СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Харків Справа № 921/57/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради (вх. №2214) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.10.2025 у справі №921/57/25

за позовом Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради (вул. Микулинецька, 42, смт Велика Березовиця, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 47724)

до відповідача Приватного підприємства "Інтелект Право 2" (вул. Краснодарська,179Б/112, м. Харків, 61176)

про стягнення 109603,20 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.10.2025 у справі № 921/57/25 позов Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради до Приватного підприємства "Інтелект Право 2" про стягнення 109603,20 грн залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що упродовж тривалого часу, починаючи з першого підготовчого засідання позивач жодного разу не забезпечив явку свого представника, незважаючи на неодноразове повідомлення про час і місце судових засідань та повторне підкреслення судом обов`язковості особистої участі.

Також суд зазначив, що всі подальші заяви від імені позивача подавалися адвокатом, повноваження якої не були підтверджені належним чином, адже, на думку суду, сканована копія ордера без власноручного підпису адвоката не може посвідчувати представництво. Отже, ці заяви юридично вважалися такими, що подані неуповноваженою особою, а тому не бралися судом до уваги.

Відділ освіти Великоберезовицької селищної ради з відповідною ухвалою суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для подальшого розгляду.

Обґрунтовує свою скаргу тим, що:

- суд неправильно визнав ордер непідписаним. Ордер у форматі PDF є електронним документом, який формується в електронному кабінеті адвоката НААУ, і саме в такій формі подається через ЄСІТС. Відповідно до пункту 12.15 Положення про ордер, якщо процесуальний документ подано з КЕП, ордер як його додаток не потребує окремого підпису адвоката. Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі №483/346/24 зазначив, що копія ордера, додана до електронного документа, підписаного КЕП, не може вважатися непідписаною. Суд першої інстанції визнав ордер недійсним, посилаючись лише на файл-нейм «ордер.pdf», що є, на думку скаржника, прикладом надмірного формалізму й відверто хибного технічного висновку, оскільки назва файлу не свідчить про його походження;

- суд проігнорував кілька поданих заяв про участь у режимі відеоконференції та про розгляд справи без участі сторін. Такі заяви позивача подавалися двічі і були підписані КЕП. Суд не надав оцінки цим заявам і не розглянув їх по суті, хоча зобов`язаний був це зробити відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України;

- суддя Ольшанченко В.І. замість того, щоб вирішити питання щодо належності доказів та повноважень адвоката ухвалою, надіслав представнику листа, в якому фактично висловив процесуальні висновки. Надсилання листів поза межами процесуального акту є перевищенням повноважень і не відповідає вимогам ГПК України, оскільки рішення щодо доказів і повноважень приймаються лише в ухвалі;

- суд першої інстанції в ухвалі помилково вказав про невиконання вимог суду від 16.06.2025 щодо подання відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача та уточнених даних щодо періоду нарахування пені, штрафу та судових витрат. На думку скаржника, стосовно відомостей про електронний кабінет відповідача, то факт наявності цього документу є очевидним, адже всі документи як позивача, так і відповідача надсилались через систему «Електронний суд». Що стосується другої вимоги, то дані про період нарахування пені, розмір штрафу й судові витрати були наведені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях від 24.08.2025, тому твердження суду про їх відсутність є безпідставним;

- суд порушив принцип пропорційності, не звернув увагу на воєнний стан, відстань між судами та реальний ризик перебування в м.Харкові.

30.10.2025 від Приватного підприємства "Інтелект Право 2" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Обґрунтовує відзив тим, що:

- позивач жодним чином не сприяв розгляду спору, систематично не з`являвся у підготовчі та судові засідання, не виконував ухвали суду від 16.06.2025 щодо подання витребуваних матеріалів та не забезпечив належного представництва. Такі дії позивача, на думку відповідача, фактично заблокували можливість суду виконати завдання підготовчого провадження, сформувати предмет доказування та перейти до розгляду спору по суті. Саме через пасивну поведінку позивача суд був змушений залишити позов без розгляду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України;

- документи, які подавала адвокат Мартищук Л.П. нібито від імені позивача, не можуть вважатися належними доказами, оскільки копії таких документів не посвідчені у спосіб, визначений Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Ордер, поданий як підстава для представництва, не відповідає вимогам законодавства, а тому всі подані нею заяви не можуть вважатися поданими уповноваженою особою. Через відсутність належної легалізації документів та повноважень представника суд обґрунтовано відмовив у їх прийнятті;

- позивач не надав жодних пояснень причин неявки, що унеможливило подальший рух справи. Суд, який зобов`язаний забезпечити ефективність провадження, не може розглядати спір за умов, коли сторона, яка ініціювала позов, фактично самоусунулася від участі у процесі.

12.11.2025 від Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.

У судове засідання від 17.11.2025 з`явився представник сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

На початку засідання колегією суддів встановлено, що представники сторін просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги подане позивачем та відповідачем клопотання про розгляд справи без участі представників, враховуючи належне повідомлення судом учасників справи, зважаючи на те, що явка сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.

Відділ освіти Великоберезовицької селищної ради (позивач) надав Господарському суду Тернопільської області позовом до Приватного підприємства "Інтелект Право 2" (відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню та штраф за договором від 07.11.2024 в сумі 109603,20 грн.

Ухвалою від 04.02.2025 Господарський суд Тернопільської області, зокрема, прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 26.03.2025 Господарський суд Тернопільської області постановив передати матеріали справи №921/57/25 за позовом Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради, вул. Микулинецька, 42, смт Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область до відповідача Приватного підприємства "Інтелект Право 2", вул. Краснодарська, 179Б/112, м. Харків про стягнення пені в сумі 45668,00 грн та штрафу у розмірі 63935,20 грн, за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою від 16.06.2025 Господарський суд Харківської області прийняв справу №921/57/25 до свого розгляду за правилами загального позовного провадження, призначив справу до розгляду у підготовчому засіданні на 30.06.2025 о 12:30 год, у яке викликав учасників справи. Явку представників учасників справи у призначені судові засідання визнав обов`язковою. Також встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання Господарському суду Харківської області: відомостей про наявність або відсутність електронних кабінетів у відповідача; письмове уточнення повного найменування позивача та змісту позовних вимог щодо періоду нарахування пені, розміру штрафу та їх сум, а також виду та суми судових витрат.

26.06.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав суду заяву про надання можливості взяти участь в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 26.06.2025 суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про надання можливості взяти участь в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції, оскільки явка учасників справи була визнана судом обов`язковою.

У підготовче засідання 30.06.2025 представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою від 30.06.2025 суд прийняв до розгляду надані сторонами до Господарського суду Тернопільської області відзив на позов, відповідь на відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав підготовче засідання на 14.07.2025 о 12:30 год, у яке викликав учасників справи ухвалою.

07.07.2025 позивач надав через систему «Електронний суд» заяву про надання можливості взяти участь в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 08.07.2025 суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про надання можливості взяти участь в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції, оскільки явка учасників справи була визнана судом обов`язковою та попередив позивача що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд, з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

У призначене на 14.07.2025 підготовче засідання представник позивача не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

08.08.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з захворюванням представника Відділу юрисконсульта Тхорика Р.Д.

11.08.2025 відповідач через систему «Електронний суд» надав додаткові пояснення щодо мирового врегулювання спору у справі та заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні без участі представника відповідача, закриття підготовчого провадження та переходу розгляду справи по суті.

У підготовче засідання 11.08.2025 представник відповідача з`явився.

Протокольною ухвалою від 11.08.2025 суд задовольнив клопотання позивача про перенесення розгляду справи, задовольнив усне клопотання представника відповідача про продовження строку проведення підготовчого засідання на 30 днів, продовжив строк проведення підготовчого засідання на 30 днів та відклав підготовче засідання на 25.08.2025 о 12:30 год, у яке викликав учасників справи ухвалою.

19.08.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції, підписану адвокатом Мартищук Л.П. До клопотання ОСОБА_1 додала сканкопію у форматі pdf ордеру серії ВО №1113216 від 18.08.2025, не підписаного нею.

Ухвалою від 21.08.2025 суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про надання можливості взяти участь в судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції, оскільки явка учасників справи була визнана судом обов`язковою та повторно попередив позивача що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд, з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

25.08.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав додаткові пояснення у справі знову підписані адвокатом Мартищук Л.П. на підставі не підписаного нею ордеру.

