РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2025Справа № 910/32643/15 (910/9170/24)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, оф.174, ; адреса для листування: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 88, а/с 254)

Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНКОПП НОМЕР_2 )

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНКОПП НОМЕР_4 )

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_5 )

ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 ; РНКОПП НОМЕР_6 )

ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_7 )

ОСОБА_8 ( АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_8 )

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Баляби Олександра Володимировича

про визнання недійсними правочинів та витребування майна

В межах справи № 910/32643/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (ідентифікаційний код 37143937)

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача 1 Марчук Г.В. - представник

Від позивача 2 Гижко О.Л. - представник

Відповідачі не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа №910/32643/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" про банкрутство на стадії процедури ліквідації, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 .

24.07.2024 до Господарського суду м. Києва звернулись Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича та Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" зі спільним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання недійсними правочинів та витребування майна.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

30.08.2024 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивачів про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.10.2024 прийнято позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича та Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання недійсними правочинів та витребування майна, Позовну заяву розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 02.12.2024.

08.10.2024 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражного керуючого Баляби О.В. про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів.

12.11.2024 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву відповідача 6.

22.11.2024 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь позивача на відзив відповідача 6.

29.11.2024 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.12.2024 залучено арбітражного керуючого Балябу О.В. до участі у справі №910/32643/15 (910/9770/24) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів та відкладено розгляд справи на 20.01.2025.

16.01.2025 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів про долучення доказів до матеріалів справи.

16.01.2025 до Господарського суду м. Києва надійшли додаткові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

20.01.2025 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2025 розгляд справи відкладено на 31.03.2025.

21.08.2025 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича на клопотання третьої особи про долучення доказів щодо проведення і скасування аукціону.

28.03.2025 до Господарського суду м. Києва надійшли заперечення позивача Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на пояснення третьої особи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича та Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Баляби Олександра Володимировича про визнання недійсними правочинів та витребування майна в межах справи № 910/32643/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" до розгляду по суті на 02.06.2025.

У судовому засіданні 02.06.2025 було оголошено перерву до 18.08.2025.

Судове засідання 18.08.2025 не відбудеться у зв`язку з відпусткою судді Чеберяка П.П.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.07.2025 розгляд справи призначено на 08.09.2025.

У судовому засіданні 08.09.2025 оголошено перерву до 10.11.2025.

У судовому засіданні 10.11.2025 представники позивачів надали пояснення по суті позовних вимог та підтримали їх в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

В ході проведення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" на підставі відомостей, наданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС листом від 08.11.2023 за вих. № 31/26-3457 ліквідатором арбітражним керуючим Різником Олександра Юрійовича було встановлено, що належні боржнику на праві власності транспорті засоби у період з 2017 року по 2019 рік були перереєстровані на нових власників (відповідачів у справі), а саме:

- транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_9 , 2004 рік випуску, №шасі НОМЕР_10 , вартістю 86 746,00грн. з ПДВ, 20.02.2018 перереєстрований на нового власника ОСОБА_1 (відповідач 1) за договором купівлі-продажу;

- транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_11 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_12 , вартістю 94 336,00грн. з ПДВ. 12.07.2019 перереєстрований на нового власника ОСОБА_7 (відповідач 7) за договором купівлі-продажу; 08.01.2020 зареєстрований за ОСОБА_2 (відповідач 2);

- транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_13 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_14 , вартістю 181 403,00 грн. з ПДВ, 05.04.2018 перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 (відповідач 3) за договором;

- транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_15 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_16 , вартістю 181 403,00 грн. з ПДВ, 05.04.2018 перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу;

- транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_17 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_18 , вартістю 165 175,00грн. з ПДВ, 20.02.2018 перереєстрований на нового власника ОСОБА_8 (відповідач 8) за договором купівлі-продажу; 23.10.2018 зареєстрований за ОСОБА_4 (відповідач 4);

- транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_19 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_20 , вартістю 165 175,00грн. з ПДВ, 06.04.2018 перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 за договором;

- транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_21 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_22 , вартістю 165 175,00грн. з ПДВ, 06.04.2018 перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 за договором, 25.06.2020 зареєстровано за ОСОБА_5 (відповідач 5);

- транспортний засіб марки МАЗ-573100, державний номерний знак НОМЕР_23 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_24 , вартістю 170 585,00грн. з ПДВ, 31.10.2017 перереєстрований на нового власника ОСОБА_8 за договором, 10.04.2018 зареєстровано за ОСОБА_6 (відповідач 6).

В свою чергу, наведені вище транспортні засоби перебувають у заставі Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на підставі договору застави №151311z34 від 07.12.2011.

Вартість транспортних засобів визначена із листа Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 03.11.2021 №0000606/21-1278 в якому зазначена оціночна вартість заставного майна.

Так, зокрема, ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.07.2016 у справі №910/32643/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" визнано, зокрема, грошові вимоги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до боржника за кредитними договорами №151311К15 від 07.12.2011, №676-Д/2011 від 07.12.2011, №677-В/2011 від 07.12.2011, №678-В/2011 від 07.12.2011, №679-В/2011 від 07.12.2011, №151312К1 від 22.02.2012, №151312К2 від 22.02.2012 укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 151311N3 від 07.12.2011 із змінами і доповненнями та включено до реєстру вимог кредиторів в розмірі 524 083 625 грн. 62 коп., в наступній черговості, а саме: 391 286 812 грн. 62 коп. - четверта черга задоволення вимог кредиторів, 132 796 813 грн. 00 коп., вимоги, що забезпечені заставою майна боржника в тому числі і за договором застави від 07.12.2011 №151311Z34 де предметами застави, зокрема, є автотранспортні засоби у кількості 9 шт.

В свою чергу, як зазначають позивачі, спірні транспортні засоби були відчужені в ході проведення ліквідаційної процедури банкрута без згоди заставодержателя. Окрім того, заставний кредитор коштів від реалізації заставного майна не отримував. Інформація про їх продаж у процедурі банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" у спосіб встановлений нормами законодавства з процедур банкрутства відсутня та відповідно відсутні документи про їх реалізацію.

При цьому, згідно звіту про оцінку колісних транспортних засобів, що перебували на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Східна консалтингова група» від 01.09.2021, ринкова вартість транспортних засобів у кількості 9 штук, що перебувають на балансі Товариства, разом становить 1 325 719,00 грн., з урахуванням ПДВ, ліквідаційна вартість з урахуванням ПДВ - 1 052 575,00 грн.

З огляду на викладені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Різника О.Ю. та Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулись до суду з спільним позовом про визнання недійсними правочинів з відчуження транспортних засобів банкрута, а також зняття з обліку та витребування спірних транспортних засобів на користь банкрута.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Згідно із частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України, статтею 42 КУзПБ.

Відповідно до положень статей 14, 74 ГПК України тягар доведення порушеного права у спорі про визнання недійсним правочину покладений на заявника цих вимог.

Отже, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Крім того, як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося.

Слід звернути увагу, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ з 21.10.2019, а до вступу в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство в редакції від 19.01.2013, що втратив чинність 21.10.2019, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 ЦК України).

КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Безумовно, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.

Наведений висновок сформований Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Баляби Олександра Володимировича , який виконував повноваження ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" у період з 01.02.2016 по 10.01.2024, в ході проведення ліквідаційної процедури ним вживались заходи з продажу майна боржника, в тому числі і майна, яке перебуває в заставі Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", зокрема, частини заставного майна (автотранспортні засоби в кількості 9 шт.) за договором застави від 07.12.2011 №151311Z34.

Так, заставним кредитором було погоджено продаж заставного майна боржника, згідно приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на дату проведення аукціонів) з чітко визначеними умовами.

У зв`язку з допущенними порушеннями та реалізацією майна всупереч погоджених умов, рішенням комітету кредиторів у справі про банкрутство боржника було зобов`язано третю особу який виконував повноваження ліквідатора у справі невідкладно вжити заходів щодо скасування (визнання недійсним) результатів аукціону з продажу частини заставного майна. Вказане рішення було оформлено відповідним протоколом № 7 від 16.02.2018, копія якого міститься в матеріалах справи.

Листом від 19.02.2018 № 19/02 третя особа повідомила торгівельну організацію про анулювання результатів аукціонів.

В подальшому торгівельною організацією було розміщено повідомлення про анулювання результатів проведення другого повторного аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" проведеного 05.02.2018.

В свою чергу, майно банкрута, яке було реалізоване на аукціоні з продажу майна боржника, результати якого були в подальшому анульовані підлягає поверненню у ліквідаційну масу для подальшої реалізації та погашення вимог заставного кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

За ч. 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

На підставі указаних положень, усе майно Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", зокрема і спірні транспортні засоби, підлягають включенню у ліквідаційну масу банкрута. Однак, їх фактична відсутність унеможливлює наповнення ліквідаційної маси та подальше задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банкрута.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) дійшла таких висновків.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредиторам використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (правовий висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17)).

Суд відзначає, що визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним правочину боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є: справедливість, добросовісність та розумність.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 Цивільного кодексу України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на час проведення аукціонів з продажу майна боржника) визначено, що продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує.

Однак, як слідує з матеріалів справи, реалізація спірних транспортних засобів, які перебувають в заставі Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», відбулась без згоди заставодержателя.

При цьому, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Підпунктами 2.3.10, п. 2.4.2, 2.4.3 договору застави №151311Z34 від 07.12.2011 унормовано, що розпорядження предметом застави може відбуватися виключно за згодою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України».

Відтак, дії щодо укладення спірних правочинів з відчуження транспортних засобів, що перебувають в заставі Банку без згоди останнього грубо порушують принципи справедливості, добросовісності та розумності.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що укладення спірних правочинів призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника та спрямовано на завдання шкоди кредиторам, тобто має ознаки фраудаторності.

Суд відзначає, що визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним правочину боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частиною третьою статті 13 ЦК України унормовано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України).

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, враховуючи встановлення обставин щодо наявності ознак фраудаторності оспорюваних правочинів, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсними правочинів з відчуження транспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", а саме:

договору купівлі-продажу на підставі якого 20.02.2018 за ОСОБА_1 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_9 , 2004 рік випуску, №шасі НОМЕР_10 ;

договору купівлі-продажу на підставі якого 12.07.2019 за ОСОБА_7 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_11 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_12 ;

договору на підставі якого 05.04.2018 за ОСОБА_3 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_13 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_14 ;

договору на підставі якого 05.04.2018 за ОСОБА_3 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_15 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_16 ;

договору купівлі-продажу на підставі якого 20.02.2018 за ОСОБА_8 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_17 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_18 ;

договору на підставі якого 06.04.2018 за ОСОБА_3 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_19 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_20 ;

договору на підставі якого 06.04.2018 за ОСОБА_3 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_21 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_22 ;

договору на підставі якого 31.10.2017 за ОСОБА_8 перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-573100, державний номерний знак НОМЕР_23 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_24 .

Відповідно до частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частина 3 вказаної статті зазначає, що правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Враховуючи темпоральний (часовий) критерій вчинення оспорюваних правочинів то до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній з 19.01.2013. Стаття 20 Закону про банкрутство містила норми, аналогічні нормам ст. 42 КУзПБ щодо підстав та умов визнання недійсними правочинів боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 КУзПБ, ст. 20 Закону про банкрутство - у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Отже, враховуючи, що за змістом статті 42 КУзПБ, ст. 20 Закону про банкрутство кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, ефективність застосування лише цього наслідку недійсності правочину, без реальної можливості повернення майна боржнику, не буде ефективним.

З огляду на викладені обставини та наведені норми, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності оспорюваних правочинів шляхом витребування спірних транспортних засобів.

Щодо вимог позивача в частині витребування транспортних засобів від останніх набувачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 388 ЦК України майно, яке вибуло не за волею власника може бути витребувано у добросовісного набувача. Тому при вибутті майна поза волею власника добросовісність набувача не перешкоджає витребуванню майна.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Критерії такого втручання встановлені законодавством і неодноразово зазначалися у судовій практиці.

Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та утворюють "трискладовий тест", за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання.

Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації. (див. зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21).

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору.

У процедурах банкрутства суттєве значення має принцип судового нагляду, оскільки з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Зазначений принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів ліквідаційної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Господарський суд у справах про банкрутство має забезпечити як принцип рівності учасників процедури банкрутства, баланс інтересів боржника і його кредиторів та інших заінтересованих учасників, так і справедливий розподіл майна боржника між кредиторами, що є особливістю процедури банкрутства.

З огляду на зазначене, легітимною метою у випадку витребування арбітражним керуючим майна боржника від набувача такого майна на підставі частини першої статі 388 ЦК України можна вважати судовий нагляд у процедурах банкрутства та нагляд за дотриманням інтересів кредиторів щодо збереження об`єктів ліквідаційної маси, а також інтересів боржника щодо задоволення грошових вимог кредиторів. (Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29.05.2024 у справі №910/5808/20).

Повернення у власність позивача 1 цій справі (банкрута) транспортних засобів, відчуженого поза його волею переслідує легітимну мету охорони права власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також з метою дотримання таких прав відповідно до загальних інтересів суспільства.

Пропорційність втручання у право володіння та справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання, в цьому випадку полягає у тому, що позивач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп", поза його волею був позбавлений права володіння на спірне майно.

Також, пропорційність втручання у право володіння та справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання, в цьому випадку полягає у тому, що позивач, поза його волею був позбавлений права володіння на спірне майно.

Враховуючи наведене, єдиним можливим в цьому випадку способом поновлення порушеного права позивача на володіння спірним майном, який може забезпечити приведення обсягу прав сторін в контексті спірного майна у стан, який існував до його відчуження, є саме витребування належного позивачу майна.

Віндикація в межах провадження у справі про банкрутство є не лише способом консолідації ліквідаційної маси, оскільки захист права власності боржника, з урахуванням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, також презюмується. Такий захист спрямований на попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном саме власником, в тому числі власником, який є боржником у провадженні у справі про банкрутство, оскільки власник майна наділений в тому числі правом на погашення власних боргів за рахунок належного йому майна. Повернення майна може прямо вплинути як на діяльність юридичної особи-боржника в цілому, так і на права керівників юридичної особи, так і на її учасників.

Відтак, втручання у право ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на володіння майном, у цьому випадку, переслідує легітимну мету, цей захід є пропорційним легітимній меті втручання у право та не призводить до понесення останнім індивідуального і надмірного тягара.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 зазначено, що добросовісний (кінцевий) набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, в якого придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Таку ж вимогу може заявити і проміжний набувач до первинного набувача. Добросовісний набувач набуває право на таке звернення за умови задоволення судом позовних вимог власника про витребування спірного майна (аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 у справі №910/5808/20).

З огляду на викладені обставини суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог, у зв`язку з чим вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ГПК України).

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними правочини з відчуження транспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937), а саме:

- договір купівлі-продажу на підставі якого 20.02.2018 за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_9 , 2004 рік випуску, №шасі НОМЕР_10 ;

- договір купівлі-продажу на підставі якого 12.07.2019 за ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_11 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_12 ;

- договір на підставі якого 05.04.2018 за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_13 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_14 ;

- договір на підставі якого 05.04.2018 за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_15 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_16 ;

- договір купівлі-продажу на підставі якого 20.02.2018 за ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_17 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_18 ;

- договір на підставі якого 06.04.2018 за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_19 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_20 ;

- договір на підставі якого 06.04.2018 за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_21 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_22 ;

- договір на підставі якого 31.10.2017 за ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) перереєстрований транспортний засіб марки МАЗ-573100, державний номерний знак НОМЕР_23 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_24 .

3. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_9 , 2004 рік випуску, №шасі НОМЕР_10 із поновленням державної реєстрації за товариством.

4. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ; РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-533603, державний номерний знак НОМЕР_11 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_12 із поновленням державної реєстрації за товариством.

5. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_13 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_14 із поновленням державної реєстрації за товариством.

6. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_15 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_16 із поновленням державної реєстрації за товариством.

7. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_4 , РНКОПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_17 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_18 із поновленням державної реєстрації за товариством;

8. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_19 (може бути змінений), 2006 рік випуску, №шасі НОМЕР_20 із поновленням державної реєстрації за товариством;

9. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-630305, державний номерний знак НОМЕР_21 (може бути змінений), 2007 рік випуску, №шасі НОМЕР_22 із поновленням державної реєстрації за товариством;

10. Зняти із обліку і витребувати у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_6 ; РНКОПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 3, оф. 174; ідентифікаційний код 37143937) транспортний засіб марки МАЗ-573100, державний номерний знак НОМЕР_23 (може бути змінений), 2005 рік випуску, №шасі НОМЕР_24 із поновленням державної реєстрації за товариством.

11. Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

12. Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ; РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

13. Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

14. Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_4 , РНКОПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

15. Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

16. Стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_6 ; РНКОПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

17. Стягнути з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

18. Стягнути з ОСОБА_8 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ) 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 75 коп. судового збору.

19. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

20. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.11.2025.

Суддя П.П. Чеберяк