Порядком встановлюють окремий порядок приймання-передачі ТМЦ/товарів по кількості та якості.».

У пункті 2.2 Порядку передбачено основні критерії приймання ТМЦ відповідною комісією покупця: фактично доставлений ТМЦ відповідає тому, що вказаний в супровідній документації; фактично доставлений ТМЦ відповідає тому, що вказаний у договорі; наявність належним чином оформленої всієї супровідної документації до ТМЦ, в тому числі щодо кількості екземплярів документів, відповідає вимогам, що вказані у договорі; упаковка/тара, у якій доставлено ТМЦ є цілою, непошкодженою; доставлений ТМЦ є цілим, непошкодженим та комплектним; маркування ТМЦ відповідає умовам договору; ТМЦ є новим та не був у використанні, якщо інше прямо не передбачено умовами договору; кількість ТМЦ відповідає зазначеній у товаросупровідних документах та не перевищує кількості по договору; дата виготовлення ТМЦ та/або строк придатності до використання відповідає вимогам договору; виробник ТМЦ відповідає тому, який вказаний у договорі; ТМЦ не потребує додаткового контролю з якості (лабораторний аналіз, випробування, тощо) виходячи з його зовнішнього вигляду та/або умовами договору чи вимогами чинного законодавства України не передбачено такого додаткового контролю; відповідно до візуального огляду якісні характеристики ТМЦ відповідають вимогам, які встановлені нормативно-правовими актами, в тому числі, але не обмежуючись, технічними умовами, державними стандартами, та положеннями договору. Законодавством або Договором можуть встановлюватись особливості порядку приймання певних видів ТМЦ як за якістю, так і за кількістю.

Згідно з пунктом 2.3 Порядку результати перевірки ТМЦ комісією за вказаними критеріями вносяться до акту вхідного контролю ТМЦ (додаток № 1 до Порядку). У випадку невідповідності ТМЦ по кількості додатково до акту вхідного контролю ТМЦ складається акт невідповідності ТМЦ по кількості (додаток № 2 до Порядку). У випадку невідповідності ТМЦ по якості додатково до акту вхідного контролю ТМЦ складається акт невідповідності ТМЦ по якості (додаток № 3 до Порядку).

У разі встановлення комісією невідповідності ТМЦ хоча б одному із критеріїв, встановлених у пункті 2.2 Порядку, приймання ТМЦ зупиняється, про що невідкладно повідомляється відповідальний підрозділ за договором. Відповідальний підрозділ в найкоротший строк, але не пізніше наступного дня з дня отримання такого письмового повідомлення та/або повідомлення електронною поштою, повідомляє постачальника про зупинення процедури прийняття ТМЦ та пропонує постачальнику направити уповноважену особу до місця приймання ТМЦ для продовження проведення огляду та складання документів про прийняття/неприйняття ТМЦ (пункт 2.4).

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Порядку про зупинення процедури прийняття ТМЦ постачальник повідомляється засобами телефонного зв`язку та/або електронною поштою на електронну адресу постачальника, вказану в договорі, та/або телеграмою та/або будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та/або іншими засобами зв`язку, що використовувались постачальником під час процедури закупівлі, за результатами якої укладено договір.

Уповноважена особа постачальника зобов`язана прибути до місця прийняття ТМЦ не пізніше 48 годин (для постачальників-резидентів України), не пізніше 96 годин (для постачальників, що не є резидентами України) після направлення покупцем повідомлення про зупинення процедури прийняття ТМЦ, якщо інший строк не встановлено договором. У випадку встановлення такого строку в договорі уповноважена особа постачальника повинна прибути не пізніше строку, встановленого в договорі.

У пункті 2.8 Порядку передбачено, що процедура приймання ТМЦ поновлюється після прибуття уповноваженого представника постачальника на місце приймання ТМЦ, про що робиться відповідна відмітка у акті вхідного контролю ТМЦ із зазначенням дати, часу, та вносяться дані уповноваженого представника постачальника, в тому числі щодо документу, що підтверджує повноваження останнього. Після поновлення приймання ТМЦ комісія покупця вказує уповноваженій особі постачальника на невідповідності, які стали підставою для зупинення приймання ТМЦ, після чого комісія покупця та уповноважена особа постачальника проводять спільний огляд ТМЦ відповідно до цього Порядку, якщо інше не передбачено чинним законодавством України чи договором. Уповноважена особа/представник постачальника зобов`язана мати та надати для огляду документ, що посвідчує його особу. Повноваження уповноваженої особи/представника постачальника повинні бути підтверджені відповідним документом.

