ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2025 р. Справа № 910/15363/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Дешко М.М.

від відповідача-1: Яндульський Д.В. (у режимі відеоконференції)

від відповідача-2: Чайка І.М.

від третьої особи-1: Степаненко Т.О.

від третьої особи-2: Сабадаш О.І.

від третьої особи-3: Духан О.П.

від третьої особи-4: Козак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного Сервісного Центру МВС

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 (повне судове рішення складено 09.07.2025) (суддя Курдельчук І.Д.)

у справі № 910/15363/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Приватного підприємства "Охоронна група "Комсервіс"

до:

1. Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (відповідач-1);

2. Головного Сервісного Центру МВС (відповідач-2),

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) (третя особа-1);

2. Міністерства юстиції України (третя особа-2);

3. Міністерства внутрішніх справ України (третя особа-3);

4. Кабінету Міністрів України (третя особа-4),

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У грудні 2024 року Приватне підприємство "Охоронна група "Комсервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (відповідач-1) та Головного Сервісного Центру МВС (відповідач-2) і з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просило суд: визнати за позивачем право власності на транспортний засіб марки Chery TIGGO, 4, об`єм двигуна 1 499 см3, 2021 року випуску, серійний номер НОМЕР_3, та транспортний засіб марки Chery TIGGO 4, об`єм двигуна 1 499 см3, 2021 року випуску, серійний номер НОМЕР_4; зобов`язати відповідача-2 здійснити перереєстрацію зазначених транспортних засобів.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем-2 права позивача на мирне володіння, користування та розпорядження своїм майном (транспортними засобами) відповідно до укладеного між відповідачем-1 та позивачем договору фінансового лізингу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24 позов задоволено частково.

Визнано за Приватним підприємством "Охоронна група "Комсервіс" право власності на транспортний засіб марки Chery TIGGO 4, об`єм двигуна 1 499 см3, 2021 року випуску, серійний номер НОМЕР_3.

Визнано за Приватним підприємством "Охоронна група "Комсервіс" право власності на транспортний засіб марки Chery TIGGO 4, об`єм двигуна 1 499 см3, 2021 року випуску, серійний номер НОМЕР_4.

Зобов`язано Головний Сервісний Центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ в м. Києві здійснити перереєстрацію транспортного засобу марки Chery TIGGO 4, об`єм двигуна 1 499 см3, 2021 року випуску, серійний номер НОМЕР_3 за Приватним підприємством "Охоронна група "Комсервіс" як нового власника автомобіля.

Зобов`язано Головний Сервісний Центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ в м. Києві здійснити перереєстрацію транспортного засобу марки Chery TIGGO 4, об`єм двигуна 1 499 см3, 2021 року випуску, серійний номер НОМЕР_4 за Приватним підприємством "Охоронна група "Комсервіс" як нового власника автомобіля.

Стягнуто з Головного Сервісного Центру МВС на користь Приватного підприємства "Охоронна група "Комсервіс" 16 976,22 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що виходячи з умов укладеного договору та відповідно до приписів частини першої статті 334 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), до набувача (позивача) перейшло право власності на рухоме майно (транспортний засіб). Перехід права власності на транспортний засіб зафіксовано в акті від 30.09.2024. За висновком суду, саме відповідач-2 не визнав (-ає) право власності позивача на транспортні засоби. На противагу твердженню про відсутність спору про особу власника, орган, на який покладено функції держави щодо здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, відмовив у перереєстрації автомобілів із тих підстав, що власником є не позивач, а інша особа.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24, Головний Сервісний Центр МВС звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 19 Конституції України, ст. 15, 328, 392 ЦК України, ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" (далі - Закон № 3353-XII), Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок № 1388), ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до відповідача-2 відмовити повністю.

При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що будь-які реєстраційні дії з транспортним засобом, у тому числі державна перереєстрація на нового власника, проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС тільки після проведення усіх перевірок документів та відомостей, передбачених Порядком № 1388, та в разі наявності обставин, які перешкоджають у проведенні реєстраційної дії, така перереєстрація не проводиться.

На думку скаржника, відповідач у справі, а саме Регіональний сервісний центр МВС у Волинській області, проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв`язку із чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) задоволено клопотання Головного Сервісного Центру МВС про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного Сервісного Центру МВС на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; розгляд апеляційної скарги призначено на 14.10.2025 о 10:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 05.09.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 задоволено заяву Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Головного Сервісного Центру МВС на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24; оголошено перерву в судовому засіданні до 11.11.2025 о 09:45.

Позиції учасників справи

Міністерство внутрішніх справ України (третя особа-3) подало до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до Головного Сервісного Центру МВС відмовити повністю, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував, що будь-які реєстраційні дії з транспортним засобом, у тому числі державна перереєстрація на нового власника, проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС тільки після проведення усіх перевірок документів та відомостей, передбачених Порядком № 1388, та в разі наявності обставин, які перешкоджають у проведенні реєстраційної дії, така перереєстрація не проводиться. Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання Головного Сервісного Центру МВС вчинити дії, а саме перереєструвати транспортні засоби з Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на позивача, суд першої інстанції перейняв на себе обов`язки Головного Сервісного Центру МВС, чим втрутився в його дискреційні повноваження.

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, зазначаючи, що судова практика стосовно моменту переходу права власності на автомобіль сформована в тій частині, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту передачі майна від відчужувача до набувача, що в даній справі мало місце 30.09.2024 і не заперечується сторонами у справі. Саме відповідачем-2 відмовлено позивачу у перереєстрації права власності на транспортний засіб, таким чином, державний орган не визнав право власності позивача на підставі поданих документів. У цей час, факт такої відмови жодним чином не спростовує чинність поданих документів та факт переходу права власності.

Міністерство юстиції України (третя особа-2) у поданому відзиві вказує, що позивач є власником автомобілів марки Chery TIGGO 4 із серійними номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4, який належним чином виконав умови відповідного договору фінансового лізингу, підстави для відмови у перереєстрації вказаних транспортних засобів відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що Приватне підприємство "Охоронна група "Комсервіс" набуло право власності на транспортні засоби, що є предметом договору лізингу, а також набуло законні підстави для здійснення державної реєстрації на транспортні засоби відповідно до Порядку № 1388.

Явка представників учасників справи

У судовому засіданні 11.11.2025 взяли участь представники позивача (в залі суду), відповідача-1 (у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду), відповідача-2 (в залі суду), третьої особи-1 (в залі суду), третьої особи-2 (в залі суду), третьої особи-3 (в залі суду) та третьої особи-4 (в залі суду).

У судовому засіданні представники відповідача-2 (скаржника), третьої особи-1 та третьої особи-3 вимоги апеляційної скарги підтримали і просили суд її задовольнити.

Представники позивача та відповідача-1 проти апеляційної скарги заперечували і просили суд залишити її без задоволення.

Представники третьої особи-2 та третьої особи-4 у розгляді апеляційної скарги поклалися на розсуд суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору фінансового лізингу № K8VKFLOWWY80V-1від 15.04.2021, укладеного між Акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" (банк) та Приватним підприємством "Охоронна група "Комсервіс" (лізингоодержувач) (далі - Договір), банк зобов`язався набути у власність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр на Кільцевій" (продавець) предмет(ти) лізингу (далі - майно) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій (далі - додаток № 1) та передати його в користування лізингоодержувачу на строк, визначений у цьому Договорі, а лізингоодержувач зобов`язався сплатити банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеними цим Договором.

Згідно з п. 1.2 Договору строк лізингу - 36 місяців, що обчислюється з дати підписання сторонами акта прийому-передачі майна, та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що загальна вартість майна за цим Договором становить 808 761,56 грн з ПДВ, у т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 2 937,56 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору розмір, структура та строки сплати лізингових платежів встановлюються цим Договором та додатком № 2 до нього.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що протягом усього строку цього Договору майно є власністю банку. Майно переходить у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим Договором, але не раніше одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу.

У п. 4.3 Договору визначено, що цей Договір є належною і достатньою підставою для переходу майна у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за Договором. Укладення додаткових договорів тощо для переходу майна у власність лізингоодержувача не вимагається.

У підп. 6.2.1 п. 6.2 Договору встановлено обов`язок банку із придбання у зазначеного лізингоодержувачем у заявці продавця у власність майна, передання його в платне користування лізингоодержувачу на умовах цього Договору відповідно до додатку № 1, в обумовлені Договором строки, а також після сплати всієї суми лізингових та інших платежів, передбачених Договором, передання майна у власність лізингоодержувача з урахуванням умов, передбачених п. 4.1 цього Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за ним.

У Специфікації майна, яка є додатком № 1 до Договору, визначено характеристику майна, а саме: (1) найменування - автомобіль Chery, моделі TIGGO 4, 2021 року виробництва, серійний номер НОМЕР_3, вартість майна - 402 912,00 грн; (2) найменування - автомобіль Chery, моделі TIGGO 4, 2021 року виробництва, серійний номер НОМЕР_4, вартість майна - 402 912,00 грн (далі - транспортні засоби).

Транспортні засоби зареєстровані за банком, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № 018008, виданим ТСЦ № 8047, та № 018016, виданим ТСЦ № 8047.

Додатком № 2 до Договору визначено Графік платежів.

Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання перед банком за Договором та здійснено на користь відповідача-1 передбачені Договором платежі, що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 30.09.2024.

Відповідно до актів приймання-передачі транспортних засобів від 30.09.2024 здійснено приймання-передачу транспортних засобів.

05.05.2021 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано приватне обтяження за № 28827501 на підставі договору фінансового лізингу № K8VKFLOWWY80V-1 від 15.04.2021, об`єктом якого є (1) транспортний засіб Chery, модель Tiggo 4 (Т19) 15.5 5МТ, Т7150N8, рік виробництва - 2021, номер об`єкта НОМЕР_3, ндр НОМЕР_1 ; (2) автомобіль Chery, модель Tiggo 4 (Т19) 15.5 5МТ, Т7150N8 рік виробництва - 2021, номер об`єкта НОМЕР_4, ндр НОМЕР_2 . Із забороною відчуження, обтяжувач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", боржник Приватне підприємство "Охоронна група "Комсервіс".

Після своєчасної сплати передбачених Договором лізингових та інших платежів припинено обтяження із подальшим виключення запису, що підтверджено обтяжувачем, банком, відповідачем-1 у справі, листом від 22.04.2025 та випискою Українського бюро кредитних історій № req2#81, дата видачі: 22.04.2025 10:19.

30.09.2024 банком видано накази № K8VKFLOWWY8OV-1 та № K8VKFLOWWY8OV-1, якими наказано головному бухгалтеру банку зняти транспортні засоби з балансу банку для подальшої перереєстрації на позивача, доручено перереєстрацію транспортних засобів у сервісному центрі МВС - директору Приватного підприємства "Охоронна група "Комсервіс".

У зв`язку із цим, банком були видані довіреності від 30.09.2024, якими директор позивача був уповноважений на здійснення від імені банку перереєстрації транспортних засобів.

Позивач звернувся до Територіально-сервісного центру № 8041 Регіонального сервісного центру Головного Сервісного Центру МВС в м. Києві для проведення перереєстрації зазначених транспортних засобів, однак отримав відмову у проведенні такої дії.

Листом № 31/26 від 02.12.2024 Регіональним сервісним центром Головного Сервісного Центру МВС в м. Києві повідомлено позивача про відмову у перереєстрації транспортних засобів у зв`язку з тим, що в Єдиному реєстрі боржників наявні записи про боржника - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".

У зв`язку з відмовою у перереєстрації транспортних засобів, Приватне підприємство "Охоронна група "Комсервіс" звернулося до господарського суду з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

За змістом ч. 1 та 2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17 та від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17, які правомірно враховано місцевим господарським судом, вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Позивачем за таким позовом може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Крім того, визнання в судовому порядку права власності на річ за загальним правилом, встановленим статтею 392 ЦК України, є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.

У постанові від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (правові позиції Верховного Суду з цього приводу - mutatis mutandis пункт 13 постанови від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17 ).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач як на підставу набуття права власності на спірне майно послався на укладений між позивачем та Акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" договір фінансового лізингу, акти приймання-передачі транспортного засобу, акти звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, якими засвідчено факт належного і повного виконання сторонами умов цього Договору.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. На відміну від нерухомого майна, ЦК України не передбачено переходу права власності на рухоме майно за наслідком державної реєстрації переходу права на підставі правочину, навіть якщо реєстрація рухомого майна є обов`язковою, виходячи з нормативного регулювання (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Набуття права власності юридичною особою на підставі правочину є найбільш поширеним способом набуття такого права.

Як передбачено статтею 34 Закону № 3353-XII, державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Систему державних органів здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів складають Кабінет Міністрів України (абз. 13 ст. 4 Закону № 3353-XII), Міністерство внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 34 Закону № 3353-XII, підп. 21-1 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878), Головний Сервісний Центр МВС (Положення про Головний сервісний центр МВС, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1393) та територіальні органи з надання сервісних послуг МВС (РСЦ, ТСЦ - сервісні центри МВС).

Відповідно до вищезазначеного Положення про Головний сервісний центр МВС на Головний сервісний центр МВС покладений обов`язок забезпечення державного обліку зареєстрованих транспортних засобів.

Порядком ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2020 № 779, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.12.2020 за № 1337/35620 (далі - Порядок № 779), визначено, що ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС під час виконання покладених на них функцій та завдань відповідно до законодавства шляхом обробки (унесення, накопичення, використання, узагальнення) інформації в ЄДРТЗ про зареєстровані транспортні засоби, їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби. Уповноважені посадові особи Головного сервісного центру МВС забезпечують повноту, достовірність та своєчасність унесення ними інформації до ЄДРТЗ (п. 2 розд. II). До ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично--дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку) (п. 3 розд. ІІ). Внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється, зокрема, в разі перереєстрації транспортного засобу (п. 4 розд. ІІ). До ЄДРТЗ уносяться відомості про власника (співвласника) транспортного засобу (п. 6 розд. ІІ).

Пунктом 7 Порядку № 1388 (в редакції, яка діяла до 15.08.2025) встановлено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20, яку правомірно враховано судом, положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу (п. 7.13).

Правовий аналіз вказаних вище норм права свідчить про те, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття права власності на нього.

У пункті 4.3 Договору встановлено, що цей Договір є належною і достатньою підставою для переходу майна у власність лізінгоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим Договором. Укладення додаткових договорів тощо для переходу майна у власність лізингоодержувача не вимагається.

Згідно з матеріалами справи лізингоодержувач (позивач) повністю сплатив лізингодавцю (відповідачу-1) всі належні до сплати платежі за Договором, що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 30.09.2024.

Місцевим господарським судом у цьому зв`язку слушно взято до уваги висновки, наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20, в якій Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2020 у справі № 278/3640/18 (провадження № 61-11481св20), відповідно до якого правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Подібні правові висновки щодо застосування положень статті 34 Закону № 3353-XII викладено Верховним Судом також у постановах від 13 грудня 2018 року у справі № 910/11266/17, від 21 травня 2019 року у справі № 912/1426/18 та від 30 липня 2019 року у справі № 905/1053/18 (п. 7.15 постанови Великої Палати від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20).

З огляду на викладене, виходячи з умов укладеного Договору та відповідно до приписів частини першої статті 334 ЦК України, судом правильно визначено, що до набувача (позивача) перейшло право власності на рухоме майно (транспортні засоби). Перехід права власності на транспортні засоби зафіксовано в актах від 30.09.2024.

При цьому суд слушно зауважив, що здійснення державної перереєстрації права власності на транспортні засоби умовами Договору не передбачено.

За статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1, 2, 5 ст. 34 Закону № 3353-XII державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

У разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб.

Стаття 34 Закону № 3353-XII передбачає здійснення процедури перевірки на предмет внесення до Єдиного реєстру боржників саме тієї особи, яка є власником і звертається за перереєстрацією транспортного засобу.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 34 Закону № 3353-XII, судом обґрунтовано визначено, що перевірка мала здійснюватись саме відносно позивача, а не Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк".

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Пунктами 7, 8 Порядку № 1388 (в редакції, яка діяла до 15.08.2025) передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, зокрема, є договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу; інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Пунктом 27 Порядку № 1388 передбачено, що транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем.

Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби перереєстровуються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору після повного розрахунку або зазначеного в договорі фінансового лізингу окремого договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу або іншого договору, визначеного договором фінансового лізингу.

Відповідно до п. 15 Порядку № 1388 (в редакції, яка діяла до 11.10.2025) державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державному Реєстрі атестованих судових експертів, автоматизованій базі даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірки відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (крім внутрішньо переміщених осіб, інформація щодо яких підтверджується даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб), відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі санкцій, відповідних базах даних та державних реєстрах щодо осіб, які перебувають у розшуку, перевірки дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, дійсності сертифіката відповідності за реєстром сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання, документів, що підтверджують правомірність придбання, відомостей щодо митного оформлення транспортних засобів за єдиною автоматизованою інформаційною системою митних органів, відомостей за автоматизованою системою реєстрації гуманітарної допомоги, а також установлення відповідності конструкції вимогам правил та нормативів шляхом отримання відповідних відомостей із таких баз даних і реєстрів. За результатами таких перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться відповідний напис про їх проведення, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) і дати (крім випадків подання заяви в електронній формі через електронний кабінет водія або засобами Порталу Дія).

У разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється.

Таким чином, виходячи з положень Порядку № 1388, судом першої інстанції правильно встановлено, що при розгляді заяв про перереєстрацію транспортних засобів Головний Сервісний Центр МВС мав здійснювати перевірку інформації саме щодо позивача як власника, а не щодо Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", із власності якого транспортні засоби вибули, у передбачений законом спосіб. При цьому, суд звертає увагу на те, що зазначення у свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу власником транспортних засобів Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" не свідчить про те, що останнє є фактичним власником таких засобів, адже свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника (на момент видачі свідоцтва), проте як самостійний документ право власності в особи не породжує.

У силу приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, судом правильно визначено, що саме Головний Сервісний Центр МВС не визнав (-ає) право власності позивача на транспортні засоби. На противагу твердженню про відсутність спору про особу власника, орган, на який покладено функції держави щодо здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, відмовив у перереєстрації автомобілів, вказавши при цьому, що їх власником є не позивач, а інша особа.

З огляду на те, що за Приватним підприємством "Охоронна група "Комсервіс", яке є власником транспортних засобів, таке право не визнається відповідачем-2, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача матеріально-правових підстав заявляти про порушення права власності та наявність підстав завертатись за захистом цього права, у тому числі шляхом його визнання в порядку статті 392 ЦК України, безпосередньо до Головного Сервісного Центру МВС.

З урахуванням зазначеного вище, вмотивованим є висновок суду про задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Охоронна група "Комсервіс" до Головного Сервісного Центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ в м. Києві про визнання права власності.

При цьому, як правильно встановлено судом, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", з вимогами також до якого звернувся позивач, не оспорює та не заперечує право власності позивача на транспортні засоби, тоді як норми статті 392 ЦК України вимагають доведення порушення відповідачем права власності (оспорювання або невизнання), за захистом якого звертається позивач.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк".

У частині позовних вимог про зобов`язання Головного Сервісного Центру МВС здійснити перереєстрацію транспортних засобів, судом встановлено, що Регіональним сервісним центром ГСЦ в м. Києві було безпідставно відмовлено позивачу в здійсненні перереєстрації транспортних засобів, і такі дії центру не відповідають, зокрема, положенням п. 3, 7, 8, 15, 27 Порядку № 1388 у зв`язку з неправильним тлумаченням власника (заявника).

Зважаючи на те, що Регіональним сервісним центром ГСЦ в м. Києві всупереч приписів п. 7, 8, 15, 27 Порядку № 1388 та ст. 34 Закону № 3353-XII було відмовлено позивачу в реалізації ним обов`язку перереєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після їх придбання, суд першої інстанції обґрунтовано, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних прав і законних інтересів юридичної особи, позивача у справі, дійшов висновку про необхідність зобов`язання органу, який діє в мережі сервісних центрів з надання послуг у процедурі державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів - Головного Сервісного Центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ в м. Києві, здійснити перереєстрацію транспортних засобів.

При цьому місцевим господарським судом обґрунтовано відхилено твердження відповідача-2 щодо втручання суду в його дискреційні повноваження з огляду на таке.

Так, судом враховано, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятою 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

При цьому судом правильно зазначено, що суд не може втручатись у дискреційні права органів державної влади, тобто не може підміняти їх у прийнятті рішень, які належать до їх компетенції, якщо ці рішення знаходяться в межах закону. Суд перевіряє законність дій та рішень, але не може оцінювати їх доцільність чи ефективність, якщо вони не порушують закон.

За положеннями абзацу другого пункту 2 розділу II Порядку № 779 в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України № 645 від 25.09.2024 уповноважені посадові особи Головного сервісного центру МВС забезпечують повноту, достовірність та своєчасність унесення ними інформації до ЄДРТЗ.

У спірних правовідносинах суд констатує, що Головний Сервісний Центр МВС уповноважений на виконання функцій держави у сфері дорожнього руху, ведення ЄДРТЗ, а також здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, реалізуючи сукупність прав та обов`язків органу державної влади, на власний розсуд вичерпав своє дискреційне повноваження у виборі діяти, а саме вчинив дію з розгляду звернення позивача про перереєстрацію транспортного засобу та відмовив у вчиненні реєстраційної дії. При цьому така відмова ґрунтується на помилковому висновку щодо особи власника транспортних засобів, який звернувся і якому належить таке рухоме майно, та неправильному тлумаченні (прочитанні) положення п. 15 Порядку № 1388, наслідком чого і є невизнання права власності на спірні автомобілі. Як наслідок, в ЄДРТЗ наявні неактуальні відомості про власника транспортних засобів.

Також обґрунтовано, судом враховано, що спір у даній справі стосується питання про визнання права власності на транспортні засоби, а не питання визнання неправомірними дій відповідача-2 щодо відмови у реєстрації транспортних засобів, а відтак, цей спір є приватно-правовим та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного Сервісного Центру МВС залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/15363/24.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М., Владимиренко С.В., Ходаківської І.П. з 17.11.2025 по 21.11.2025 (включно) на навчанні в Національній школі суддів України, а також тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повна постанова складена та підписана - 28.11.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська