ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3316/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі 1.Адміністрації Державної прикордонної служби України, м.Київ 2.Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1
до Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе", м.Харків
про стягнення коштів 356 383,86 грн.
за участю представників:

прокурор: Назарій Довган;

позивача-1: Тарас Негодюк;

позивача-2: Тарас Негодюк;

відповідача: Роман Біловус.

ВСТАНОВИВ:

Волинська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод Фрунзе» про стягнення на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) штрафних санкцій за порушення термінів виконання зобов`язань за Договором на закупівлю товарів за державні кошти № 122-25 від 21.03.2025, у сумі 356 383 (триста п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят три) грн 86 (вісімдесят шість) коп., з яких пеня 147 784,56 грн та штраф 208 599,30 грн.

Позов обгрунтовано несвоєчасною поставкою відповідачем товару за Договором на закупівлю товарів за державні кошти № 122-25 від 21.03.2025 у зв`язку чим останньому за порушення строків поставки товару на підставі п.7.2 Договору нарахована пеня та штраф.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2025 відкрито провадження у справі № 922/3316/25; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.10.2025 об 11:00.

23.09.2025 від Адміністрації Державної прикордонної служби України до суду надійшли пояснення (вх.№21997), в яких вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

26.09.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№22394) в якому вказує на те, що прострочення виконання зобов`язань за Договором на закупівлю товарів за державні кошти № 122-25 від 21.03.2025 відбулося у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджуються листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України. Вважає, що оскільки товар за договором був поставлений у повному обсязі, а несвоєчасна його поставка не призвела до якихось обтяжливих наслідків, вказане є підставою для зменшення штрафних санкцій на 90%. Просить суму штрафу зменшити до розміру 14 778,46 грн., суму пені зменшити до розміру 20 859,93 грн.

02.10.2025 від Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла до суду відповідь на відзив (вх.№22839) в якій вважає доводи відповідача недоведеними, та такими, що не спростовують законності та обґрунтованості заявлених вимог.

02.10.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 до суду надано відповідь на відзив (вх.№22850), в якій не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 15.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.11.25 о 12:00.

У судовому засіданні 19.11.2025 прокурор та представник першого та другого позивача наполягали на задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених ним у заявах по суті, разом із цим, також наголошував на обставинах зменшення штрафних санкцій на 90%.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Щодо підстав для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді.

Відповідно до п. З ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом.

Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно зі ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, зазначає визначені законом підстави для звернення до суду, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 ГПК України.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до вимог ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Спори, які виникають внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договорами, укладеними із підрозділами Державної прикордонної служби України призводять до порушення інтересів держави у сфері оборони, економічної безпеки та зачіпають інтереси великого числа громадян, що у відповідності до вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді.

Згідно із вимогами п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

Згідно вимог ст.ст. 6, 10, 27, 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» (далі Закон) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який виконує завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) зоні, є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 13 Закону визначено, що органами забезпечення ДПС України є підприємства, установи, а також підрозділи технічного, матеріального, медичного та інших видів забезпечення її діяльності, які функціонують як самостійно, так і в складі відповідно центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, його територіальних органів, Морської охорони, інших органів охорони державного кордону, навчальних закладів ДПС України.

Згідно зі ст. 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України (далі Адміністрація ДПСУ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 533 (далі Положення), Адміністрація ДПСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до ст. 4 Положення Адміністрація ДПСУ відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі, здійснює функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери її управління; організовує забезпечення органів Держприкордонслужби матеріальними та іншими ресурсами, вживає заходів для забезпечення будівництва, реконструкції, експлуатації та ремонту житлового фонду, об`єктів військового призначення.

Адміністрація ДПСУ з метою організації своєї діяльності контролює діяльність органів Держприкордонслужби, підприємств, установ, що належать до сфери її управління (п. 5 Положення).

Разом із цим, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) є органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України, являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Основні фонди, обігові кошти ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають у сфері управління Адміністрації ДПСУ і закріплені за ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_1 ) ДПСУ на праві повного господарського відання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) ДПСУ володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Таким чином, Адміністрація Державної прикордонної служби України та військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України є органами, уповноваженими здійснювати функції у даних спірних відносинах та захищати порушені інтереси держави.

18.08.2025 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Волинською спеціалізовано прокуратурою у сфері оборони Західного регіону скеровано запит № 30.51/02-3673ВИХ-25 до військової частини НОМЕР_1 ДПСУ з викладенням виявлених фактичних порушень інтересів держави та з проханням надати інформацію про вжиті самостійні заходи, спрямовані на захист інтересів держави задля стягнення штрафних санкцій, а також про намір самостійно реалізувати такі заходи в судовому порядку.

