ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.2025м. СумиСправа № 920/1338/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу № 920/1338/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСПЕЦТРАНС 888» (31102, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Кожедуба, буд. 53, код 40441411)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЄЛОН» (40022, Сумська область, м. Суми, вул. Псільська, буд. 26, код 36334197)

про стягнення 14 211, 07 грн

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЄЛОН» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСПЕЦТРАНС 888» грошові кошти у розмірі 14211,07 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.09.2025 справу № 920/1338/25 розподілено для розгляду судді Джепі Ю.А.

Ухвалою від 22.09.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №920/1338/25; справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін про дату, час і місце судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

02.10.2025 позивачем подано клопотання про відшкодування судових витрат на правову допомогу б/н від 02.10.2025 (вх.№5279 від 03.10.2025) в розмірі 3 000 грн.

10.10.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву б/н від 10.10.2025 (вх.№№4902, 5399 від 13.10.2025), в якому проти задоволення позову заперечує та просить стягнути з позивача 5 000 грн судових витрат на правову допомогу.

17.10.2025 позивачем подано відповідь на відзив б/н від 17.10.2025 (вх.№5014 від 20.10.2025).

27.10.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив б/н від 27.10.2025 (вх.№5141 від 28.10.2025).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

30.06.2025 представником ТОВ «Агроспецтранс 888» (позивач) через представника ТОВ «ГЄЛОН» (відповідач) за номером телефону зроблено запит на замовлення пластика твердого для ремонту сільськогосподарської техніки в кількості 8 м2.

Представник відповідача повідомив, що в наявності є потрібний товар у листах розміром 2,05 м * 3,05 м.

Відповідач виставив рахунок №СФ-0001328 від 30.06.2025 на суму 14 211,07 грн з ПДВ.

04.07.2025 позивач здійснив повну оплату за зазначеним рахунком відповідно до платіжної інструкції №1396 на суму 14 211,07 грн з ПДВ.

12.07.2025 у відділенні Нової пошти №1 в м.Старокостянтинів за ТТН №2715 від 08.07.25 позивачем отримано товар відповідача.

ТОВ «Агроспецтранс 888» у позовній заяві зазначає, що при огляді товару позивачем було виявлено, що основні характеристики продукції не відповідають інформації про продукцію, що була надана продавцем перед укладенням договору та якість продукції не відповідає очікуванням покупця і відповідно не може бути ним використана за призначенням. А саме, покупцем замість твердого пластика було отримано лист ПВХ спінений 8 мм в кількості 12.506 м2, якій не відповідає основним характеристикам, тобто не є твердим, і не може бути використаний покупцем за цільовим призначенням для проведення ремонтних робіт на сільськогосподарській техніці.

Позивач зазначає, що того ж дня (12.07.2025) відповідачу за телефоном повідомлено, що покупець бажає повернути товар та отримати сплачені за товар кошти. На що відповідач відмовив з посиланням на те, що товар був порізаний.

Також у позовній заяві зазначено, що при замовленні товару позивачем було зазначено відповідачу, що у разі потреби для транспортування можливе розрізання листа навпіл. Це не було замовленням або обов`язковою вимогою з боку покупця. Як повідомили на гарячій лінії Нової Пошти (тел. ), через габарити товару (2,05 м * 3,05 м), під час адресного забору у м. Харків, пров. Вишневий, 3, виникла необхідність розрізати його для транспортування.

Позивачем зазначено, що товар знаходиться на складі позивача у тому вигляді, в якому його було отримано від перевізника і за цільовим призначенням товар не використовувався.

18.07.2025 на електрону адресу відповідача , та на юридичну адресу відповідача Укрпоштою, відправлено заяву позивача про повернення коштів за товар відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів", в якій зазначено, що позивачем отримано товар, який за своїми характеристиками не відповідає інформації про продукцію, що була надана продавцем перед укладенням договору та якість продукції не відповідає очікуванням покупця, на які він розраховував при укладені договору і, відповідно, не може бути ним використана за призначенням. Порізка товару проведена продавцем за вимогою перевізника, а не по замовленню покупця.

Оскільки зазначені вимоги щодо повернення коштів за товар не були задоволені, ТОВ «Агроспецтранс 888» звернулось до суду із позовом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Посилання позивача на норми Закону України "Про захист прав споживачів" в частині повернення коштів за придбаний товар, зокрема у направленій відповідачу в порядку досудового врегулювання спору заяві від 18.07.2025, суд вважає безпідставним з огляду на те, що відповідно до п.22 ч.1 вказаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Між сторонами фактично склались правовідносини, що виникли з укладеного договору купівлі-продажу та врегульовані відповідними положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтями 640-641 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу товару у спрощений спосіб шляхом виставлення відповідачем рахунку №СФ-0001328 від 30.06.2025 на суму 14 211,07 грн з ПДВ, що є офертою у розумінні ст. 641 Цивільного кодексу України, та здійсненням позивачем оплати товару в сумі 14 211,07 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.07.2025, чим позивач прийняв умови договору, тобто здійснив акцепт згідно зі ст. 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 644 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно із ст. 671 Цивільного кодексу України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов`язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

Статтею 672 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення умови договору щодо асортименту товару. Так, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до положень ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Статтею 678 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості. Так, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.

Відповідно до ст. 700 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв`язку з відсутністю у нього такої інформації.

Враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Твердження позивача про отримання ним товару, який за своїми характеристиками не відповідає інформації про продукцію, що була надана відповідачем перед укладенням договору, не підтверджена належними та допустими доказами та суперечить наявним у справі доказам.

Так, зі змісту наданих позивачем рахунку-фактури № СФ-0001328 від 30.06.25 та видаткової накладної № РН-0001303 від 08.07.25 вбачається, що позивач придбавав "лист ПВХ спінений 8мм", а не "твердий пластик", як зазначено в позовній заяві.

Технічні характеристики зазначеного товару зазначені на відповідній сторінці на інтернет сайті відповідача - https://gelon.in.ua/ua/p-list-pvh-vspenennyj.html.

Зокрема на вищезазначеній сторінці стосовно товару "Лист ПВХ спінений 8 мм, білий 2050х3050 мм" вказано:

ПВХ (полівінілхлорид) - безбарвний, прозорий пластик, термопластичний полімер вінілхлориду. Вирізняється хімічною стійкістю до лугів, мінеральних олив, багатьох кислот і розчинників. У чистому вигляді не підтримує горіння на повітрі, але вогнестійкість пластмас на його основі залежить від використаних добавок.

ПВХ (полівінілхлорид) - популярний матеріал серед рекламників. Використовується ПВХ в рекламе для створення фону рекламних конструкцій, об`ємних літер, прямої УФ-друку, виготовлення стендів і POS- матеріалів, вивісок, дорожніх знаків, виставкових стендів, деталей внутрішнього інтер`єру, щитів, рекламних таблиць, вивісок, прикрас магазинних вітрин, щитів у формі пірамідок, що виставляються на базах і біля магазинів. Крім цього, використовується у будівництві для перегородок, личенята стін, повітроводів, відкосів у вікнах, зовнішніх робіт в магазинах, внутрішніх робіт, перегородок у приміщеннях із високою вологістю (ванні кімнати, бані), вентиляційних систем, тепло- та звукоізоляції, обшивки сховищ, елементів вікон і парапетів, дверних панелей тощо. У промисловості для шаф і пультів керування, конструкцій для використання в агресивних середовищах, повітро- та кабелів тощо. В електротехніці для щитів з електронікою, дротових каналів кабелів і дротів, контрольних таблиць. У харчовій промисловості.

Основні Характеристики: Товщина - 8 мм; Ширина - 2050 мм; Довжина- -3050 мм; Колір - Білий; Стан - Новий.

Також наведено таблицю із детальним описом характеристик та фізичних властивостей вказаного товару (зокрема, якість, товщина, щільність тощо).

