ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025м. ДніпроСправа № 904/5431/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "УНІВЕРСАЛ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛАУСТЕН ЕКТІВ"

про стягнення боргу

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача - 12 000 грн. основного боргу, 5 854,78 грн. пені, 1 821,00 грн. інфляційних, 572,30грн. 3% річних від простроченої суми та судові витрати, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем Договору про надання транспортних послуг №030125 від 03.01.2025.

Господарський суд Дніпропетровської області 29.09.2025 відкрив провадження у справі №904/5431/25 та призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень щодо порядку розгляду справи від сторін не надходило. Судом зобов`язано: Відповідача, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.

Враховуючи, що Відповідач зареєстрував електронний кабінет, відповідно до ч.7 ст.6 ГПК України ухвала суду вручалася йому в електронній формі шляхом направлення до електронного кабінету такої особи (доставлена 29.09.2025 о 21:04), що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Пунктом 2 ч.6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, Відповідач є обізнаними про вирішення спору, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа.

Всупереч пропозицій суду, викладених в ухвалі від 29.09.2025, Відповідач відзив на позовну заву не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ:

03.01.2025 сторони уклали Договір про надання транспортних послуг № 030125 (далі Договір), за п. 2.1 якого за цим договором Виконавець (Позивач) зобов`язується організувати доставку вантажу Замовника (Відповідача) до пункту призначення, забезпечити його цілісність та схоронність, та видати його особі (вантажоодержувачу), яка має право на одержання вантажу, а Замовник зобов`язується сплатити за належне виконання організації перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до умов Договору:

2.2. Заявки, узгоджені сторонами, регулюють взаємини сторін щодо кожного окремого доручення Замовника. В Заявках можуть відображатися також інші істотні умови договору, що не були обумовлені сторонами в момент підписання цього Договору. Заявки є невід`ємною частиною даного Договору. В Заявці вказується вид транспорту та його державний номер, ПІП водія, його телефон або засіб електронного зв`язку, маршрут перевезення, інші умови тощо. Підписуючи Заявку Виконавець погоджується с умовами вказаними в Заявці, з терміном доставки вантажу, та іншими умовами вказаними в Заявці.

3.1. Виконавець зобов`язується надати Замовнику за фактом здійснення організації перевезення, але не пізніше 10 календарних днів з моменту здачі вантажу вантажоодержувачу:

- оригінал рахунку - один примірник;

- акт виконаних робіт встановленого зразку (зразок акту є додатком №2 до договору) - два примірника;

- оригінал товарно-транспортної накладної (далі за текстом - ТТН) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу в повному обсязі - мінімум один примірник;

- копію ТТН, завірену живим підписом Виконавця та мокрою печаткою Виконавця - один примірник;

- оригінал видаткової накладної, підписану вантажоодержувачем - один примірник;

- акт невідповідності (бою, нестачі, псування, іншої будь якої невідповідності товару), якщо такий акт складався при вивантажені товарів - мінімум один примірник;

- оригінал договору перевезення підписаного Виконавцем (у разі відсутності на момент перевезення такого оригіналу у Замовника) - примірник Замовника;

- оригінал Заявки с підписом власноруч та мокрим відбитком печатки - примірник Замовника;

- податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН в електронній формі у порядку та строки, передбачені податковим законодавством з урахування вимог, викладених в цьому Договорі.

4.2. Рахунки Виконавця підлягають оплаті протягом 21 (двадцять одного) банківського дня з моменту отримання Замовником оригіналів та копій документів, вказаних у п. 3.1.4., 3.1.5. Договору та виключно за умови підписання Замовником Акту виконаних робіт.

4.4. Сума, що підлягає сплаті Виконавцю погоджується сторонами в Заявках. В цю суму включена винагорода Виконавця, а також витрати на оплату рахунків залучених до виконання перевезення третіх осіб. Сторони підписують за фактом належного виконання доручення Акт виконаних робіт, який є невід`ємною частиною цього Договору. У випадку відсутності підписаного обома Сторонами Акту виконаних робіт, доручення щодо доставки Виконавцем вантажу за конкретною заявкою вважається невиконаним, а послуги з перевезення - не наданими.

4.5. Розрахунок здійснюється шляхом банківського переказування коштів у національній грошовій одиниці України на поточний рахунок Виконавця. Всі банківські витрати та комісії з переказування коштів - за рахунок Замовника.

8.1. Строк дії цього Договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31.12.2025.

На виконання умов Договору та Заявок № КЕ000000054 від 06.01.2025 та № КЕ000000054 від 04.02.2025, Позивач надав Відповідачеві транспортні послуги, що підтверджується Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 21 від 07.01.2025 на суму 23 000,00 грн., № 372 від 05.02.2025 на суму 20 000,00 грн. Вказані акти підписані сторонами без зауважень.

За твердженням Позивача, Відповідач надані послуги оплатив частково, у зв`язку з чим, за останнім обліковується борг у розмірі 12 000,00 грн.

На прострочений борг Відповідача Позивач нарахував 5 854,78 грн. пені, 572,30 грн. - 3 % річних, 1 821,00 грн. індексу інфляції за період з лютого 2025 по серпень 2025.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт укладання Договору, надання послуг, наявності (відсутності) боргу за надані послуги, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував.

Перевіривши надані докази, суд частково погоджується з позицією Позивача.

Беручи до уваги надані докази (Договір, заявки Відповідача, Акти наданих послуг), відсутність заперечень Відповідача щодо наявності боргу, суд вважає, що Позивач вжив необхідних заходів для належного виконання умов Договору, у зв`язку з чим строк оплати настав, тому сума основного боргу обґрунтована, а вимога про стягнення 12 000,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо заявлених Позивачем до стягнення з Відповідача індексу інфляції та 3 % річних, суд бере до уваги, що пунктом 5.3.2 Договору встановлено наступне: Замовник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0 % річних від простроченої суми - у розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду зробила наступний правовий висновок щодо можливості зміни у договірний спосіб порядку стягнення 3% річних у частині застосування ст. 6 та 625 ЦК України:

" 4.18. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.19. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

4.20. Зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка не містить застережень щодо можливості встановлення у договорі інших положень, окрім як визначення іншого розміру процентів річних від простроченої суми, та суті спірних відносин випливає, що відповідна норма має імперативний характер, що спрямована на захист майнового права та інтересу кредитора. Зміст норми можна вважати диспозитивним лише в контексті наділення учасників правовідносин свободою вибору щодо розміру процентів річних. Наведене свідчить про неможливість формулювання у договорі альтернативного правила, що анулює (скасовує, відміняє) відповідне право кредитора та виключає можливість прямого застосування норми ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі наявності факту прострочення виконання грошового зобов`язання.

4.21. Тобто на свій розсуд сторони можуть лише зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Але, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони не можуть, реалізуючи наявну свободу у визначенні умов договору, відступити повністю від положень ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, змінити зміст відповідного правила та уникнути настання відповідальності за цієї статтею, домовившись про відсутність у кредитора взагалі права вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібний правовий висновок Верховного Суду сформульований у постанові від 16.04.2020 у справі № 914/479/19".

Позивач обґрунтовано та правомірно заявив у складі позову вимогу про стягнення інфляційних втрат, однак, щодо 3 % річних, то сторони визначили інший розмір процентів, зокрема 0 % річних, у зв`язку з чим, вимога про стягнення 3 % річних задоволенню не підлягає.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що розрахунки індексу інфляції за період з лютого 2025 по серпень 2025 року проведено правильно.

Щодо нарахування пені у розмірі 5 854,78 грн за період з 28.01.2025 по 31.08.2025, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

У Договорі про надання транспортних послуг Сторонами не встановлено обов`язку Замовника зі сплати пені у разі порушення строку оплати наданих послуг.

Оскільки ані Договором, ані актом цивільного законодавства не визначено розмір пені, який має стягуватись за невиконання Замовником зобов`язання з оплати наданих послуг, вимога Позивача про стягнення пені у розмірі 5 854,78 грн. безпідставна.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі: 12 000,00 грн. основного боргу, 1 821,00 грн. інфляційних втрат, решта позовних вимог не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. згідно з платіжною інструкцією № 9750 від 24.09.2025.

Відповідно до п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи ціну позову та те, що позовна заява надійшла до суду в електронній формі через систему "Електронний суд", за подання цієї позовної заяви Позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3028,00* коефіцієнт 0,8).

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, Позивач вніс судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом на 605,60 грн.

Судовий збір в розмірі 605,60 грн. може бути повернуто Позивачеві з Державного бюджету України за ухвалою суду за відповідним клопотанням Позивача, виходячи з положень ст.7 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Разом з тим, Господарський суд звертає увагу на те, що 07.01.2025 набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 № 606 "Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів".

Даним наказом внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до зазначеного порядку органи Казначейства здійснюють повернення судового збору в усіх випадках виключно на підставі електронного подання, сформованого або Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом.

Для повернення судового збору платнику необхідно звернутися із заявою до відповідного суду за місцем розгляду справи. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету платником подається до суду оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "КЛАУСТЕН ЕКТІВ" (49083, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Чикаленка Євгена, будинок 2, офіс 28, код 45297010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ "УНІВЕРСАЛ" (18003, Черкаська обл., місто Черкаси, вул. Різдвяна, будинок 175/5, код 42386955) 12 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 821,00 грн. інфляційних втрат, 1 653 грн. 49 коп. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Суддя С.Г. Юзіков