20.08.2025 на адресу Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла відповідь командира військової частини НОМЕР_1 ДПСУ № 10/10676-25-Вих про те, що стягнення в судовому порядку штрафних санкцій та неустойки з ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» за неналежне виконання умов договору № 122-25 від 21.03.2025, військовою частиною НОМЕР_1 самостійно не проводилось та остання не заперечує щодо подачі даного позову прокурором в інтересах держави.

Окрім цього, 18.08.2025 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Волинською спеціалізовано прокуратурою у сфері оборони Західного регіону скеровано запит № 30.51/02-3674ВИХ-25 до Адміністрації ДПСУ про стан вжиття ними заходів щодо захисту інтересів та поновлення права держави, у тому числі цивільно-правових заходів.

Згідно отриманої відповіді № 06.2.3/66109-25-Вих від 22.08.2025 вбачається, що Адміністрація Державної прикордонної служби України обізнана про факт порушення зобов`язань ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» за Договором № 122-25 від 21.03.2025 та заходи претензійно-позовної діяльності за даним фактом не здійснювала.

У цьому разі, прокурором у позові наголошено про те, що Адміністрація ДПСУ, як центральний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, усупереч зазначених положень не забезпечив належний захист порушених інтересів держави щодо стягнення з ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ» на користь військової частини НОМЕР_1 штрафних санкцій, внаслідок неналежного виконання умов Договору №122-25 від 21.03.2025, також військова частина НОМЕР_1 ДПСУ, як структурний підрозділ Адміністрації ДПСУ, права та майнові інтереси якого порушені, самостійно не вжив належних та достатніх заходів з даного приводу, тому з метою забезпечення захисту та поновлення порушених інтересів держави, Волинська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону звертається до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Адміністрації ДПСУ та військової частини НОМЕР_1 ДПСУ.

Враховуючи вищенаведене, у даному разі наявні правові підстави для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді.

Так, матеріалами справи установлено, що між військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (надалі-Замовник) та Приватним акціонерним товариством «ЗАВОД ФРУНЗЕ» (надалі-Постачальник, Відповідач) укладено договір на закупівлю товарів за державні кошти № 122-25 від 21.03.2025.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується у 2025 році поставити Замовникові Сітку металеву з фіксованим вузлом (далі Товар) (код згідно з ЦК 021:2015 443/0000-6: вироби з дроту), зазначені в Специфікації (Додаток 1), а Замовник прийняти і оплатити такі Товари.

Згідно п.1.2 Договору найменування та кількість (номенклатура, асортимент), одиниця виміру, ціна за одиницю Товару визначено в Специфікації, що є додатком № 1 до Договору (Додаток 1).

Загальна сума Договору згідно п. 3.1. становила 2 979 990 грн, у тому числі ПДВ в розмірі 496 665 грн.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється до 25.05.2025 року включно, за заявкою замовника.

Відповідно до підпункту 2 п. 7.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості Товарів з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Згідно п.10.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31 грудня 2025 року, але в будь якому разі до повного виконання зобов`язань Сторонами.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що відповідач поставку товару виконав з порушенням термінів, які були визначені у Договорі що і стало підставою для нарахування та стягнення у відповідності до п.7.2 Договору пені 147 784,56 грн та штрафу 208 599,30 грн. за порушення строків поставки товару.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно дост.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як було встановлено судом, умовами Договору, а саме п.5.1 визначено, що поставка Товару здійснюється до 25.05.2025 року включно.

Судом встановлено, що на виконання умов договору Постачальник за вищевказаним договором поставив Замовнику обумовлений сторонами товар у повному обсязі, проте з простроченням треміну поставки, а саме:

- за видатковою накладною № 154437 товар поставлено 27.06.2025 (термін прострочення - 33 дні);

- за видатковою накладною № 155016 товар поставлено 04.07.2025 (термін прострочення - 40 днів);

- за видатковою накладною № 155401 товар поставлено 10.07.2025 (термін прострочення - 46 днів);

- за видатковою накладною № 155983 товар поставлено 17.07.2025 (термін прострочення - 53 дні);

- за видатковою накладною № 156282 товар поставлено 22.07.2025 (термін прострочення - 58 днів);

- за видатковою накладною № 157006 товар поставлено 30.07.2025 (термін прострочення - 66 днів).

Відповідач у своїх запереченнях, як на підставу для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання посилається на те, що вказане прострочення відбулось не з його вини, а внаслідок форс-мажорних обставин у зв`язку із збройною агресією рф проти України внаслідок чого було пошкоджено та знищено виробничі та складські будівлі ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ».

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Саме така правова позиція висловлена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2022 № 922/2475/21.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно дост.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно зст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно дост.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні`Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні`визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених уст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні`в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14,141 Закону України «Про торгово-промислові палати України"`шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Отже з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які вплинули на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за договором на закупівлю товарів за державні кошти № 122-25 від 21.03.2025.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін.

Пунктом 8.2. Договору Сторона, для якої склались обставини непереборної сили, зобов`язана не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати іншу Сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така Сторона зобов`язана надати іншій Стороні копію звернення до Торгово-промислової палати України або уповноваженої регіональної торгово-промислової палати. Сторона для якої обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) зобов`язана надати впродовж 30 (тридцяти) днів з дня такого повідомлення іншої Сторони сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою регіональною торгово-промисловою палатою, яким засвідчене настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Аналогічні умови застосовуються Стороною в разі припинення дії обставин непереборної сили (форсмажорних обставин) та їх наслідків.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що неповідомлення/несвоєчасне повідомлення Стороною, для якої складись обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), іншу Сторону про їх настання або припинення веде до втрати права Сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором.

Суд наголошує, що пунктом 8.5 Договору сторони передбачили, що військова агресія російської федерації проти України не може бути підставою для невиконання цього договору.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вчасного виконання відповідачем обов`язку поставки Товару за Договором у зв`язку із форс-мажорними обставинами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно до підпункту 2 п. 7.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості Товарів з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставленого товару.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Перевіривши розрахунок пені 147 784,56 грн. та штрафу 208 599,30 грн. за прострочення несвоєчасно поставленого товару понад 30 днів суд дійшов висновку, що відповідний розрахунок є обгрунтованим, відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90%.

В обґрунтування свого клопотання відповідач, зокрема, зазначає, що заявлена сума штрафних санкцій складає 12% відсотків від загальної суми Договору, що призводить до невиправданих додаткових прибутків позивача. Наголошує на тому, що Товар за Договором на момент подачі позовної заяви до суду був поставлений у повному обсязі, а позивачем не доведено наявність у нього збитків, які він зазнав через прострочення поставки Товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Приписи ст. 233 Господарського кодексу та ст. 551 Цивільного кодексу України обумовлюють можливість зменшення неустойки за рішенням суду з обов`язковим встановленням факту того, що належні до сплати штрафні санкції є надмірно великими порівняно із збитками кредитора, розмір неустойки значно перевищує розмір збитків відповідно.

В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. При застосуванні вказаних норм поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Окрім того, вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

У цьому випадку суд бере до уваги, що на час подання позовної заяви відповідачем Товар за договором на закупівлю товарів за державні кошти № 122-25 від 21.03.2025 було поставлено позивачу у повному об`ємі.

Крім цього, суд враховує те, що 24.04.2025 року мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств РФ, що полягало у здійсненні масованого обстрілу ракетами невстановленого типу Слобідського району м. Харкова, де розташовані виробничі та складські приміщення ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ», зокрема, за адресою: Харківська обл., м. Харків, Слобідський район, вул. Георгія Тарасенко, 126, внаслідок чого було пошкоджено та знищено виробничі та складські будівлі ПАТ «ЗАВОД ФРУНЗЕ», а саме: мали місце руйнування стін, несучих та огороджувальних конструкцій та перекриття будівель. Вказані обставини підтверджені Актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 09.06.2025 року (затвердженого №Сл-4025-6 від 10.06.2025 року) та Витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України від 05.08.2025 року.

Враховуючи положення чинного законодавства, фактичні обставини справи, беручи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, суд визнав за можливе часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 50% на підставі ст.233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій у загальному розмірі 178 191,93 грн, а саме пеня у розмірі 73 892,28 грн. та штраф у розмірі 104 299,65 грн.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, понесені у зв`язку з оплатою судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок Приватне акціонерне товариство «Завод Фрунзе» без врахування зменшення судом вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Завод Фрунзе» штрафних санкцій.

Керуючись статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ФРУНЗЕ» (61001, м. Харків, вул. Тарасенка Георгія, 57а ;) на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України в особі Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) пеню 73 892 грн. 28 коп. та штраф 104 299 грн. 65 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ФРУНЗЕ» (61001, м. Харків, вул. Тарасенка Георгія, 57а ;) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону судовий збір у розмірі 4 276 грн. 60 коп. за наступними реквізитами: , отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку 820172, рахунок UA0082783.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" листопада 2025 р.

Суддя С.Ч. Жельне