Пунктами 2.9, 2.10, 2.11, 2.12 Порядку встановлено, що за результатом огляду ТМЦ за процедурою, встановленою у Порядку, комісія покупця оформлює акт вхідного контролю ТМЦ, який підписується всіма членами комісії та, у випадку проведення приймання за участі уповноваженого представника постачальника, таким представником.

У разі незгоди з висновками, які викладені в акті вхідного контролю ТМЦ, уповноважений представник постачальника підписує його із зазначенням пропозицій та зауважень (письмових обґрунтувань) до відповідного акту. У разі відмови уповноваженого представника постачальника від підписання акту вхідного контролю ТМЦ або неприбуття постачальника в строки, встановлені в пунктах 2.6, 2.7 Порядку, комісія покупця зазначає про це в акті вхідного контролю ТМЦ, відновлює проведення вхідного контролю та самостійно складає, підписує та затверджує акт вхідного контролю ТМЦ. В такому разі акт вхідного контролю ТМЦ вважається належним і допустимим доказам того, що ТМЦ не відповідає встановленим вимогам по кількості та/або якості, і постачальник погоджується з цим.

У разі неприбуття уповноваженої особи постачальника протягом встановлено строку або у випадку відмови уповноваженої особи постачальника від підписання відповідних документів, прийняття/не прийняття ТМЦ здійснюється в односторонньому порядку покупцем шляхом складання та підписання таких документів. В такому випадку самостійно складені і підписані покупцем документи (акт невідповідності ТМЦ по кількості (додаток № 2 до Порядку) та /або акт невідповідності ТМЦ по якості (додаток № 3 до Порядку)) вважаються належним та допустимим підтвердженням виявлених невідповідностей по кількості та/або якості та є погодженими постачальником.

Судом апеляційної інстанції установлено, що вперше 21.09.2023 та вдруге 23.01.2024 на виконання договору відповідач здійснив поставку товару на адресу покупця, що не заперечується сторонами, однак товар не був прийнятий позивачем через встановлені ним недоліки, а саме, невідповідність поставленого товару критеріям по вазі (масі), про що позивачем складено акти вхідного контролю та акти невідповідності ТМЦ по якості.

ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп», посилаючись на те, що основними критеріями по якості є геометричні розміри, тип підшипника, твердість металу, а вага може відрізнятись згідно густини хромованої сталі у кожній партії, типу змащення, що додається в підшипники та інших чинників, листом від 13.02.2024 № 13/02/24/1 повідомило АТ «Укргазвидобування» про неможливість поставити на адресу позивача відповідні роликові підшипники згідно з договором з одночасним збереженням технічної відповідності по вазі і по геометричним розмірам, та відповідно до пункту 7.4 договору заявило про односторонню відмову від виконання зобов`язань за договором та про його розірвання.

АТ «Укргазвидобування» направило ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» претензію від 03.04.2024 № 697-060143-01, в якій зауважило, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, оскільки положення пункту 7.4 договору не надають постачальнику права на односторонню відмову/розірвання договору, а також зазначило, що у зв`язку з односторонньою необґрунтованою відмовою постачальника від договору АТ «Укргазвидобування» відповідно до пункту 7.4 договору нараховано ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» штраф у розмірі 545 856,00 грн (10% від ціни договору).

Оскільки зазначена претензія відповідачем задоволена не була 01.05.2024 АТ «Укргазвидобування» направило ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» претензію № 935-060143-01 про сплату останнім штрафних санкції відповідно до пункту 7.8 договору, а саме: 338 430,72 грн пені за порушення строків поставки товару, 382 099 грн, 20 штрафу за прострочення поставки товару понад 30 календарних днів.

У подальшому ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» листом від 09.05.2024 повідомило позивача про відмову від листа від 13.02.2024 № 13/02/24/1.

У зв`язку з невиконанням ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» зобов`язань за договором в частині своєчасної, узгодженої сторонами поставки товару та необґрунтованою односторонньою відмовою від договору, АТ «Укргазвидобування» звернулось до суду з позовними вимогами про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Пром-ЮА Груп» 1 572 065,28 грн пені за порушення строків поставки товару, 382 099,20 грн штрафу за прострочення поставки товару більше ніж на 30 календарних днів та 545 856,00 грн штрафу за односторонню необґрунтовану відмову відповідача від договору та виконання зобов`язань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, ураховуючи положення статті 79 ГПК України, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши їм оцінку, встановив обставини прострочення відповідачем поставки товару та необґрунтованої односторонньої відмови останнього від виконання зобов`язань за договором, що відповідно до положень законодавства та умов пунктів 7.4, 7.8 договору є підставою для нарахування штрафних санкцій, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 1 572 065,28 грн пені за порушення строків поставки товару за заявлений позивачем період з 27.02.2024 по 10.12.2024 та 545856,00 грн штрафу за односторонню необґрунтовану відмову відповідача від договору та виконання зобов`язань. Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 382 099,20 грн штрафу за прострочення поставки товару з огляду на те, що стягнення штрафу за порушення термінів поставки та штрафу за необґрунтовану відмову від договору та/або виконання своїх зобов`язань за договором є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки відмова від поставки товару і є порушенням термінів поставки більше ніж на 30 календарних днів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції з огляду на встановлені у справі обставини, ураховуючи вимоги та доводи позовної заяви, дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами порушення відповідачем строків поставки товару, відповідальність за яке передбачена пунктом 7.8 договору, а також наявності обставин, передбачених пунктом 7.4 договору, а саме, необґрунтованої односторонньої відмови відповідача від виконання зобов`язань за договором.

Зі змісту касаційної скарги АТ «Укргазвидобування» вбачається, що предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог.

Так, у поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, АТ «Укргазвидобування» послалось на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статей 11, 509, 526, 611, 617, частини 3 статті 626, статті 655, частини 1 статті 662, частини 1 статті 664, статей 678, 673, 675, частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 173, 174, 193, 218, 265, 266, 268 Господарського кодексу України, статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в України», порушення норм процесуального права, зокрема, 74-76, 79 ГПК України, та на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, у постановах Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 916/128/24, від 19.02.2019 у справі № 911/212/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20, від 12.09.2024 у справі № 910/16989/23, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 16.11.2023 у справі № 908/1642/22.

Крім того, АТ «Укргазвидобування» підставою касаційного оскарження судових рішень у справі, що розглядається, також зазначає пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, що є підставою для скасування судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу у межах її доводів і вимог, виходить із такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ( частина 1 статті 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (Частина 1 статті 612 ЦК України).

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (частина 1 статті 613 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 690 ЦК України, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Господарський суд, відповідно до статті 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

За приписами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як установлено судом апеляційної інстанції, 21.06.2023 між сторонами укладено договір поставки. У додатку № 3 до цього договору сторонами затверджено графік поставки товару, відповідно до якого товар має бути поставлений відповідачем протягом 250 календарних днів з дати укладання договору, тобто до 26.02.2024 включно з можливістю дострокової поставки.

Відповідно до пункту 7.8 договору у разі невиконання постачальником (відповідачем) взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю (позивачу) пеню у розмірі 0,1% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

На виконання умов договору 21.09.2023 відповідачем було поставлено товар на адресу філії позивача, однак такий товар останнім не було прийнято та не підписано видаткової накладної, оскільки, як стверджує позивач, доставлений товар не відповідав критеріям по вазі (масі).

У зв`язку з зазначеним 11.10.2023 поставлений товар було вивезено відповідачем зі складу позивача (акт на повернення товару зі складу позивач не підписав та не повернув відповідачу).

23.01.2024 відповідачем було повторно доставлено товар позивачу, однак знову з посиланням на невідповідність доставленого товару критеріям по вазі (масі) останній не прийняв товар та не підписав видаткової накладної щодо прийняття даного товару.

Листом від 06.02.2024 позивач повідомив відповідача про необхідність забрати поставлений останнім товар. Цей товар було вивезено відповідачем зі складу позивача 28.11.2024, що підтверджується актом на повернення товару.

Судом апеляційної інстанції установлено, що за умовами договору порядок приймання-передачі товарів по кількості та якості встановлюється відповідним окремим Порядком.

Так, у пункті 2.2 Порядку передбачено основні критерії приймання ТМЦ відповідною комісією покупця.

Згідно з пунктом 2.4 Порядку у разі встановлення комісією невідповідності ТМЦ хоча б одному з критеріїв, встановлених у пункті 2.2 Порядку, приймання ТМЦ зупиняється, про що невідкладно повідомляється відповідальний підрозділ за договором. Відповідальний підрозділ в найкоротший строк, але не пізніше наступного дня з дня отримання такого письмового повідомлення та/або повідомлення електронною поштою, повідомляє постачальника (відповідача) про зупинення процедури прийняття ТМЦ та пропонує Постачальнику (відповідачу) направити уповноважену особу до місця приймання ТМЦ для продовження проведення огляду та складання документів про прийняття/неприйняття ТМЦ.

Відповідно до пункту 2.5 Порядку про зупинення процедури прийняття ТМЦ постачальник (відповідач) повідомляється засобами телефонного зв`язку та/або електронною поштою на електронну адресу постачальника (відповідача), вказану в договорі, та/або телеграмою та/або будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та/або іншими засобами зв`язку, що використовувались постачальником (відповідачем) під час процедури закупівлі, за результатами якої укладено договір.

При цьому у пункті 28 Порядку передбачено, що процедура приймання ТМЦ поновлюється після прибуття уповноваженого представника постачальника (відповідача) на місце приймання ТМЦ, про що робиться відповідна відмітка у акті вхідного контролю ТМЦ із зазначенням дати, часу, та вносяться дані уповноваженого представника постачальника (відповідача), в тому числі щодо документу, що підтверджує повноваження останнього. Після поновлення приймання ТМЦ комісія покупця (позивача) вказує уповноваженій особі постачальника (відповідача) на невідповідності, які стали підставою для зупинення приймання ТМЦ, після чого комісія Позивача та уповноважена особа Відповідача проводять спільний огляд ТМЦ відповідно до цього Порядку, якщо інше не передбачено чинним законодавством України чи договором. Уповноважена особа/представник постачальника (відповідача) зобов`язана/ний мати та надати для огляду документ, що посвідчує його особу. Повноваження уповноваженої особи/представника постачальника (відповідача) повинні бути підтверджені відповідним документом.

У разі незгоди з висновками, які викладені в акті вхідного контролю ТМЦ, уповноважений представник постачальника (відповідача) підписує його із зазначенням пропозицій та зауважень (письмових обґрунтувань) до відповідного акту (пункт 2.9 Порядку).

Разом з цим, згідно з пунктом 3.1 Порядку у випадках, коли за результатами огляду ТМЦ комісією покупця (позивача) з уповноваженою особою постачальника (відповідача), покупець (позивач) та постачальник (відповідач) не дійшли згоди щодо вирішення спірних питань, які викладені в загальних зауваженнях та висновку в акті вхідного контролю ТМЦ, та уповноважений представник постачальника (відповідача) підписав останній з пропозиціями та зауваженнями (письмові обґрунтування), сторони залучають особу, яка не може бути пов`язаною особою ані покупця (позивача), ані постачальника (відповідача), і має відповідну освіту, знання, навички та досвід щодо предмету дослідження (експерт), з урахуванням даного розділу 3 Порядку.

Отже, положення Порядку не тільки встановлюють обов`язковий порядок дій для сторін, але й надають їм певні гарантії у випадку будь-яких претензій з боку іншої сторони, зокрема, право постачальника (відповідача) бути повідомленим про зупинення вхідного контролю у зв`язку з претензіями з боку покупця (позивача), право постачальника (відповідача) направити свого представника для участі у процедурі вхідного контролю, право залучити незалежного експерта у випадку, якщо сторони не дійшло згоди тощо.

Ураховуючи зазначене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши їм належну правову оцінку, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність доказів повідомлення відповідача позивачем про зупинення приймання товару та вжиття будь-яких інших заходів передбачених Порядком у випадку наявності підстав для неприйняття двічі поставленого позивачем товару на виконання умов договору, що свідчить про порушення самим позивачем порядку прийняття товару, передбаченого Порядком, який є обов`язковим для виконання покупцем та постачальником під час приймання ТМЦ по кількості та якості за договором.

З огляду на встановлені обставини неодноразової поставки відповідачем товару (21.09.2023 та 23.01.2024), який з порушенням встановленого умовами договору Порядку не було прийнято, саме, позивачем, ураховуючи вимоги та доводи позовної заяви, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки (до 26.02.2024), визначені у графіку поставки, відповідальність за яке передбачена пунктом 7.8 договору, а тому правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення строків поставки товару та штрафу за прострочення поставки товару понад 30 календарних днів.

При цьому судом апеляційної інстанції правомірно відхилені доводи позивача щодо непоставки відповідачем товару, оскільки такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а надані позивачем на підтвердження такої обставини акти вхідного контролю ТМЦ не є належними доказами, оскільки складені з порушенням Порядку.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що відповідно до пункту 7.4 договору за односторонню необґрунтовану відмову від договору та/або виконання свої зобов`язань по Договору (у томи числі гарантійних зобов`язань), постачальник (відповідач) сплачує покупцю (позивач)у штраф у розмірі 10 % від ціни договору.

Відповідач з огляду на обставини неприйняття позивачем двічі поставленого товару, дотримуючись принципу добросовісності своєчасно (лист від 13.02.2024 № 13/02/24/1) повідомив позивача про неможливість поставити товар - відповідні роликові підшипники у зв`язку з неможливістю одночасного збереженням технічної відповідності по вазі і по геометричним розмірам, а тому відповідно до пункту 7.4 договору заявив про односторонню відмову від виконання зобов`язань за договором та його розірвання.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції установлено, що наступним листом відповідач відмовився від такої односторонньої відмови на підставі статті 214 ЦК України, що свідчить про спрямованість дій відповідача на мирне вирішення питання.

За таких обставин, зважаючи на вчинення відповідачем перед направленням зазначеного листа, неодноразових дій з поставки товару, враховуючи добросовісну поведінку відповідача та мотиви такої відмови, що відповідає положенням частини 4 статті 690 ЦК України та умовам укладеного договору поставки, суд апеляційної інстанції вмотивовано виснував про недоведеність позивачем наявності обставин, передбачених пунктом 7.4 договору, а саме, необґрунтованої односторонньої відмови від виконання договору, що виключає можливість задоволення позовної вимоги про стягнення штрафу за односторонню необґрунтовану відмову від виконання зобов`язань за договору.

При цьому, судом апеляційної інстанції правомірно зауважено, що саме дії позивача щодо самовільної відмови від прийняття товару, порушення власного Порядку (оформлення актів вхідного контролю ТМЦ в односторонньому порядку без повідомлення відповідача, не проведення перевірки якості та будь-яких інших важливих характеристик товару в порядку, що був узгоджений сторонами) суперечать принципу добросовісності.

Ураховуючи наведене, висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованими.

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. Тобто застосування правового висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, залежить від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі за результатом оцінки поданих сторонами доказів. При цьому встановлені судом фактичні обставини у кожній справі можуть бути різними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

АТ «Укргазвидобування», обґрунтовуючи у поданій касаційній скарзі наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, у постановах Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 916/128/24, від 19.02.2019 у справі № 911/212/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20, від 12.09.2024 у справі № 910/16989/23, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 16.11.2023 у справі № 908/1642/22.

Так, у справі № 916/128/24 (постанова від 12.02.2025), скасовуючи рішення судів попередніх інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог замовника про зміну умов договору поставки шляхом зменшення ціни поставленого товару неналежної якості та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд, виходив із того, що судами взагалі не надавалася належна оцінка документам, які відповідач зобов`язаний був надати на підтвердження якості та статусу товару, який був предметом договору, що має суттєве значення для встановлення обставин у цій справі з огляду на умови договору, натомість обмежилися лише зазначенням переліку вказаних документів, не встановивши при цьому чи підтверджують вони належну якість товару та статус, а також передчасно виснували про покладення обов`язку по відбору арбітражних проб лише на позивача, оскільки продавець також має довести, що переданий ним товар покупцеві, відповідає вимогам щодо його якості в момент його передання.

