ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3306/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» (вх.№4620/25 від 17.11.2025) про ухвалення додаткової постанови за наслідками апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2025 (суддя Т.Г. Д`яченко, м.Одеса, повне рішення складено 25.08.2025)

у справі №916/3306/24

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17»

до відповідачів:

1)Одеської міської ради;

2)Виконавчого комітету Одеської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якій просило визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48108712 від 06.08.2019, на приміщення, загальною площею 116,9 кв.м, розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Корольова академіка, будинок 17, приміщення 101.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.08.2025 у даній справі позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48108712 від 06.08.2019, державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко Ольги Володимирівни, на приміщення, загальною площею 116,9 кв.м, розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Корольова академіка, будинок 17, приміщення 101. Стягнуто з Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн, витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 13631,04 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн, витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 13631,04 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Одеська міська рада звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2025 у справі №916/3306/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 апеляційну скаргу Одеської міської ради залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2025 у справі №916/3306/24 залишено без змін. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладено на скаржника.

15.11.2025 представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» адвокат Ростомов Грант Артурович через систему «Електронний суд» подав заяву (вх.№4620/25 від 17.11.2025) про ухвалення додаткової постанови, в якій просив стягнути з Одеської міської ради за рахунок місцевого бюджету, з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Біржова (Думська) площа, 1, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн. Також заявник надав докази таких витрат.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.11.2025 для розгляду заяви сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

18.11.2025 представником Одеської міської ради Каланжовою Анастасією Олегівною через систему «Електронний суд» подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу (вх.№3738/25/Д4 від 18.11.2025), відповідно до якого міська рада просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, посилаючись на те, що:

-договір про надання правничої допомоги від 04.11.2021 не містить жодного положення, яке б встановлювало ціну кожної послуги адвоката, порядок їх формування та обсяг доказів, який підтверджує заявлений розмір втрат;

-адвокат приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, а тому представництво інтересів у суді апеляційної інстанції не потребувало від нього додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин;

-заявлена до стягнення позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн не відповідає критерію розумності та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності);

-адвокатом самостійно без належного обґрунтування ціни та із завищенням сформовано ціну послуг.

Згідно із частиною третьою статті 244 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку розподілу судових витрат та судового збору» №4508-IX від 18.06.2025, який набрав чинності 16.07.2025) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що заявник просить прийняти додаткову постанову в частині вирішення питання про судові витрати, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 постановлено розглянути заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» (вх.№4620/25 від 17.11.2025) про ухвалення додаткової постанови за наслідками апеляційного перегляду справи №916/3306/24 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. При цьому з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду заяви, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вирішено розглянути заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» (вх.№4620/25 від 17.11.2025) про ухвалення додаткової постанови за наслідками апеляційного перегляду справи №916/3306/24 поза межами строку, передбаченого у частині третій статті 244 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Запропоновано Виконавчому комітету Одеської міської ради в строк до 28.11.2025 надати свої міркування або заперечення щодо заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» (вх.№4620/25 від 17.11.2025) про ухвалення додаткової постанови за наслідками апеляційного перегляду справи №916/3306/24.

27.11.2025 від позивача надійшли заперечення (вх.№3738/25/Д5 від 27.11.2025) на клопотання Одеської міської ради про зменшення витрат на правничу допомогу.

28.11.2025 ОСОБА_1 Виконавчого комітету Одеської міської ради через систему «Електронний суд» подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу (вх.№4840/25/Д4 від 18.11.2025), відповідно до якого виконавчий комітет просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, посилаючись на такі ж доводи, які викладені Одеською міською радою у своєму клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу.

Розглянувши заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» (вх.№4620/25 від 17.11.2025) про ухвалення додаткової постанови за наслідками апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно із статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині третій цієї ж статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У судовому засіданні 11.11.2025 представником позивача було зроблено заяву про намір подати докази витрат на правничу допомогу в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

15.11.2025 представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» адвокат Ростомов Грант Артурович через систему «Електронний суд» подав заяву (вх.№4620/25 від 17.11.2025) про ухвалення додаткової постанови, в якій просив стягнути з Одеської міської ради за рахунок місцевого бюджету, з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Біржова (Думська) площа, 1, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн. Також заявник надав докази таких витрат.

При цьому заява подана заявником в межах п`ятиденного строку з дня ухвалення постанови суду апеляційної інстанції від 11.11.2025.

Отже, позивач дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і подання відповідних доказів на виконання частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Щодо обставин надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги

Із наданих позивачем документів вбачається, що 04.11.2021 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» (клієнтом) та адвокатом Ростомовим Грантом Артуровичем укладено договір №1-04/11/2021 про надання правової допомоги (надалі договір), за умовами пункту 1.1. якого адвокат зобов`язується надавати послуги із правового захисту прав та інтересів клієнта, а клієнт, у свою чергу, - прийняти та оплатити послуги згідно з умовами договору.

За умовами пункту 1.2. договору даною угодою передбачається погодження сторонами представництва інтересів клієнта із реалізацією адвокатом процесуальних прав та обов`язків, передбачених чинним законодавством, у судових інстанціях, а також захист прав та інтересів у відносинах із третіми особами відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктом 2.3. договору на клієнта покладено обов`язок здійснювати оплату послуг адвоката, а також оплату витрат адвоката, пов`язаних з виконанням останнім доручень клієнта, в сумі, у строки та на умовах, передбачених статтею про порядок розрахунків.

Вартість послуг адвоката за цим договором затверджується додатком до договору та залежить від виду послуги (пункт 4.1. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і є безстроковим (пункт 8.1. договору).

18.09.2025 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» та адвокатом Ростомовим Грантом Артуровичем підписано додаток №2/ПЗАГС до договору №1-04/11/2021 про надання правової допомоги від 04.11.2021, відповідно до якого з метою захисту прав та інтересів адвокат представляє інтереси клієнта у судовому процесі у справі №916/3306/24 у Південно-західному апеляційному господарському суді, для чого приймає участь у судових засіданнях із вчиненням необхідних та передбачених Господарським процесуальним кодексом України дій (пункт 2). Сторони у відповідності до положень пункту 4.1. договору визначили суму гонорару за захист прав та інтересів у Південно-західному апеляційному господарському суді еквівалентну 10000 грн, з яких 5000 грн сплачується за представництво інтересів клієнта незалежно від кількості та тривалості судових засідань, а кошти у сумі 5000 грн сплачуються у якості гонорару успіху. Під успіхом мається на увазі залишення рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2025 без змін (пункт 3). Сума сплачується клієнтом протягом 10 днів від дня виставлення рахунку адвокатом (пункт 4). За підсумками розгляду справи Південно-західним апеляційним господарським судом сторони укладають акт про надання послуг, який є основним документом з приводу виконання зобов`язання адвоката та підсумковим фінансовим документом у відносинах сторін (пункт 5).

На виконання додатку №2/ПЗАГС до договору №1-04/11/2021 від 04.11.2021, позивач сплатив на користь адвоката Ростомова Гранта Артуровича грошові кошти у загальній сумі 10000 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №1449 від 20.10.2025 на суму 5000 грн (основний гонорар) та №1465 від 15.11.2025 на суму 5000 грн (гонорар успіху).

15.11.2025 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» та адвокатом Ростомовим Грантом Артуровичем було підписано без зауважень акт про надання послуг згідно договору №1-04/11/2021 від 04.11.2021, в якому, зокрема, зазначено про те, що адвокатом було надано наступні послуги: складено та подано відзив на апеляційну скаргу від 15.10.2025; прийнято участь у судовому засіданні, що відбулося 11.11.2025 у Південно-західному апеляційному господарському суді в режимі відеоконференції.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що інтереси Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» межах справи №916/3306/24 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Ростомов Грант Артурович, на підтвердження повноважень якого надано копію ордеру серії ВН №1578929, виданого 18.09.2025, який посвідчує повноваження адвоката Ростомова Гранта Артуровича на надання правничої допомоги Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» на підставі договору №1-04/11/2021 від 04.11.2021 у Південно-західному апеляційному господарському суді.

Щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу

Як уже зазначалося, розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За змістом частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1)договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2)за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3)як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4)адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5)адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6)відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.

У додатку №2/ПЗАГС до договору №1-04/11/2021 про надання правової допомоги від 04.11.2021 сторони визначили суму гонорару за захист прав та інтересів у Південно-західному апеляційному господарському суді у розмірі 10000 грн, а саме: 10000 грн - основний гонорар та 5000 грн - гонорар успіху.

Таким чином, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

З огляду на викладене Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про те, що у контексті цієї справи, що переглядається, фіксований розмір гонорару, погоджений між позивачем та його адвокатом у договорі про надання правової допомоги №1-04/11/2021 від 04.11.2021 означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між позивачем і адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом позивача час на надання послуг правничої допомоги та зазначеного кількості витрат такого часу в детальному описі робіт адвоката.

З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між позивачем та адвокатом у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

Щодо критеріїв оцінки розміру витрат позивача на надання послуг правничої допомоги

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такі висновки, викладені, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Як неодноразово вказував Верховний Суд, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 Господарського процесуального кодексу України, є належними і допустимими.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотаннями (запереченнями) щодо заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому просять зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що доводи відповідачів щодо неспівмірності витрат на правову допомогу є лише припущеннями, які ґрунтуються на суб`єктивній оцінці відповідачами вартості адвокатських витрат, а не на фактичних доказах, що підтверджують невідповідність цих витрат, у зв`язку з чим відповідачами не доведено наявності підстав для застосування частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів відповідачів про те, що договір про надання правничої допомоги від 04.11.2021 не містить жодного положення, яке б встановлювало ціну кожної послуги адвоката, порядок їх формування та обсяг доказів, який підтверджує заявлений розмір втрат, колегія суддів зазначає, що у пункті 4.1. договору передбачено, що вартість послуг адвоката за цим договором затверджується додатком до договору та залежить від виду послуги. Водночас у додатку №2/ПЗАГС до договору №1-04/11/2021 про надання правової допомоги від 04.11.2021 сторони визначили суму гонорару за захист прав та інтересів у Південно-західному апеляційному господарському суді у розмірі 10000 грн, а саме: 5000 грн - основний гонорар та 5000 грн - гонорар успіху, тобто розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми. Таким чином, договором врегульовано порядок визначення ціни договору і сторонами такий порядок дотримано.