Окремо зазначено, що при замовленні порізки замовником матеріал поверненню не підлягає.

Позивачем не надано суду доказів невідповідності поставленого товару вищезазначеним характеристикам. У позовній заяві викладено суб`єктивні очікування позивача щодо фізичних властивостей матеріалу («твердий пластик»), проте замовлення, відповідно до рахунку-фактури № СФ-0001328 від 30.06.25 та видаткової накладної № РН-0001303 від 08.07.25, стосувалося "листа ПВХ спіненого 8 мм". Саме "твердого" ПВХ немає в номенклатурі запропонованих на сайті відповідачем товарів.

Позивачем не доведено, що отриманий товар є неналежної якості, не відповідає заявленим продавцем характеристикам, а також, що придбаний товар не відповідає замовленню в частині визначення асортименту товару.

Щодо зауважень позивача стосовно габаритів замовленого товару, то суд виходить з того, що порізка листів, відповідно до змісту позовної заяви та заяви позивача про повернення коштів вих.№ 18/07 від 18.07.2025, була здійснена за згодою позивача, який зазначив, що "у разі потреби для транспортування можливе розрізання листа навпіл", тобто фактично був обізнаний про те, що листи можуть бути порізані перевізником навпіл. При цьому, позивач був обізнаний про те, що у разі порізки, матеріал поверненню не підлягає. Ця інформація є в опису товару на інтернет сайті відповідача.

Доводи позивача про порушення вимог ст. 700 Цивільного кодексу України не ґрунтуються на фактичних даних. Договір між сторонами укладено у спрощений спосіб, позивач підтвердив акцепт виставленого рахунку, а інформація про товар є доступною.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач вводив позивача в оману чи надав неправдиву інформацію.

Також позивачем не доведено факту неможливості використання товару за цільовим призначенням та відсутні докази, що товар має дефекти чи не відповідає технічним характеристикам.

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо повернення коштів за придбаний у відповідача товар є необґрунтованими, наведені підстави є недоведеними, тому позов не підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 123, 126 та 129 ГПК України судові витрати позивача (сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу) не підлягають стягненню на його користь з відповідача у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Тому суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відшкодування судових витрат на правову допомогу б/н від 02.10.2025 (вх.№5279 від 03.10.2025) щодо стягнення 3 000 грн.

У свою чергу, відповідачем у відзиві на позовну заяву б/н від 10.10.2025 (вх.№№4902, 5399 від 13.10.2025) заявлено про стягнення з позивача 5 000 грн витрат на правову допомогу, які підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 ГПК України, відповідними нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування витрат на правову допомогу як складової судових витрат (п.12 ч.3 ст.2, ст.123, ч.2 ст.126 ГПК України).

Зі змісту частини третьої статті 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Згідно із пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частині п`ята статті 126 ГПК України).

Частиною шостою статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з частиною першою статті 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження судових витрат представником відповідача надано суду копії: договору про надання правової допомоги №09/10/25 від 09.10.2025, ордеру на надання правничої допомоги Серії ВМ №1074114, платіжної інструкції №4758 від 10.10.2025 на суму 5 000, 00 грн.

Відповідно до наданих представником позивача письмових доказів розмір судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою складає 5 000,00 грн.

Пунктом 4.1. Договору про надання правової допомоги №09/10/25 від 09.10.2025 передбачено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатит адвокату фіксований гонорар в розмірі 5 000 грн.

Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 911/3586/21 зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням.

Ураховуючи те, що представником відповідача подано належні докази в обґрунтування наданих ним послуг та їх вартості, а позивачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 5 000 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСПЕЦТРАНС 888» (31102, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Кожедуба, буд. 53, код 40441411) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЄЛОН» (40022, Сумська область, м. Суми, вул. Псільська, буд. 26, код 36334197) 5 000 грн (п`ять тисяч гривень) відшкодування судових витрат на правову допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суддя Ю.А. Джепа