ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про передачу за підсудністю

"02" грудня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/4225/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

розглянувши матеріали

за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпровська філія Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (49101, м. Дніпро, вул. Кониського Олександра, буд. 5);
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтаера» (61001, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, буд. 33),
про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" () в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", м. Дніпро, звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою про видачу судового наказу (вх. № 4225/25 від 28.11.2025), в якій просить суд видати судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтаера» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» () в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» () заборгованості за послуги з розподілу природного газу в розмірі 38 698, 35 (тридцять вісім тисяч шістсот дев`яносто вісім гривень 35 коп.) грн, 3 % річних в сумі 480, 28 (чотириста вісімдесят гривень 28 коп.) грн, пені в сумі 4 953, 82 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три гривень 82 коп.) грн, інфляційні нарахування в розмірі 902, 47 (дев`ятсот дві гривень 47 коп) грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 242, 24 (двісті сорок дві грн. 24 коп) грн.

Дослідивши матеріали заяви, суд керується наступним.

Ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ст. 1 ГПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Ч. 1 ст. 27 ГПК України передбачено загальне правило підсудності господарських спорів, відповідно до якого позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

ЦК України при класифікації речей, як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже основним критерієм віднесення речей до нерухомих, є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

У постанові Верховного Суду у справі № 638/1988/17 від 10.04.2019 зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Як вбачається з матеріалів заяви, заборгованість, яка є предметом даного розгляду, утворилась у ТОВ "Нафтаера" у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором розподілу природного газу від 01.06.2023, укладеним між Дніпровською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтаера", на підставі якого заявником надавались послуги з розподілу природного газу на об`єкт за адресою: м. Дніпро, вулиця Океанська, будинок 11, що належить споживачу (боржнику) - Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтаера». Надання заявником послуг за даною адресою боржнику підтверджується актами приймання-передачі природного газу, наданими до заяви про видачу судового наказу в обґрунтування заявлених вимог.

Тобто спір між учасниками справи виник з правовідносин щодо виконання договору розподілу природного газу безпосередньо за місцезнаходженням нерухомого майна боржника, за яким було визначено надання послуг заявником: м. Дніпро, вулиця Океанська, будинок 11.

Отже вимога заявника є нерозривно пов`язаною з виконанням зобов`язання за вказаним договором.

Також згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися за місцем виконання цих договорів.

Правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 ГПК України, є прикладом підсудності, що застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцезнаходженням відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.

Визначена ч. 5 ст. 29 ГПК України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місцезнаходження, не надає жодній із сторін переваг порівняно з іншою.

Аналіз ч. 5 ст. 29 ГПК України свідчить про те, що законодавцем передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін.

Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 ГК України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

У даному випадку сторони визначили місце постачання природного газу за договором - м. Дніпро, вулиця Океанська, будинок 11.

За таких обставин, подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" заява про видачу судового наказу має розглядатися у Господарському суді Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Також складова верховенства права, закріплена у п. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

На підставі викладеного Господарський суд Харківської області вважає за необхідне передати заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про видачу судового наказу щодо стягнення з ТОВ "Нафтаера" заборгованості у розмірі 45 034, 92 грн, до Господарського суду Дніпропетровської області за територіальною підсудністю.

Керуючись ст. 27, 31, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про видачу судового наказу (вх. № 4225/25), передати за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та з цього дня може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк.

Повна ухвала складена 02.12.2025

Суддя Аюпова Р.М.

справа № 922/4225/25