Разом з тим, у справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог, зокрема, про стягнення штрафних санкцій за порушення строків поставки товару, з огляду на недоведеність позивачем невиконання (порушення) відповідачем зобов`язань з поставки товару у строки, визначені у графіку поставки, відповідальність за яке передбачена пунктом 7.8 договору.

Отже, аналіз висновків, зроблених судом апеляційної інстанції у справі № 903/212/25, що розглядається, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведеній вище постанові Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами у кожній конкретній справі, які формують зміст спірних правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.

Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 911/212/18, відповідно до якого «…двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків; тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар», суд касаційної інстанції не бере до уваги, оскільки наведений скаржником висновок Верховного Суду носить загальний характер, а висновки суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, такому висновку не суперечать, а зроблені з урахуванням обставин, встановлених у справі.

Крім того, суд касаційної інстанції також не приймає до уваги посилання АТ «Укргазвидобування» на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, щодо застосування судами стандартів доказування та принципу змагальності, оскільки зміст постанови суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, не свідчить про її невідповідність правовим висновкам, викладеним у наведених вище постановах. Оцінка доказів у наведених справах здійснена судом з урахуванням обставин кожної справи та сукупності наданих сторонами доказів.

Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 та постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20 щодо принципів добросовісності та заборони суперечливої поведінки, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

У справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції установлено, що саме дії позивача (скаржника) щодо самовільної відмови від прийняття товару, порушення власного Порядку прийняття ТМЦ (оформлення актів вхідного контролю ТМЦ в односторонньому порядку без повідомлення відповідача, не проведення перевірки якості та будь-яких інших важливих характеристик товару в порядку, що був узгоджений сторонами) суперечать принципу добросовісності, натомість у діях відповідача таких обставин не було встановлено.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає безпідставними посилання скаржника на зазначені вище висновки, наведені у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 та постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20.

Також безпідставними є і доводи АТ «Укргазвидобування» про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування статті 617 ЦК України, статті 218 Господарського кодексу України та статті 14-1 Закону України «Про торгово промислові палати», викладених у постановах Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 910/16989/23, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 16.11.2023 у справі № 908/1642/22, з огляду на те, що у справі № 903/212/25, що розглядається, обставини наявність/відсутність у відповідача форс-мажорних обставин та дотримання ним умов для розірвання договору поставки, у контексті необхідності встановлення яких скаржник послався на відповідні висновки Верховного Суду у наведених справах, взагалі не були предметом розгляду та дослідження судами попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі № 903/212/25, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем (скаржником) належними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем строків поставки товару, відповідальність за яке передбачена пунктом 7.8 договору, а також наявність обставин, передбачених пунктом 7.4 договору, а саме, необґрунтованої односторонньої відмови відповідача від виконання зобов`язань за договором.

Верховний Суд зауважує, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі. Сама по собі різниця судових рішень не свідчить про безумовне підтвердження незастосування правового висновку. Така позиція Верховного Суду викладена у постанові від 14.01.2025 у справі № 910/21871/21.

Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень у справі, що розглядається, АТ «Укргазвидобування» зазначає пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судового рішення, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 ГПК України.

Так, на обґрунтовування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, АТ «Укргазвидобування» посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України), а саме: лист від 13.02.2024 № 13/02/24/1; договір поставки від 21.06.2023 № УГВС 187/43-23, зокрема, пункти 2.1, 5.2, 5.8, 5.9, 7.4, 7.8 та додаток № 4 до договору; акт вхідного контролю від 26.09.2023 № 1003 з актом невідповідності по якості; пояснення сторін стосовно обставин у кримінальних провадженнях № 0000636, № 0000456, а також ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.09.2024 у справі № 752/1541/24 та вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15.05.2024 у справі № 761/13825/24; пояснення сторін стосовно повернення товару та відсутності зауважень зі сторони постачальника при поверненні товару.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього кодексу.

За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови не підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, розглянувши касаційну скаргу АТ «Укргазвидобування» в межах її доводів та вимог, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі № 903/212/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

І. С. Міщенко