Доводи відповідачів про те, що адвокат приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, а тому представництво інтересів у суді апеляційної інстанції не потребувало від нього додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин, колегія суддів відхиляє, оскільки гонорар адвоката за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції є значно нижчим за той, який був сплачений адвокату під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Твердження відповідачів про те, що заявлена до стягнення сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям розумності та є значно завищеною, судом апеляційної інстанції відхиляються з підстав їх необґрунтованості, оскільки на підтвердження вказаних доводів відповідачами не надано належних у розумінні процесуального закону доказів, натомість зазначені твердження фактично ґрунтуються на припущеннях відповідачів. При цьому колегія суддів зазначає, що ціна на роботи (послуги) об`єктивно залежить від складності кожної справи та специфіки спірних правовідносин, потреби в оперативності надання правової допомоги, її обсягу, тривалості юридичного супроводу та низки інших істотних обставин, які не можуть бути уніфіковані в єдині (однакові для всіх випадків) ставки гонорару.

Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що застосування судами статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» залежить від доведеності надання адвокатами послуг з правничої допомоги, наданих до суду доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат та від обставин обґрунтованості і співмірності відповідних витрат.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Апеляційний суд, беручи до уваги фактичні обсяги наданих послуг професійної правничої допомоги щодо представництва інтересів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» у суді під час розгляду справи, з урахуванням наданих заявником доказів на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації та фактичного обсягу наданих послуг правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, що узгоджується з процесуальними нормами права, дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу (основний гонорар) є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та не має надмірний характер.

Щодо гонорару успіху суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 «гонорар успіху» є складовою гонорару адвоката і належить до судових витрат, тому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати, зокрема, і «гонорар успіху» за критерієм розумності таких витрат, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони справи.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Європейський суд з прав людини указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Так, господарський суд зазначає, що у додатку №2/ПЗАГС до договору №1-04/11/2021 про надання правової допомоги від 04.11.2021 сторони узгодили сплату клієнтом коштів у сумі 5000 грн у якості гонорару успіху у випадку досягнення позитивного результату для клієнта, а саме: залишення рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2025 без змін.

Таким чином, гонорар успіху у розмірі 5000 грн обумовлений Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» та адвокатом адвокатом Ростомовим Грантом Артуровичем до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, тому є складовою частиною гонорару адвоката, а відтак, належить до судових витрат.

Південно-західний апеляційний господарський суд, оцінюючи обґрунтованість такої суми з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії вважає, що заявлена позивачем сума «гонорару успіху» не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару за здійснення адвокатом Ростомовим Грантом Артуровичем захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17»), а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Натомість у заяві про зменшення витрат на правову допомогу відповідачами не наведено доводів та доказів нерозумності цих витрат та їх неспівмірності.

Отже, за встановлених обставин та норм права, враховуючи, що результат вирішення спору відбувся на користь позивача, керуючись зазначеними вище у цій постанові критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на умови договору про надання правової допомоги та надані позивачем належні та допустимі докази в обґрунтування понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги, а також беручи до уваги те, що ініціатором апеляційного перегляду виступила Одеська міська рада, у той час як Виконавчий комітет Одеської міської ради з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції не звертався, колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на міркування, викладені у цій постанові, доходить висновку про покладення всієї заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн на Одеську міську раду, тим більше, що, виходячи з конкретних обставин справи, зазначена сума є справедливою, розумною та не має надмірний характер.

При цьому враховуючи те, що Одеська міська рада не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що з метою захисту прав позивача та подальшого реального виконання додаткової постанови у цій справі, стягнення присуджених грошових коштів слід здійснити з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Даний висновок суду апеляційної інстанції повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2020 у справі №916/1952/17, в якій також зазначено про те, що відповідно до відомостей, наданих Управлінням Державної казначейської служби України в м. Одесі, Одеська міська рада не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, натомість розпорядниками коштів місцевого бюджету м. Одеси визначено: Виконавчий комітет Одеської міської ради та Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 244, 281 - 284

Господарського процесуального кодексу України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» (вх.№4620/25 від 17.11.2025) задовольнити.

Стягнути з Одеської міської ради за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Корольова 17» 10000 /десять тисяч/ гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 01.12.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран