РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025Справа № 909/467/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Шуляка Олександра Миколайовича

до Фізичної особи-підприємця Литвиненко Юлії Віталіївни

про стягнення 61 026,86 грн

без повідомлення учасників справи

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Шуляка Олександра Миколайовича (далі - ФОП Шуляк О.М., позивач) до Фізичної особи-підприємця Литвиненко Юлії Віталіївни (далі - ФОП Литвиненко Ю.В., відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 61 026,86 грн за договором оренди № 010223-2 від 01.02.2023.

У обґрунтування своїх вимог позивач вказав на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в частині повної та своєчасної сплати вартості фактично спожитих комунальних послуг, у зв`язку з чим у ФОП Литвиненко Ю.В. утворилася заборгованість.

У позові ФОП Шуляк О.М. просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті комунальних послуг у сумі 34 132,78 грн, пеню в сумі 22 960,11 грн, інфляційні втрати в сумі 2 149,92 грн та 3% річних у сумі 1 784,05 грн, що разом складає 61 026,86 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.04.2025 вказаний позов переданий за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі ст. 30 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 за позовною заявою ФОП Шуляка О.М. було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

ФОП Литвиненко Ю.В. (відповідач) подала відзив на позов, в якому вона проти заявлених вимог заперечила, вказала, що розрахунок позивача є необґрунтованим, оскільки нарахування заборгованості здійснено за період, коли договір оренди був припинений та вона, як орендар, не мала доступу до орендованого приміщення, при цьому позивач не надав доказів направлення їй рахунків на сплату комунальних послуг.

Указаний відзив ФОП Литвиненко Ю.В. подала з порушенням процесуального строку, тому просила поновити цей строк та прийняти його до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Частиною 1 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку для подачі відзиву, ФОП Литвиненко Ю.В. зазначила, що позовну заяву з додатками, направлену позивачем, та ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 02.06.2025 вона не отримала, а з матеріалами справи № 909/467/27 ознайомилася лише 18.07.2025.

Перевіривши такі доводи відповідача, суд вважав поважними причини пропуску строку для подачі відзиву на позов, а тому поновив ФОП Литвиненко Ю.В. відповідний процесуальний строк, враховуючи, що учасники справи мають рівні права на реалізацію всіх процесуальних прав і обов`язків, передбачених ГПК України, і суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Установлено, що 01.02.2023 між ФОП Шуляк О.М. (орендодавець) та ФОП Литвиненко Ю.В. (орендар) був укладений договір оренди № 010223-2 (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, загальна площа 25,00 кв. м., для розміщення закладу громадського харчування - кав`ярні (п. 1.1, 1.2 договору).

Строк оренди приміщення становить 9 місяців та обчислюється починаючи з дати підписання акту прийому-передачі приміщення в суборенду та закінчується 31 жовтня 2023 року (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.1, 2.2 договору передача приміщення оформлюється сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення в день підписання даного договору. Право орендаря на користування приміщенням виникає одночасно із підписанням сторонами акту прийому-передачі приміщення. В акті зазначається стан приміщення та показання приладів обліку.

Приміщення має бути повернуте орендарем та прийняте орендодавцем протягом 1 дня з дати закінчення строку дії договору, а у випадках розірвання договору - протягом 10 (десяти) днів з дати розірвання. При поверненні приміщення складається акт передачі-приймання, який підписується сторонами (п. 2.3, 2.4 договору).

Згідно з п. 2.5 договору якщо орендар ухиляється від передачі приміщення і відповідно - від підписання акту передачі-приймання протягом строків, зазначених в п. 2.3, орендодавець має право самостійно звільнити приміщення від майна орендаря. З моменту звільнення приміщення від майна орендаря орендна плата перестає нараховуватися, а об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю. У такому випадку орендодавець не несе відповідальності за майно орендаря.

У пункті 3.1 договору сторони погодили умови орендної плати. Так, у період з 01.02.2023 по 31.04.2023 розмір орендної плати за 1 місяць складає 5 686,36 грн; у період з 01.05.2023 по 30.06.2022 - 5 700,00 грн; у період з 01.07.2023 по 31.10.2023 - 15 216,00 грн.

Орендна плата за договором здійснюється орендарем щомісячно, авансовим платежем до 1 числа відповідного місяця, за який вона сплачується (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору орендар окремо від орендної плати щомісячно компенсує орендодавцю вартість комунальних послуг (електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення, тощо), які фактично споживаються орендарем, та починають нараховуватися з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення. Компенсація вартості комунальних послуг здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідних рахунків на оплату від орендодавця (п. 3.7 договору).

Згідно з п. 5.2.2, п. 5.3.1 договору орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші передбачені цим договором платежі. Орендодавець має право своєчасно одержувати (вимагати) від орендаря орендну плату за користування приміщенням та всі інші платежі в розмірі та на умовах, які передбачені цим договором, а також вимагати від орендаря належне виконання всіх інших умов цього договору.

Цей договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.10.2023, а стосовно інших зобов`язань та/або умов, визначених цим договором - діє до повного їх виконання (п. 11.1 договору).

Судом також встановлено, що право власності на вказаний об`єкт оренди належить ОСОБА_1., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 310125200 від 19.09.2022. Приміщення перебуває у строковому платному користуванні у позивача (ФОП Шуляк О.М.) на підставі договору № 010223-1 від 01.02.2023, укладеного із ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 01.02.2023, на виконання умов договору оренди, ФОП Шуляк О.М. (орендодавець) передав відповідачу (орендарю) у користування частину нежитлового приміщення загальною площею 25 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, приміщення 2, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення об`єкту оренди від 01.02.2023.

Згідно з частиною 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

За змістом частини 1 статті 759 та частини 1 статті 785 ЦК України договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судом встановлено, що договір оренди сторонами був укладений до 31.10.2023, але після спливу зазначеного строку, ФОП Литвиненко Ю.В. продовжувала фактично користуватися об`єктом оренди, відтак, на підставі ст. 761 ЦК України договір вважався продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, а у відповідача виник обов`язок зі сплати оренди та спожитих комунальних послуг за користування об`єктом оренди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ФОП Шуляк О.М. зазначає, що оскільки строк дії договору оренди був продовжений і відповідач користувався наданим йому майном, то за період користування об`єктом оренди з 01.02.2023 по 01.02.2025 у відповідача виникла заборгованість зі сплати комунальних платежів у сумі 34 132,78 грн.

Проте суд не погоджується з такими доводами позивача в частині періоду користування майном та нарахування комунальних послуг, адже матеріали справи свідчать, що 30.09.2024 сторони підписали акт повернення майна орендодавцю.

А в подальшому, як вказує ФОП Литвиненко Ю.В., з 15.10.2024 їй був заблокований доступ до приміщення (зміна замків позивачем), на підтвердження чого вона надала талон-повідомлення єдиного обліку № 29504 про прийняття і реєстрацію її заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 14.02.2025.

Відповідно до п. 2.5 договору якщо орендар ухиляється від передачі приміщення і відповідно - від підписання акту передачі-приймання протягом строків, зазначених в п. 2.3, орендодавець має право самостійно звільнити приміщення від майна орендаря. З моменту звільнення приміщення від майна орендаря орендна плата перестає нараховуватися, а об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю.

За змістом п. 11.3 договору оренди договір припиняє свою дію у випадках, зокрема, дострокового розірвання (відмови) від цього договору з ініціативи орендодавця у виключних випадках, передбачених цим договором.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини, суд вважає, що позивач в односторонньому порядку 15.10.2024 розірвав договірні відносини згідно з п. 2.5, 11.3 договору оренди шляхом припинення доступу до приміщення, власного та орендованого майна відповідача.

На спростування зазначених доводів позивач не надав суду будь-яких доказів.

За таких обставин, оскільки 15.10.2024 об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю і з цього часу припиняється нарахування орендної плати та інших платежів, правильним періодом заявлених позовних вимог є період з 01.02.2023 по 15.10.2024 і підстави для стягнення з відповідача вартості комунальних послуг з 15.10.2024 по 31.01.2025 - відсутні.

Вирішуючи питання про суму спожитих комунальних послуг відповідачем за період з 01.02.2023 по 15.10.2024, суд прийняв до уваги наступне.

Згідно з п. 3.6 договору орендар окремо від орендної плати щомісячно компенсує орендодавцю вартість комунальних послуг (електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення, тощо), які фактично споживаються орендарем, та починають нараховуватися з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У матеріалах справи містяться довідка ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 28.01.2025 про спожиту та оплачену послугу електропостачання, з якої вбачається, що за об`єктом оренди з особовим рахунком № НОМЕР_1 спожито електроенергію в обсязі 2105 квт/г за період з лютого 2023 по липень 2023 та нараховано до сплати - 4 094,16 грн.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за електроенергію за угодою № 38128015ПУ між ОСОБА_1. (власник приміщення) та ТОВ «Київські енергетичні послуги» за спожиту електроенергію у період з липня 2023 по грудень 2024 нараховано до сплати - 134 231,54 грн.

Згідно з рахунком-повідомленням КП «Київтеплоенерго» станом на 01.11.2024 (за жовтень 2024) за послуги постачання теплової енергії та гарячої води до приміщення, орендованого ФОП Литвиненко Ю.В., нараховано 30 190,30 грн

Відповідно до розрахунку обсягів спожитих послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, сформованих в особистому кабінеті споживача ПрАТ «Київводоканал», за надані послуги у період з лютого 2023 по грудень 2024 за об`єктом оренди нараховано 8 651,09 грн.

Тобто з наданих позивачем доказів неможливо визначити обсяг наданих комунальних послуг та їх вартість у встановлений судом період - з 01.02.2023 по 15.10.2024 - саме відповідачу ФОП Литвиненко Ю.В.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що орендоване приміщення у вказаний період перебувало також у користуванні ще одного орендаря - Котлярова І.C. для здійснення спільної підприємницької діяльності з відповідачем.

За таких обставин суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити правильність нарахування боргу відповідача та виконати достовірний розрахунок обсягів наданих послуг за фактичне користування орендованим приміщенням саме ФОП Литвиненко Ю.В. у період з 01.02.2023 по 15.10.2024, адже у наданих позивачем документах: не вказано обсягів спожитих послуг, тарифів, умов їх нарахування, а також не розмежовано обсягів, спожитих співорендарями, зазначається лише загальна вартість послуг за некоректний період.

У той же час суд звертає увагу ФОП Шуляка О.М. на те, що сума заборгованості входить до предмету спору, який підлягає доказуванню в суді позивачем. Саме позивач в силу положень ст. ст. 74, 80 ГПК України зобов`язаний надати суду розрахунок заявленої до стягнення суми заборгованості, та саме позивач повинен довести, що така заборгованість виникла у вказаній ним сумі та у вказаний період.

Крім того позивачем не долучено доказів фактичного надання та отримання комунальних послуг відповідачем, матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів за вищевказаний період (актів здачі-приймання послуг, відомостей з особових рахунків по кожному виду послуг), що підтверджують обсяг та розмір заборгованості відповідача, хоча суд ухвалою від 12.05.2025 про залишення позовної заяви без руху вказував позивачу про недоліки позову в частині необхідності надання доказів, що підтверджують обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, а саме - доказів фактичного надання відповідачу комунальних послуг в орендованому приміщенні за договором № 010223-2 від 01.02.2023 (відомостей про обсяг спожитих послуг, актів, рахунків тощо), об`єми цих послуг, тарифи, періодичність нарахування, що підтверджують заборгованість ФОП Литвиненко Ю.В.

Таким чином відсутність у справі належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості дає суду підстави для висновку щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комунальних послуг задоволенню не підлягають.

А оскільки у стягненні основного боргу відмовлено, то й у похідних вимогах позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат також слід відмовити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд зазначив, що п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даному випадку, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та наданих доказів, суд вважає, що при ухваленні цього рішення ним повно і всебічно з`ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, та надано оцінку всім аргументам та поданим учасниками справи доказам.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Шуляка Олександра Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Литвиненко Юлії Віталіївни про стягнення 61 026,86 грн.

Повне рішення складене 04 грудня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя К. І. Головіна