ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27.11.2025 Справа № 914/2727/25
За клопотанням: Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта» ЛТД, с. Старий Кропивник Стрийського району Львівської області,
про стягнення судових витрат
у справі №914/2727/25
за позовом: Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта» ЛТД, с. Старий Кропивник Стрийського району Львівської області,
про: стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 400 240,99 грн
Суддя Н.Є. Березяк
Секретар судового засідання Р.Р. Волошин
Представники учасників справи:
від позивача: Подоляк О.Р. - представник;
від відповідача (заявника): Артимович А.В. - представник.
На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/2727/25 за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта» ЛТД про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 400 240,99 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2025 у справі № 914/2727/25 в задоволенні позову відмовлено.

На адресу суду 19.11.2025 від відповідача надійшло клопотання (вх.№4944/25) у якій він просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з АТ «Укргазвидобування» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРАНТА» ЛТД судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 61 040,00 грн.

Ухвалою суду від 19.11.2025 судове засідання для вирішення питання про судові витрати у справі №914/2727/25 було призначено на 27.11.2025.

В судове засідання 27.11.2025 представник заявника (відповідача) з`явився, подане клопотання підтримав із підстав наведених в ньому, просив суд про його задоволення та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 61 040,00 грн.

В судове засідання 27.11.2025 представник позивача з`явився, проти задоволення клопотання про стягнення судових витрат заперечив із підстав наведених в запереченнях на клопотання про стягнення судових витрат (вх.№ 31359/25), в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що заявлений Відповідачем до відшкодування розмір правничих витрат в частині стягнення витрат за участь у судових засіданнях є надмірним та не спів мірним з часом витраченим Адвокатом. Відтак просить суд відмовити ТзОВ «Оранта» ЛТД в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 61 040,00 грн а у разі ухвалення рішення про стягнення з АТ «Укргазвидобування» витрат на правничу допомогу, зменшити їх розмір до 1 грн.

Суд, розглянувши клопотання про стягнення судових витрат, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як зазначено в ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн, які Відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До правової (правничої) допомоги належать надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ст. 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що на підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат Відповідачем на професійну правову допомогу адвоката в сумі 61 040,00 грн ним надано:

Договір про надання правничої допомоги від №13/09 від 12 вересня 2025 року; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 від 18 листопада 2025 року; платіжна інструкція №9075 від 18.11.2025 та Ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1405718 від 08.10.2025.

Згідно п. 3.6. Договору Гонорар адвоката визначається виходячи з наступних умов:

- 35 000,00 грн - вивчення матеріалів справи №914/2727/25 за позовом АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» до TOB «ОРАНТА» ЛТД про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 400 240, 99 грн., вкл. аналіз Договору УГВ4742/13-20 на виконання робіт з капітального ремонту нафтових та газових свердловин на родовищах АТ «Укргазвидобування» від 16.04.2020 року та додатків; підготовка відзиву на позовну заяву у справі № 914/2727/25 та заперечення на відповідь на відзив (за необхідності);

- 5000,00 грн за представництво інтересів Клієнта безпосередньо у підготовчому судовому засіданні; 7000,00 грн за представництво інтересів Клієнта у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

- Гонорар «успіху» становить 1 % від ціни позову у справі № 914/2727/25 за позовом АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» до ТОВ «ОРАНТА» ЛТД про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 400 240, 99 грн та сплачується клієнтом у випадку прийняття рішення судом першої інстанції на користь Клієнта (незалежно від подальшого оскарження рішення суду позивачем у справі).

- Клієнт сплачує Адвокату також інші понесені ним витрати, якщо такі були погоджені Сторонами у відповідному Акті про надану правничу допомогу.

Як вбачається із Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 від 18 листопада 2025 року ТзОВ «Оранта» ЛТД понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 61 040,00 грн, а саме:

- вивчення матеріалів справи № 914/2727/25 за позовом АТ «УКРГАЗВИДОБУ ВАННЯ» до ТОВ «ОРАНТА» ЛТД про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі І 400 240,99 грн, вкл. аналіз Договору УГВ4742/13-20 на виконання робіт з капітального ремонту нафтових та газових свердловин на родовищах АТ «Укргазвидобування» від 16.04.2020 року та додатків; підготовка відзиву на позовну заяву у справі №914/2727/25 та заперечення на відповідь на відзив; участь у судових засідання (підготовчому судовому засіданні та судовому засіданні із розгляду справи, вкл. доїзд) - 47 040,00 грн.

- Гонорар «успіху» 1 % (один відсоток) від ціни позову - 14 000,00 грн.

Разом:61 040,00 грн.

Оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що Відповідачем доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він має понести у зв`язку з розглядом даної справи.

В силу приписів ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач заперечив проти задоволення клопотання про стягнення судових витрат із підстав наведених в запереченнях на клопотання про стягнення судових витрат (вх.№ 31359/25), в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що заявлений Відповідачем до відшкодування розмір правничих витрат в частині стягнення витрат за участь у судових засіданнях є надмірним та не спів мірним з часом витраченим Адвокатом. Відтак просить суд відмовити ТзОВ «Оранта» ЛТД в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 61 040,00 грн а у разі ухвалення рішення про стягнення з АТ «Укргазвидобування» витрат на правничу допомогу, зменшити їх розмір до 1 грн.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові Об`єднаної Палати від 02.02.2024 у справі №910/9714/24, зазначав, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, згідно з положеннями ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до положень ч.ч. 5,6 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених вище положень ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто, у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Разом з тим, у ч.5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч.4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (ст.ст. 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у ст. 126 та ч.ч.5-7,9 ст. 129 ГПК України.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зокрема, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також, відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що: - не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц); суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у ст.ст. 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У контексті наведеного вище подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши складність справи, на думку суду, заявлена до стягнення відповідачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи, у зв`язку із чим стягненню з позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Відтак клопотання про стягнення судових витрат підлягає до задоволення частково у розмірі 20 000,00 грн, в решті вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 233, 236-240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта» ЛТД про стягнення судових витрат задоволити частково.

2. Стягнути Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оранта» ЛТД (82193, Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Старий Кропивник, вул. Першотравнева, 35-А; ) 20 000,00 грн витрат на правову (правничу) допомогу.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення виготовлено та підписано 02.12.2025.

Суддя Березяк Н.Є.