ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 Справа № 917/1810/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УНІВЕРСАЛЬНА ФІРМА» (; адреса: вул. Велика Васильківська, 41, оф. 13, м. Київ, 01024)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бідного Віталія Сергійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

про стягнення 287 784,16 грн

без виклику представників сторін

Суть справи: Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УНІВЕРСАЛЬНА ФІРМА» (далі позивач) до фізичної особи-підприємця Бідного Віталія Сергійовича (далі відповідач) про стягнення 287 784,16 грн, з яких: 241 800,00 грн заборгованості з повернення попередньої оплати, 38 688,00 грн неустойки (пені), 3 179,84 грн 3 % річних та 4 116,32 грн інфляційних втрат.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025 справу № 917/1810/25 передано для розгляду судді Пушку І.І.

Згідно з ухвалою від 26.09.2025 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України. Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви не пізніше трьох днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.09.2025 суд отримав від позивача заяву про усунення недоліків (вх. №12430, від 29.09.2025).

Ухвалою від 01.10.2025 Господарський суд Полтавської області прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а також встановив процесуальні строки для подання сторонами заяв по суті спору: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

17.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 13323).

22.10.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 13572).

22.10.2025 від позивача надійшло клопотання (вх. № 13577 від 22.10.2025), в якому він просить суд перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також витребувати у відповідача оригінали письмових доказів довіреності від 08.01.2025 та видаткової накладної від 06.03.2025.

До суду надійшла заява позивача від 21.10.2025 (вх. № 13579 від 22.10.2025) про виклик в якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно з ухвалою від 22.10.2025 суд відхилив клопотання позивача від 21.10.2025 (вх. № 13577 від 22.10.2025) про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; клопотання позивача від 21.10.2025 про витребування оригіналів доказів задовольнив; відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України витребував у Фізичної особи-підприємця Бідного Віталія Сергійовича: оригінал довіреності від 08.01.2025, виданої Ольховському Сергію Олександровичу на отримання товарно-матеріальних цінностей від Фізичної особи-підприємця Бідного Віталія Сергійовича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); оригінал видаткової накладної № 4 від 06.03.2025; встановив відповідачу строк для подачі витребуваних документів - 3 дні з моменту отримання даної ухвали. Також вказаною ухвалою суд відхилив заяву позивача від 21.10.2025 (вх. № 13579 від 22.10.2025) про виклик свідків.

03.11.2025 від відповідача надійшла заява на виконання ухвали суду від 22.10.2025 з поясненням щодо витребуваних судом доказів та додатком - видатковою накладною №4 від 06.03.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач отримав попередню оплату в розмірі 241 800,00 грн відповідно до умов договору поставки № 1461/01 від 06.03.2025 (далі Договір), але не поставив товар у строки, визначені Договором, попередню оплату не повернув.

Відповідач у відзиві (а.с.44-45) проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до видаткової накладної №4 від 06.03.2025 позивач як покупець отримав передбачений Специфікацією №1 до Договору товар у повному обсязі, що підтверджується підписом уповноваженої особи позивача, якою був Ольховський Сергій Олександрович, який діяв на підставі довіреності від 08.01.2025, виданої Позивачем.

Позивач у відповіді на відзив (а.с.51-53) проти доводів відповідача заперечує та зазначає, що довіреність, на яку посилається відповідач, має явні ознаки підробленої, вона ніколи не видавалася з зазначеними в доданій до відзиву копії реквізитами на ім`я Ольховського Сергія Олександровича.

Водночас, позивач посилається на те, що станом на 08.01.2025 Ольховський Сергій Олександрович не був співробітником ТОВ «ПЕРША УНІВЕРСАЛЬНА ФІРМА», отже, не був і не міг бути призначений матеріально-відповідальною особою.

Також позивач зазначає, що, видаткова накладна, копія якої додана до відзиву, підписана невстановленими особами, товар за вказаною накладною позивач не отримував, а надані відповідачем копії накладної та довіреності є неналежними та недопустимими доказами, які не можуть бути взяті до уваги судом під час вирішення спору.

У запереченнях (а.с.83-84) відповідач стверджує, що довіреність від 08.01.2025, видана Ольховському С.О, надійшла відповідачу через месенджер саме від позивача. Також відповідач звертає увагу, що при передачі товару представнику позивача відповідач діяв, виходячи із зовнішніх ознак повноважень особи, яка приймала товар та підписувала первинні документи (видаткову накладну), та враховував довіреність від 08.01.2025, тому вважає, що діяв добросовісно, оскільки не мав правового обов`язку та фактичної можливості перевіряти чи знати дату прийняття на роботу працівника, який приймав товар відповідно до видаткової накладної №4 від 06.03.2025.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

06.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УНІВЕРСАЛЬНА ФІРМА» (Позивач, Покупець) та Фізичною особою-підприємцем Бідним Віталієм Сергійовичем (Відповідач, Постачальник) було укладено договір поставки № 1461/01 (далі Договір, а.с.7-9).

Згідно п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати (поставити), а Покупець зобов`язується прийняти i оплатити Товар, визначений Сторонами в Специфікаціях до цього Договору.

За змістом пунктів 2.1.-2.2. Договору, оплата Товару здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на поточний рахунок Постачальника, зазначений у даному Договорі. Оплата за Товар здійснюється у термін, визначений у Специфікації. Днем оплати вважається день відправлення коштів Продавцем.

Відповідно до п. 3.1. Договору, поставка Товару здійснюється за рахунок Постачальника на умовах, визначених Сторонами у відповідній Специфікації, відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції Міжнародної Торгівельної Палати редакція 2020 року, які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають з цього Договору. Умови поставки згідно з Інкотермс вказуються у специфікаціях.

Порядок приймання-передача передбачена розділом 4 Договору, п.4.1 якого, зокрема, передбачено, що передача Постачальником та приймання Покупцем Товару за кількістю, асортиментом, якістю та комплексністю здійснюється уповноваженими особами Постачальника та Покупця на підставі видаткових накладних в місці поставки Товару та підтверджується їх підписами на видаткових накладних. Представники Сторін повинні бути наділені достатніми повноваженнями для прийняття (передачі) Товару та підписання необхідних документів, що посвідчується відповідними довіреностями.

Датою поставки вважається дата отримання Товару від Постачальника в місці поставки, що оформляється видатковою накладною. Датою отримання Товару вважається дата видаткової накладної. Право власності та ризик втрати/ пошкодження майна на поставлений Товар переходить до Покупця з дати поставки (п.4.2 Договору).

На виконання зазначених умов Договору Позивачем та Відповідачем підписано Специфікацію № 1 (а.с.9,зворот), якою передбачено наступне.

На виконання умов Договору поставки № 1461/01 від 06.03.2025 року Постачальник зобов`язується поставити i передати на користь Покупця наступний товар: приймач Happymodel ExpressLRS ES900RX 915MHz (720-1020MHz) у кількості 620 шт. на загальну суму 241 800,00 грн (п.1 Специфікації №1).

Умови поставки: DDP згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2020 року, за адресою, яка визначається замовником на момент поставки (п.3 Специфікації №1).

Умови оплати: 100% загальної суми Специфікації, вказаної в п.2 цієї Специфікації, протягом 10-ти днів з дати підписання специфікації (п.4 Специфікації №1).

Термін постачання: протягом 40 днів з моменту оплати (п.5 Специфікації №1).

На виконання умов Договору позивач як Покупець оплатив Постачальнику (відповідачу) вартість товару в повному обсязі на суму 241 800,00 грн платіжною інструкцією від 06.03.2025 № 360, копія якої додана до позовної зави (а.с.10).

З урахуванням дати здійснення попередньої оплати та строку поставки, визначеного п.5 Специфікації №1, відповідач мав здійснити поставку товару не пізніше 15.04.2025.

Відповідно до п. 6.2. Договору, якщо Постачальник не передав Товар у відповідності до умов даного Договору, Покупець має право вимагати від Постачальника сплати неустойки, у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого Товару, за кожен день прострочення поставки.

В обґрунтування своїх доводів щодо фактичного здійснення поставки товару відповідно до умов Договору відповідачем до відзиву додана копія видаткової накладної №4 від 06.03.2025 (а.с.49) на передачу позивачу товару, визначеного в Специфікації №1 на загальну суму 241 800,00 грн, в якій підпис в рядку «Отримав» здійснено особою, посада та прізвище якої не вказані, тобто такий підпис належить невідомій особі.

До відзиву на позов відповідачем також було додано копію довіреності від 08.01.2025, виданої на ім`я Ольховського Сергія Олександровича як представника позивача, з правом отримання товарно-матеріальних цінностей від фізичної особи-підприємця Бідного Віталія Сергійовича (а.с.48).

Оригінали зазначених вище видаткової накладної №4 від 06.03.2025 та довіреності від 08.01.2025 були витребувані у відповідача відповідно до ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України ухвалою суду від 22.10.2025.

Відповідач на виконання ухвали суду від 22.10.2025 разом зі своєю заявою (вх. № 13999 від 03.11.2025, а.с94-96) надав оригінал видаткової накладної №4 від 06.03.2025, а також пояснив у вказаній заяві, що не має можливості надати оригінал довіреності від 08.01.2025, виданої на ім`я Ольховського Сергія Олександровича, так як вона надсилалася представником позивача в форматі відсканованого документа.

Також відповідач пояснив у своїй заяві, що у нього не зберіглися персональні дані особи, яка надіслала йому копію вказаної довіреності, а відповідач їх не пам`ятає.

Судом приймається до уваги, що згідно з положеннями ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.6 ст.91 ГПК України).

Враховуючи викладене, оскільки позивач заперечує факт видачі ним довіреності від 08.01.2025 на ім`я Ольховського Сергія Олександровича, додана до відзиву копія такої довіреності не приймається судом як допустимий доказ.

Під час розгляду спору по суті господарським судом приймається до уваги наступне.

Як було встановлено судом, укладений між сторонами договір № 1461/01 від 06.03.2025 (Договір) за своїм правовим змістом є договором поставки.

Частиною першою ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Частиною першою ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

П.3 Специфікації №1 до Договору передбачена поставка товару на умовах DDP згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів ІНКОТЕРМС, за адресою, яка визначається замовником на момент поставки.

Базис поставки DDP (Delivered Duty Paid) відповідно до умов Інкотермс передбачає максимальну відповідальність продавця, зокрема, продавець бере на себе всі витрати, ризики та відповідальність за доставку товару до зазначеного покупцем місця призначення, включаючи транспортування, а покупець лише приймає товар у домовленому місці.

З урахуванням викладеного, саме відповідач був зобов`язаний доставити товар за адресою, визначеною позивачем (покупцем).

Суд звертає увагу, що відповідач посилається на те, що ним був переданий позивачу товар за видатковою накладною №4 від 06.03.2025, разом з тим, відповідач не зазначає в поданих ним заявах по суті спору, в якому саме місці та за якою адресою відбулася передача товару.

Також судом приймається до уваги, що п.3.2 Договору передбачено, що разом з товаром в місці поставки Постачальник повинен передати Покупцю, окрім видаткової накладної, також товарно-транспортну накладну у випадку доставки товару Постачальником. Водночас, як встановлено судом, доставка товару постачальником та понесення ним відповідних витрат на транспортування товару передбачено базисом поставки DDP, узгодженим сторонами в п.3 Специфікації №1 до Договору.

Відповідачем не надана суду копія відповідної товарно-транспортної накладної, або будь-які інші докази, які б свідчили про здійснення ним транспортування товару до визначеного місця поставки.

Той факт, що відповідач не зазначає, де саме він передав позивачу товар, вказаний у видатковій накладній №4 від 06.03.2025, викликає у суду обґрунтований сумнів у тому, що факт передачі позивачу товару за цією видатковою накладною взагалі мав місце.

Частиною другою ст.664 ЦК України також передбачено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Пунктом А 7 базисних умов поставки DDP передбачено, що продавець зобов`язаний надати покупцю будь-яке повідомлення, необхідне для надання покупцю можливості вжити заходів, що зазвичай необхідні для прийняття поставки товару покупцем.

Відповідачем не надані суду будь-які докази, які б свідчили про направлення ним позивачу як Покупцю за Договором в строк поставки, визначений в п.5 Специфікації №1 (тобто, не пізніше 15.04.2025), будь-яких повідомлень про готовність відвантажити та передати товар.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідач не посилається на те, що адреса, за якою ним мав бути доставлений товар, не була йому повідомлена позивачем, натомість посилається на передачу товару позивачу в особі його представника Ольховського Сергія Олександровича.

Відповідачем не надані суду будь-які докази, які б свідчили про те, що підпис в рядку «Отримав» у видатковій накладній №4 від 06.03.2025, який здійснений невідомою особою, посада та прізвище якої не вказані, належить представнику позивача, уповноваженому належним чином на отримання товару за Договором.

Як було встановлено судом, п.4.1 Договору прямо передбачено, що передача Постачальником та приймання Покупцем Товару за кількістю, асортиментом, якістю та комплексністю здійснюється на підставі видаткових накладних уповноваженими особами, повноваження яких для прийняття (передачі) Товару та підписання необхідних документів повинні посвідчуватися відповідними довіреностями.

Судом не прийнятий як допустимий доказ надана відповідачем копія довіреності від 08.01.2025 на ім`я Ольховського Сергія Олександровича, в зв`язку з неподанням відповідачем оригіналу цього доказу.

Надані відповідачем у його заяві від 03.11.2025 пояснення свідчать, що відповідач не може пояснити, від якої саме особи та за яких обставин ним була отримана копія вказаної довіреності.

Зазначені обставини є підставою для висновку, що відповідачем не доведено той факт, що товар за видатковою накладною №4 від 06.03.2025, підписаною зі сторони покупця невстановленою особою, був отриманий саме позивачем в особі його уповноваженого представника та в порядку, визначеному п.4.1 Договору.

Крім того, неподання відповідачем будь-яких доказів транспортування товару, що є його обов`язком відповідно до умов базису поставки DDP, зокрема, товарно-транспортної накладної, оформлення якої при передачі товару передбачена п.3.2 Договору, а також ненадання відповідачем будь-яких пояснень щодо обставин та місця передачі товару, викликають у суду обґрунтовані сумніви у тому, що факт передачі товару за видатковою накладною №4 від 06.03.2025 взагалі мав місце.

Відповідно до норм, викладених в ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України, процесуальний обов`язок доказування факту передачі товару позивачу на виконання умов Договору покладено на відповідача.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

З урахуванням обставин, встановлених судом, суд вважає, що факт виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо передачі позивачу товару відповідно до умов Договору за видатковою накладною №4 від 06.03.2025 є менш вірогідним, ніж факт невиконання відповідачем відповідних зобов`язань за Договором.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено судом, відповідачем не був переданий позивачу товар, визначений Специфікацією №1, в строк, визначений п.5 вказаної специфікації, тобто на протязі 40 днів з моменту здійснення позивачем попередньої оплати за товар.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином, а згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

При цьому, зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України виникає у відповідача (постачальника, продавця) з наступного дня після спливу строку поставки (відповідна правова позиція викладена, зокрема, в п.85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 241 800,00 грн заборгованості з повернення попередньої оплати визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (п. 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

З урахуванням дати здійснення попередньої оплати та строку поставки, визначеного п.5 Специфікації №1, відповідач мав здійснити поставку товару не пізніше 15.04.2025, тому з 16.04.2025 зобов`язання відповідача є простроченим, а у позивача виникло право нарахування 3 % річних та індексу інфляції на суму боргу 241 800,00 грн з відповідної дати.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

П. 6.2 Договору встановлена відповідальність Постачальника за невиконання негрошового зобов`язання щодо передачі товару у вигляді сплати неустойки в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення поставки.

За своїм правовим змістом відповідна неустойка, передбачена Договором, є пенею, а у позивача виникло право на її нарахування з 16.04.2025.

В позовній заяві позивачем висунуті вимоги про стягнення 3 % річних, індексу інфляції та пені на суму боргу 241 800,00 грн, нарахованих станом на 22.09.2025, тобто за 160 днів прострочення.

Перевіривши викладений в позовній заяві розрахунок пені, 3% річних суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повністю:

- розмір процентів на суму неповернутої попередньої оплати (3 % річних) у розмірі 241 800,00 грн, відповідно до ст. 625 ЦК України, становить: 241 800,00 x 3 % x 160 : 365 : 100 = 3 179,84 грн;

- розмір неустойки за прострочення відповідачем поставки товару позивачу, відповідно п. 6.2. Договору станом на 22.09.2025 становить 241 800,00 грн. х 0,1 % х 160 : 100 = 38 688,00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом не було виявлено завищення нарахованих інфляційних витрат з боку позивача, а навпаки, фактично позивач вимагає стягнення інфляційних втрат в меншому розмірі, ніж міг би заявити. При цьому суд встановив, що розрахунок є методологічно правильним, позивачем не порушено принцип безперервної послідовності перемножування індексів інфляції за увесь час фактичного прострочення. Таким чином, суд задовольняє позов в частині вимог про стягнення інфляційних втрат в межах заявленої позивачем суми - 4116,32 грн за період прострочення з 16.04.2025 по 22.09.2025.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бідного Віталія Сергійовича (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УНІВЕРСАЛЬНА ФІРМА» (; адреса: вул. Велика Васильківська, 41, оф. 13, м. Київ, 01024) 241 800,00 грн боргу з повернення попередньої оплати; 38 688,00 грн пені; 3 179,84 3% річних; 4 116,32 грн інфляційних втрат; 3453,40 судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Пушко