РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2025Справа № 911/2799/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України"

до Мікава Іраклія

про стягнення 92 553,70 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

О.Ю. Мороз

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПАСАЖИРІВ НА ЗАЛІЗНИЧНОМУ ТРАНСПОРТІ УКРАЇНИ" (далі - позивач, ТОВ "УЦОП") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Мікава Іраклія (далі - відповідач) заборгованості у розмірі 92 553, 70 грн, з яких: 55 000,00 грн основного боргу, 37 400,00 грн пені, 153,70 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про реструктуризацію заборгованості № 24-06-25 від 24.06.2025, укладеного між ТОВ "УЦОП" та Фізичною особою-підприємцем Мікава Іраклієм, відповідно до умов якого сторони реструктурували заборгованість відповідача перед ТОВ "УЦОП" за Договором оренди нерухомого майна № 1/23 від 01.02.2023. Позивач також зазначив, що Фізичну особу-підприємця Мікава Іраклія припинено 30.06.2025, проте її зобов`язання за укладеними договорами не припинились, а залишились за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 позовну заяву ТОВ "УЦОП" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2799/25, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Судом встановлено, що 30.06.2025 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Мікава Іраклієм за власним рішенням.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Суд зазначає, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та від 13.02.2019 у справі № 910/879/18.

Суд визначає вірне найменування позивача - Мікава Іраклій ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 911/2799/25.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження судом досліджено позовну заяву і додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

01.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мікава Іраклієм (далі - орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна № 1/23 (далі - Договір оренди).

Відповідно до п.1.1 Договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - павільйон Б, площею 37.6 кв.м.(відповідно до технічного паспорту), (далі - майно або приміщення), який знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка. 38/40а та є власністю орендодавця. Майно передається орендарю для продажу продуктів харчування, напоїв.

Вартість орендованого майна із врахуванням індексації на дату підписання Договору складає 800 000,00 грн в тому числі ПДВ 20%.

Стан майна, що передається в оренду, на момент передачі в оренду: придатне для використання у відповідності до мети оренди, зазначеної в п.1.1 цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі майна (додаток № 1 до цього Договору). Орендодавець передає мМайно орендарю не пізніше 3-х робочих днів після підписання акту приймання-передачі Майна.

Відповідно до Акту приймання-передачі в оренду нерухоме майно за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка. 38/40а від 01.02.2023 орендодавець згідно з Договором оренди нерухомого майна №1/23 від 01.02.2023 передає, а орендар приймає в платне користування нерухоме майно - павільйон Б, площею 37.6 кв.м.(відповідно до технічного паспорту), який знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка. 38/40а та є власністю орендодавця.

Положеннями п. 3.1 Договору оренди визначено, що орендар, за користування орендованим майном, сплачує орендодавцю орендну плату у сумі 40 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% за місяць оренди.

Орендар щомісяця, окремо від орендної плати, оплачує орендодавцю витрати по комунальному утриманню орендованого майна (електроенергія, водопостачання та водовідведення, опалення, газопостачання, вивіз сміття тощо) на підставі виставлення орендодавцем рахунків-фактур (п. 3.4 Договору оренди).

Згідно п. 4.1.2 Договору оренди, орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, відшкодовувати витрати по комунальному утриманню орендованого майна у відповідності до умов цього Договору.

Нормами п. 6.1 Договору оренди визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та підписання сторонами акту приймання-передачі та діє протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору, а в разі передачі майна у інший час з моменту підписання акту приймання-передачі майна.

01.02.2024 сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору оренди, якою домовились продовжити строк дії Договору оренди нерухомого майна № 1/23 від 01.02.2023 до 01.02.2025 включно.

22.01.2025 сторони уклали Додаткову угоду №4 до Договору оренди, якою домовились продовжити строк дії Договору оренди нерухомого майна № 1/23 від 01.02.2023 до 01.02.2026 включно.

25.06.2025 сторони уклали Додаткову угоду №5 до Договору оренди, якою домовились достроково припинити дію Договору оренди нерухомого майна № 1/23 від 01.02.2023. Датою припинення договору вважати 25.06.2025.

25.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" та Фізичною особою-підприємцем Мікавою Іраклієм було підписано Акт приймання-передачі з оренди нерухоме майно, за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка. 38/40а.

