ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27.11.2025м. ДніпроСправа № 904/5108/25
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді: Колісник І.І.
розглянув без повідомлення та виклику сторін у судове засідання
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент", м. Запоріжжя
до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про стягнення 530 013,03 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 у справі №904/5108/25 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення заборгованості в сумі 530013,03 грн, з яких: 424673,40 грн основний борг, 20174,90 грн 3% річних, 85164,73 грн інфляційні втрати. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 424673,40 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 20139,99 грн, інфляційні втрати в сумі 85164,73 грн, судовий збір у сумі 1263,66 грн. У решті позову відмовлено. Судовий збір у сумі 0,42 грн покладено на позивача. Товариству з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" повернуто з Державного бюджету України судовий збір у сумі 5096,08 грн, сплачений у складі судового збору в сумі 6360,16 грн за платіжною інструкцією № 1662 від 19.09.2025.

Під час ухвалення рішення витрати позивача на професійну правничу допомогу судом не розподілялися з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів надання позивачу відповідних послуг.

17.11.2025 від позивача через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі ЄСІКС) надійшла заява про розподіл понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19023,92 грн.

На підтвердження розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до заяви додано: договір про надання професійної правничої допомоги № 553 від 01.08.2025; акт виконаних робіт від 17.11.2025 на суму 19023,92 грн; платіжну інструкцію № 1806 від 17.11.2025 на суму 19023,92 грн.

Ухвалою суду від 19.11.2025 подану позивачем заяву про розподіл понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу прийнято до розгляду без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання та запропоновано відповідачу визначитися щодо подання до суду не пізніше ніж до 24.11.2025 правової позиції щодо заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (заперечення, клопотання про зменшення тощо).

24.11.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в яких відповідач указує, що подана позивачем заява не підлягає задоволенню повністю, зокрема, з наступних підстав:

- договір про надання правничої допомоги № 553 датований 01.08.2025, але поданий до суду лише 14.11.2025 та без пояснення неможливості його подання разом із позовом;

- позовна заява не містить посилань на витратну частину у вигляді суми витрат на правничу допомогу та на те, що в підготовці позовної заяви приймав участь адвокат (надавав відповідні послуги);

- при повідомленні суду (21.10.2025) про збільшення судових витрат за рахунок витрат на правничу допомогу (не окремою заявою) не надано договір № 553 від 01.08.2025, не зазначено про наміри надати в подальшому належні обґрунтовуючі заявлену суму документи, а обґрунтування збільшення суми судових витрат є безпідставним.

Дослідивши заяву позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19023,92 грн та подані докази на підтвердження таких витрат, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" (далі замовник, позивач) та адвокатом Биковим Сергієм Анатолійовичем (далі адвокат) укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 553 від 01.08.2025 (далі договір, договір № 553), згідно з яким замовник доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з надання замовнику професійної правничої допомоги в суді першої інстанції щодо невиконання Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" () зобов`язання з оплати товару, отриманого за видатковою накладною № 553 на суму 424673,40 грн.

У перелік послуг, що надаються адвокатом входить: консультації з правових питань, складання проєктів документів правового характеру: позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, клопотань, мирових угод та інших процесуальних документів в інтересах замовника; представництво інтересів замовника в суді першої інстанції в якості представника позивача, відповідача, третьої особи (незалежно від кількості судових засідань). Підготовка процесуальних документів здійснюється адвокатом, подання процесуальних документів до суду здійснюється замовником.

Вартість послуг з надання правничої допомоги становить: гонорар є фіксованим у розмірі 2 (два) відсотки від суми невиконаного боржником зобов`язання 8493,46 грн та 10 (десять) відсотків, стягнутих з боржника понад суму основного боргу санкцій (неустойка, штраф, пеня, річні, інфляційні та ін.). Строк оплати не пізніше одного місяця з дня повного (остаточного) виконання судового рішення.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань кожною із сторін.

Згідно з відомостями з Єдиного Реєстру Адвокатів України наявність статусу адвоката у представника позивача Бикова Сергія Анатолійовича підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 1482 від 18.05.2000, виданим Київською міською КДКА на підставі рішення № 5 від 18.05.2000.

За приписами пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 123 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої третьої статті 244 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1).

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2).

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3).

При цьому інша сума судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, може бути як більшою за попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат так і меншою (ч.ч. 6, 7 ст. 129 ГПК України) (див. п. 4.2.3 постанови КГС ВС від 06.10.2020 у справі № 922/376/20).

Так, за частиною шостою статті 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Отже, аналіз частин другої, третьої статті 244 та частини шостої статті 129 ГПК України дозволяє дійти висновку про те, що:

- лише неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат може, а не обов`язково має мати наслідком відмову у відшкодуванні судових витрат;

- попередній (орієнтовний) розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (при цьому законодавець допускає широке тлумачення судових витрат: судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу тощо);

- перевищення заявленої до відшкодування суми судових витрат від попередньо визначеної не є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат.

Попередній (орієнтовний) розмір судових витрат визначений позивачем у позові лише в сумі сплаченого судового збору, що з огляду на викладене не позбавляє його права на збільшення розміру цих витрат як за обсягом/видами, так і за сумою.

21.10.2025, у межах встановленого судом в порядку статті 252 ГПК України строку для вчинення сторонами процесуальних дій, через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС позивач подав заяву про збільшення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат: доповнив судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6360,16 грн судовими витратами на професійну правничу допомогу в сумі 22000,00 грн, обгрунтувавши свою заяву справедливим підходом до результатів розподілу усіх судових витрат між сторонами у всіх справах, які розглядаються судами за участю контрагентів (а.с. 58).

У питанні строку та порядку подання заяви про розподіл судових витрат разом із відповідними доказами суд враховує також таке.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, переглядаючи справу №922/376/20, у питанні щодо строків подання заяви про розподіл судових витрат та відповідних доказів висловив позицію про те, що оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини восьмої статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас у даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога частини восьмої статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (п. 4.2.4).

При цьому, надаючи оцінку правомірності висновків суду апеляційної інстанції у справі № 922/376/20 щодо наявності підстав для розгляду судом заяви про розподіл судових витрат у разі подання такої заяви протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі спрощеного позовного провадження, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду за результатом аналізу статті 124, 129 ГПК України зазначив: "Рішення суду першої інстанції у справі ухвалено 17.03.2020, а заява відповідача про розподіл судових витрат з вимогою про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 7289,00 грн подана до суду першої інстанції 20.03.2020, тобто в межах встановленого строку на її подання. У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розгляду заяви відповідача про розподіл судових витрат по суті" (п. 4.2.4).

Отже, з урахуванням викладеного позивач у справі, що розглядається, дотримався процесуальних строків і порядку звернення до суду із заявою разом із доказами про розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої третьої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За наданими позивачем актом виконаних робіт від 17.11.2025 на суму 19023,92 грн убачається, що адвокатом у межах договору про надання професійної правничої допомоги № 553 від 01.08.2025 замовнику (позивачу) були надані наступні послуги (правнича допомога): виїзд до замовника, опитування його працівників з питання заборгованості, проведення консультації із зазначеного питання, узгодження правової позиції щодо судового стягнення заборгованості та санкцій, збір необхідних документів і підготовка проєкта позову до боржника та надання їх замовнику для підписання і надсилання до суду.

Указаним актом виконаних робіт від 17.11.2025 сторони договору про надання професійної правничої допомоги № 553 від 01.08.2025 підтвердили надання адвокатом замовнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" узгоджених сторонами послуг (правничої допомоги) на суму 19023,92 грн, з яких:

8493,46 грн 2% від суми не виконаного боржником зобов`язання (424673,40х2% = 8493,46);

10530,46 грн 10% стягнутих з боржника понад суму основного боргу санкцій ((20139,90+85164,73)х10% = 10530,46).

Оплата замовником послуг за договором у повному обсязі підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1806 від 17.11.2025 на суму 19023,92 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналізуючи в контексті зазначених правових критеріїв заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19023,92 грн, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Указані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Відтак фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених договором про надання правової (правничої) допомоги умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

За умовами договору про надання професійної правничої допомоги № 553 від 01.08.2025 замовник зобов`язався оплатити адвокату вартість його послуг, включаючи винагороду в розмірі 10% стягнутих з боржника понад суму основного боргу санкцій (неустойка, штраф, пеня, річні, інфляційні та ін.).

В акті виконаних робіт від 17.11.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги № 553 від 01.08.2025 сторонами визначено та погоджено перелік дій адвоката, вчинених на виконання цього договору та вартість наданої правничої допомоги у фіксованому розмірі 8493,46 грн.

Передбачена цим актом винагорода в сумі 10530,46 грн (10% стягнутих з боржника понад суму основного боргу санкцій), яка відповідає умовам договору про надання професійної правничої допомоги № 553 від 01.08.2025, є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий ним результат та є за своєю суттю так званим "гонораром успіху", нарахування та сплата якого залежать від настання певної події.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Також суд зважає на те, що Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Правила адвокатської етики надають визначення поняття "гонорар" без поділу цього поняття на види. Зокрема, норми зазначених Закону та Правил не передбачають такі різновиди винагороди (гонорару) як основний, додатковий чи "гонорар успіху", що свідчить про те, що поняття "гонорар", яке міститься у зазначених нормативно-правових актах, є загальним, під яким розуміється як основна, так і додаткова винагороди. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.07.2022 у справі № 903/781/21.

Отже, передбачений сторонами у договорі гонорар є за своєю суттю погодженою сторонами ціною договору в розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства гонорар безвідносно до його виду (основний, додатковий (гонорар успіху)) є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто є платою за виконану роботу/надані послуги.

Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також із критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги у вигляді визначених договором послуг та за узгодженою сторонами вартістю в сумі 19023,92 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п.п. 119, 120 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою, сьомою, дев`ятою, статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

З огляду на викладене, оцінюючи обсяг наданої позивачу правничої допомоги, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, суд доходить висновку про недостатню обґрунтованість позивачем необхідності покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19023,92 грн.

Враховуючи, що справа не представляє складності, зважаючи на кількість сторін, предмет позову, обсяг доказів, поведінку відповідача у справі, який сприяв врегулюванню спору під час розгляду справи, кількість та зміст підготовлених з боку позивача за час судового провадження заяв по суті справи, суд доходить висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача повністю.

Прийнятною в аспекті розумності, обґрунтованості до предмета спору й ціни позову сумою за добросовісне надання правничої допомоги у цій справі, яку за її обставинами та за результатом розгляду можна в порядку розподілу покласти на відповідача, є сума в розмірі 5000,00 грн.

За таких обставин заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19023,92 грн підлягає частковому задоволенню в сумі 5000,00 грн.

Заперечення відповідача проти розподілу судових витрат спростовуються викладеним.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 244 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19023,92 грн задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (ідентифікаційний код: 24432974; місцезнаходження: 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Трайдент" (ідентифікаційний код: 43942705; місцезнаходження: 69600, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 152-В, офіс 414) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

У задоволенні заяви про стягнення з відповідача решти витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14023,92 грн відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.11.2025.

Суддя І.І. Колісник