Відповідно до п. 1 Акту приймання-передачі з оренди нерухоме майно, за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка. 38/40а від 25.06.2025 орендар згідно з Договором оренди нерухомого майна №1/23 від 01.02.2023 повертає, а орендодавець приймає з платного користування нерухоме майно - павільйон Б, площею 37.6 кв.м.(відповідно до технічного паспорту), який знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка. 38/40а та є власністю орендодавця.

Судом встановлено, що 24.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (далі - товариство) та Фізичною особою-підприємцем Мікава Іраклієм (далі - боржник) було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості № 24-06-25 (далі - Договір про реструктуризацію).

Сторони здійснюють реструктуризацію заборгованості боржника перед товариством, що виникла на підставі Договору оренди нерухомого майна № 1/23 від 01.02.2023 щодо об`єкта - павільйон Б, площею 37,6 кв.м (згідно з технічним паспортом), розташованого за адресою: м. Київ, бул. Тараса Шевченка. 38/40а, який є приватною власністю товариства (п. 1.1 Договору про реструктуризацію)

Відповідно до п. 1.2 Договору про реструктуризацію загальна сума заборгованості за Договором оренди складає 55 000,00 гри.

Пунктом 1.3 Договору про реструктуризацію визначено, що стосовно боржника застосовується наступний варіант реструктуризації: розстрочка погашення заборгованості в сумі 13 750,00 гри, яка сплачується боржником рівними частинами кожні чотирнадцять календарних днів, починаючи з дати підписання цього Договору і до 18.08.2025 включно, згідно з графіком погашення (Додаток № l).

Боржник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати платежі згідно з графіком (п. 2.3 Договору про реструктуризацію).

Додатком № 1 до Договору про реструктуризацію сторонами погоджено графік погашення заборгованості: 07.07.2025 - 13 750 грн; 21.07.2025 - 13 750 грн; 04.08.2025 - 13 750 грн; 18.08.2025 - 13 750 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з приписами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання умов Договору про реструктуризацію.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про реструктуризацію заборгованості № 24-06-25 від 24.06.2025 у розмірі 55 000,00 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем додатково заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 37 400,00 грн та 3% річних - 153,70 грн, нарахованих за прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором про реструктуризацію заборгованості № 24-06-25 від 24.06.2025.

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 3.1 Договору про реструктуризацію, у разі несвоєчасного внесення платежів боржник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 2% від суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення, але не більше ніж 100% від загального розміру заборгованості, передбаченої цим Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що пеня і 3% річних розрахована позивачем за кожний окремий період відповідно до графіку погашення заборгованості за Договором про реструктуризацію заборгованості № 24-06-25 від 24.06.2025.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку пені у розмірі 2% від суми простроченого зобов`язання, відповідно до п. 3.1 Договору про реструктуризацію, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 37 400,00 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 153,70 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з суми судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведені приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позовних вимог повністю, судовий збір в сумі 3 028,00 грн покладається на відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано копії:

- Договору про надання правових (правничих) послуг № 26/08 від 26.08.2025;

- Додаткової угоди № 1 від 27.08.2025 до Договору про надання правових (правничих) послуг № 26/08 від 26.08.2025;

- Рахунку № 28/08/2025 від 28.08.2025 по Договору про надання правових (правничих) послуг № 26/08 від 26.08.2025;

- Акту №1 від 28.08.2025 до Договору про надання правових (правничих) послуг № 26/08 від 26.08.2025;

- Ордеру про надання правничої (правової) допомоги АІ № 1984746;

- Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 8452/10 від 28.11.2019.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Суд звертає увагу, що за змістом ст. 126, 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч.4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ч. 5 ст 126 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1283/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд, дослідивши матеріали справи, щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, вважає, що заявлена відповідачем сума є необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція щодо застосування критерію необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат із реальністю таких витрат, з посиланням зокрема, на незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у господарському суді та на тривалість судових засідань міститься у Додатковій ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2020 у справі 915/1654/19.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 232, 236-238, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Мікава Іраклій ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (Україна, 01032, місто Київ, б.Шевченка Тараса, будинок 38/40А; ідентифікаційний код: 31485055) 55 000,00 грн (п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.) заборгованості, 37 400,00 грн (тридцять сім тисяч чотириста гривень 00 коп.) пені, 153,70 грн (сто п`ятдесят три гривні 70 коп.) 3% річних, 8 000,00 грн (вісім тисяч 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу та 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 04.12.2025.

Суддя Оксана ГУМЕГА