Протокольною ухвалою від 25.08.2025 суд не прийняв до розгляду додаткові пояснення позивача, оскільки вони підписані неуповноваженою особою та відклав підготовче засідання на 08.09.2025 о 14:30 год, у яке знову викликав учасників справи ухвалою.

Протокольною ухвалою від 08.09.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.09.2025 о 14:30 год, у яке викликав ухвалою учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився.

10.09.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав заяву про отримання інформації про справу, посилаючись на те, що представник ОСОБА_1 не отримала ухвали суду, підписану ОСОБА_2 на підставі не підписаного нею ордеру.

17.09.2025, у відповідь на лист позивача від 10.09.2025, суд надіслав ОСОБА_2 листа, в якому повідомив, що не розглядає заяву позивача від 10.09.2025, оскільки вона подана ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру», тобто без належного оформлення нею ордера серії ВО №1113216 від 18.08.2025 на представництво інтересів позивача.

16.09.2025 позивач надав заяву про участь у справі в режимі відеоконференції, підписану ОСОБА_1 на підставі непідписаного нею ордеру.

У судове засідання 17.09.2025 представник відповідача з`явився. Представник відповідача заперечує проти розгляду справи без участі представника позивача.

Протокольною ухвалою від 17.09.2025 суд відхилив заяву позивача про участь у справі в режимі відеоконференції, підписану ОСОБА_1 на підставі непідписаного нею ордеру, та оголосив перерву у судовому засіданні до 06.10.2025 о14:30 год, у яке викликав ухвалою учасників справи.

25.09.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав клопотання, підписане ОСОБА_1 на підставі непідписаного нею ордеру, в якому вона просить повторно розглянути клопотання та заяви, подані нею в рамках справи. До клопотання ОСОБА_1 знову додала не підписану нею сканкопію ордеру.

У відповідь на це клопотання суд направив ОСОБА_1 повторно листа від 29.09.2025, в якому зазначив, що з огляду на відсутність у поданому ордері серії ВО №1113216 від 18.08.2025 такого обов`язкового реквізиту, як підпис адвоката, подані нею заяви та клопотання у справі №921/57/25 не можуть бути прийняті судом до розгляду, оскільки підписані неуповноваженою на то особою.

03.10.2025 позивач через систему «Електронний суд» надав заяву, в якій просить розглядати справу без участі позивача, підписану адвокатом Мартищук Л.П. на підставі знову не підписаного нею ордеру.

Суд не прийняв до розгляду цю заяву позивача, оскільки вона підписана неуповноваженою на то особою через відсутність підпису адвоката на ордері.

06.10.2025 відповідач надав клопотання, в якому посилаючись на те, що неявка представника позивача у судові засідання перешкоджає вирішенню спору по суті, оскільки позивачем не надані витребувані судом документи, пояснення щодо причин відмови від прийняття поставки товару та укладення мирової угоди, а також враховуючи незацікавленість позивача в підтримки позову, неявку представника у судові засідання просить суд залишити позов без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Господарський суд Харківської області залишив без розгляду позовну заяву Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради, що стало підставою для звернення останнього до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом розгляду у справі є вимоги Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради до Приватного підприємства Інтелект Право 2 про стягнення 109 603,20 грн штрафних санкцій, нарахованих за договором постачання товару від 07.11.2024.

Натомість предметом апеляційного розгляду є дослідження питання законності і обґрунтованості ухвали Господарського суду Харківської області від 06.10.2025, якою позов залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції фактично залишив позовну заяву без розгляду з двох взаємопов`язаних причин: по-перше, у зв`язку з фізичною неявкою представника позивача у судові засідання, явка в які суд визнав обов`язковою; по-друге, з огляду на те, що подана від імені позивача заява про розгляд справи без його участі була підписана адвокатом, повноваження якого, на переконання суду, не були належним чином підтверджені.

Щодо підстав залишення без розгляду позовної заяви у зв`язку з неявкою позивача у судове засідання.

Із оскаржуваної ухвали суду вбачається, що суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради у зв`язку з тим, що позивач протягом усього часу розгляду справи не забезпечив явку свого представника у жодне із призначених судових засідань, попри неодноразові виклики та визнання явки обов`язковою, а також не надав суду жодних пояснень щодо причин такої неявки.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

У частині четвертій статті 202 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За вимогами пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України позовна заява залишається без розгляду, якщо, зокрема, позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Правова позиція щодо застосування пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.09.2019 у справі №916/3616/15, від 05.06.2020 у справі №910/16978/19, від 16.10.2020 у справі №910/8816/19, від 18.11.2022 у справі №905/458/21.

Так, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15, зазначено таке.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На відміну від пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній до 15.12.2017, яка як підставу залишення позовної заяви без розгляду передбачала неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, або неявку представника позивача на виклик у засідання господарського суду, якщо його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору, наведені положення статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції не пов`язують можливість залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду.

Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами в разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, однак звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.

Подібні висновки викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21, від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 21.08.2025 у справі № 914/2265/24.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні приписами статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з обов`язком такої особи подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за її відсутності (постанови Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19, від 21.08.2025 у справі №909/692/24, від 11.06.2024 у справі № 922/1988/23, від 14.02.2024 у справі № 910/16715/21, від 16.05.2024 у справі № 927/1495/23, від 26.03.2024 у справі № 903/614/23).

Верховний Суд у постанові від 29.08.2023 у справі №904/9282/21, аналізуючи положення частини третьої статті 196 Господарського процесуального кодексу України, наголосив, що учасник справи має право: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21 зазначено, що положення частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, будучи належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Однак, наведене не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Тобто, оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21 зазначено, що правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наголосила, що зміст частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Крім того, об`єднана палата звернула увагу на те, що об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 було сформовано висновок щодо застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України без встановлення заборон чи обмежень судам у кожному конкретному випадку надавати оцінку діям сторін у справі та іншим обставинам, зокрема з урахуванням введення воєнного стану в Україні, і, відповідно, визначати подальші процесуальні дії, які суди повинні вчинити для розгляду кожної конкретної справи.

Отже, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21 Верховний Суд послідовно підтвердив зазначену позицію, наголосивши, що застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України не повинно тлумачитися формально. Суд зобов`язаний у кожному конкретному випадку враховувати сукупність фактичних і процесуальних обставин та визначати оптимальні процесуальні дії для забезпечення розгляду спору по суті.

У даному контексті апеляційний суд бере до уваги, що за обставинами справи №921/57/25 позивач проявив достатню процесуальну активність, оскільки неодноразово звертався до суду першої інстанції з клопотаннями про забезпечення участі в судових засіданнях у режимі відеоконференції. Натомість суд першої інстанції відмовляв у їх задоволенні, посилаючись на те, що явка позивача в судове засідання визнана обов`язковою, не надаючи при цьому жодної додаткової мотивованої оцінки можливості застосування відеоконференції як альтернативного способу участі.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 197 ГПК України учасник справи або його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або в іншому суді за умови наявності в суду відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження, крім випадків, коли явка цього учасника визнається обов`язковою.

Аналіз змісту наведеної норми дійсно свідчить про те, що загальне право на участь у засіданні через відеоконференцію обмежене судом лише у випадках, коли він мотивовано визнає явку сторони обов`язковою. Проте це обмеження не слід розуміти формально та механічно, адже сама по собі вказівка суду про обов`язковість явки не звільняє його від обов`язку перевірити, чи не існують об`єктивні обставини, які унеможливлюють фізичну присутність сторони, та чи не зумовлює ситуація війни необхідності застосувати інші процесуальні інструменти, доступні за законом.

Верховний Суд у справі №905/458/21 підкреслив, що під час дії воєнного стану суди повинні проявляти більшу гнучкість і враховувати реальні обставини, що ускладнюють доступ до суду, зокрема пов`язані з безпекою, транспортною доступністю, обмеженнями пересування та імовірністю загрози життю і здоров`ю учасників процесу. Такий підхід є проявом принципу пропорційності та забезпечення реального доступу до правосуддя.

Отже, в умовах воєнного стану сама по собі вказівка суду першої інстанції про обов`язкову явку представника позивача не звільняла його від необхідності оцінити, чи дійсно фізична присутність є єдиним способом забезпечення участі позивача у справі, та чи не було розумних підстав задовольнити клопотання про участь у режимі відеоконференції.

Більше того, суд першої інстанції, посилаючись на необхідність особистої явки представника позивача, не навів жодних конкретних підстав, які б свідчили про неможливість проведення засідання в дистанційному режимі або про те, що саме фізична присутність є критичною для встановлення обставин справи чи забезпечення ефективного розгляду спору. У матеріалах справи відсутнє будь-яке обґрунтування, чому суд вважав за необхідне обмежити позивача у праві скористатися законодавчо встановленим процесуальним механізмом участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також чому технічна можливість проведення відеоконференції, яка фактично визнавалася самим судом, не була використана.

Колегія суддів наголошує, що визнання явки обов`язковою не є абсолютною підставою для відмови у відеоконференції, а тим більше - не може застосовуватися автоматично, без ретельної оцінки конкретних обставин. Суд має обов`язок з`ясувати, чи є об`єктивна необхідність у фізичній присутності учасника та чи не існує менш обтяжливого способу забезпечити реалізацію його процесуальних прав. Такий висновок випливає не лише з аналізу статті 197 ГПК України, але і з загальних засад судочинства, визначених статтями 2, 13, 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у цій справі позивач неодноразово демонстрував бажання брати участь у засіданнях саме в дистанційному форматі, що додатково свідчить про його процесуальну активність та зацікавленість у розгляді спору. Натомість суд першої інстанції, не надавши жодної мотивованої відповіді на ці заяви, фактично позбавив позивача реальної можливості бути присутнім на судових засіданнях та ефективно захищати свої права.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції не врахував специфіку воєнного стану, не оцінив усіх обставин, які впливали на можливість фізичної присутності позивача, не навів мотивів необхідності саме очної участі у засіданнях, та, відповідно, неправомірно відмовив у задоволенні клопотань про участь у засіданнях у режимі відеоконференції.

Натомість апеляційний суд, дослідивши матеріали справи та зміст ухвал місцевого господарського суду, приходить до висновку, що суд першої інстанції не навів жодного переконливого та юридично значимого обґрунтування, чому саме фізична присутність представника позивача у залі суду була необхідною для належного та ефективного розгляду спору. Ухвали, якими суд відмовляв у клопотаннях про відеоконференцію, містять виключно формальне посилання на «визнання явки обов`язковою», однак жодним чином не пояснюють, для виконання яких саме процесуальних дій фізична участь представника була незамінною, а також чому участь у режимі відеоконференції не забезпечувала б рівноцінного процесуального результату.

Апеляційний суд наголошує, що визнання явки обов`язковою є не самоціллю, а винятковим процесуальним інструментом, який має застосовуватися лише тоді, коли суд доведе наявність конкретних обставин, що унеможливлюють розгляд справи без фізичної присутності сторони. У даній справі таких обставин не встановлено. Місцевий суд не зазначив, які саме дії, пояснення, дослідження доказів чи інші процесуальні кроки вимагали саме особистої присутності представника позивача. Доказів того, що дистанційна участь унеможливлювала б реалізацію прав та обов`язків сторін або перешкоджала б суду виконати завдання процесу, також матеріали справи не містять.

У зв`язку з необґрунтованістю визнання явки обов`язковою відсутні й будь-які підстави вважати, що участь у засіданні шляхом відеоконференції була менш ефективною або недостатньою для забезпечення повноцінного судового розгляду. За таких обставин немає жодної різниці між фізичною присутністю та дистанційною участю представника позивача, адже закон визнає обидві форми участі рівноправними й допустимими, за умови наявності технічної можливості, яка, як убачається з матеріалів справи, у суду першої інстанції була. Навпаки, у воєнний час використання відеоконференції є не лише закономірним, але й необхідним способом забезпечення доступу до правосуддя.

Таким чином, відмова суду першої інстанції задовольнити клопотання позивача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції була необґрунтованою, суперечила статті 197 ГПК України, принципу пропорційності та висновкам Верховного Суду, а її наслідком стало неправомірне формування передумов для залишення позову без розгляду.

За відсутності правових підстав для обов`язкової фізичної явки представника позивача та з огляду на те, що суд першої інстанції не перевірив можливість забезпечення участі позивача іншим, передбаченим законом способом, ухвала Господарського суду Харківської області від 06.10.2025, якою залишено без розгляду позовну заяву Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради, у зв`язку з тим, що позивач не забезпечив явку свого представника у жодне із призначених судових засідань, попри неодноразові виклики та визнання явки обов`язковою, - підлягає скасуванню.

Щодо повноважень адвоката.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із неодноразовими відмовами суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, представник Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради подавав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв їх до розгляду, у зв`язку з тим, що у поданому ордері серії ВО №1113216 від 18.08.2025 відсутній обов`язковий реквізит - підпис адвоката.

Колегія суддів не погоджується із таким твердженням суду і в свою чергу зазначає наступне.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке згідно статті 64 Конституції України не може бути обмежене, навіть в умовах воєнного стану (див. ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2022 в справі № 204/2321/22 (провадження № 61-4845св22), пункт 7.46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.09.2023 в справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22)).

Гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, в тому числі в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії проти України російської федерації та введення воєнного стану на всій території України, хоча б з точки зору найвищої соціальної цінності життя та здоров`я людини, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів звернення до суду, а не їх обмеження судами (див. ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2022 в справі № 204/2321/22 (провадження № 61-4845св22)).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014).

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом (абзац 2 частини восьмої статті 14 ЦПК України).

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частини п`ята, шоста статті 43 ЦПК України).

У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина сьома статті 62 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Ради адвокатів України від 08.06.2024 №36 «Про внесення змін до Положення про ордер на надання правничої допомоги та до рішення РАУ № 162 від 04.08.2017»:

- викладено пункт 2, Положення у новій редакції: « 9. Ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом (власноручно або електронним підписом) та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).»;

- доповнено пункт 12 Положення новим підпунктом 12.15 наступного змісту: « 12.15. Ордер вважається підписаним адвокатом (керівником адвокатського бюро/адвокатського об`єднання), якщо у графі «Адвокат» міститься або власноручний (фізичний) підпис; або ордер засвідчено електронним підписом; або електронним підписом засвідчено документ, додатком до якого є ордер».

Верховний Суд у своїй постанові від 06.11.2024 у справі № 483/346/24 підкреслив, що:

- гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, в тому числі в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії проти України російської федерації та введення воєнного стану на всій території України, хоча б з точки зору найвищої соціальної цінності життя та здоров`я людини, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів взаємодії між судами та учасниками судового процесу, способів підписання ордеру, а не їх обмеження судами;

- ордер має бути підписаний адвокатом;

- ордер вважається таким, що містить підпис адвоката за умови, що: він містить власноручний («фізичний») підпис, він підписаний електронним підписом, він є додатком до документа, який підписано електронним підписом;

- у випадку, якщо ордер додано до документа, що посвідчений електронним підписом, додаткового накладення окремого власноручного («фізичного») чи електронного підпису на ордер не вимагається.

Проаналізувавши матеріали даної справи, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку адвокат Мартищук Л.П. в інтересах Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без участі представника позивача (вх.№21372 від 17.09.2025 та вх.№22306 від 25.09.2025).

До своєї заяви адвокат Мартищук Л.П. додала ордер серії ВО №1113216 від 18.08.2025, який, на думку суду першої інстанції, не містить обов`язкового реквізиту підпису адвоката, що і стало підставою для залишення вищенаведених заяв без розгляду. Місцевий суд вказав, що ордер на надання правничої допомоги є сканованою копією паперового документа у форматі PDF, а не електронного документу, створеного відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Про те, що файл є саме скан-копією паперового ордеру, свідчить його назва у додатку «Ордер Відділ освіти ВСР.pdf», а отже він не може вважатися належним доказом підтвердження повноважень.

Апеляційний суд зауважує, що означений ордер адвоката міститься у додатках до заяв про розгляд справи без участі представника позивача. Колегією суддів також встановлено, що означені заяви подавались саме через систему «Електронний суд» та скріплені електронним підписом адвоката.

Таким чином, поза увагою господарського суду залишилось те, що рішенням Ради адвокатів України від 08.06.2024 № 36 «Про внесення змін до Положення про ордер на надання правничої допомоги та до рішення РАУ № 162 від 04.08.2017» доповнено пункт 12 Положення новим підпунктом 12.15 наступного змісту: « 12.15. Ордер вважається підписаним адвокатом (керівником адвокатського бюро/адвокатського об`єднання), якщо у графі «Адвокат» міститься або власноручний (фізичний) підпис; або ордер засвідчено електронним підписом; або електронним підписом засвідчено документ, додатком до якого є ордер».

За таких обставин суд першої інстанції зробив неправильний висновок про залишення без розгляду заяв про розгляд справи без участі представника позивача. Тому оскаржену ухвалу господарського суду належить скасувати та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Окремо колегія суддів звертає увагу на таке.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції першочергово направляв листи на адресу адвоката Мартищук Л.П. стосовно неналежного оформлення ордера та відсутності повноважень на представництво, проте такі повідомлення були здійснені не у формі процесуального акта, а у вигляді звичайних листів суду. Замість того щоб вирішити питання щодо належності поданих доказів та підтвердження повноважень адвоката у передбаченому процесуальним законом порядку - шляхом постановлення ухвали, яка підлягала б оскарженню та містила б мотивовану правову позицію суду, - суд направив представнику позивача листа, в якому фактично виклав свої процесуальні висновки щодо оцінки ордера та можливості прийняття заяв і клопотань до розгляду.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що протокольною ухвалою від 17.09.2025 суд першої інстанції розглянув клопотання позивача про розгляд справи за відсутності позивача і визнав його необґрунтованим та не підтвердженим документально, подане до суду неуповноваженою особою.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у фінальному документі по справі (у даному випадку в ухвалі про залишення позовної заяви без розгляду) судом першої інстанції викладене мотивування стосовно неналежного оформлення ордера та відсутності повноважень на представництво позивача.

Таким чином, твердження апелянта, щодо направлення листів судом першої інстанції замість процесуального вирішення питання про повноваження представника не може бути підтримане, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідне питання все ж було предметом процесуального розгляду.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції в ухвалі помилково вказав про невиконання вимог суду від 16.06.2025 щодо подання відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача та уточнених даних щодо періоду нарахування пені, штрафу та судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що наведені доводи апелянта підлягають є достатньо обґрунтованими. Із матеріалів справи вбачається, що як позивач, так і відповідач системно обмінювалися процесуальними документами через систему «Електронний суд», про що свідчать відповідні квитанції про надсилання та доставку. За таких умов вимога суду першої інстанції подати окремі відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача фактично зводилася до формального дублювання відомостей, які вже об`єктивно випливали з самого порядку листування сторін із судом. Невиконання позивачем цієї вимоги не могло створювати жодних реальних перешкод для розгляду справи та не становило такої процесуальної вади, яка виправдовувала б застосування пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України.

Щодо уточнених даних про період нарахування пені, розмір штрафу та судові витрати, апеляційний суд враховує, що відповідні відомості дійсно містилися у позовній заяві, подальших процесуальних документах позивача, зокрема у відповіді на відзив та письмових поясненнях. За відсутності конкретизації, які саме аспекти розрахунку суд вважав неясними або неповними, посилання місцевого суду на «невиконання вимог ухвали» виглядає надмірно формалізованим. За змістом статей 74, 81 та 182 ГПК України суд, маючи сумніви в достатності чи зрозумілості наданих пояснень, міг і повинен був у підготовчому засіданні уточнити їх у позивача, а не констатувати невиконання вимог ухвали як підставу для залишення позову без розгляду.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що посилання суду першої інстанції на невиконання ухвали від 16.06.2025 щодо надання інформації про електронний кабінет відповідача та уточнених даних про період нарахування пені, штрафу і судових витрат не може вважатися належною та самостійною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки не підтверджує наявності реальних перешкод для розгляду справи по суті.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не виконав свого процесуального обов`язку належним чином з`ясувати фактичні та юридично значимі обставини, які стосуються як можливості участі позивача в судових засіданнях, так і повноважень його представника та належності поданих доказів. Суд першої інстанції формально підійшов до оцінки клопотань про відеоконференцію, не навів жодних мотивів щодо необхідності фізичної присутності представника позивача, не врахував специфіку воєнного стану та реальні обставини, що ускладнювали доступ до суду.

Також суд першої інстанції помилково констатував невиконання позивачем ухвали від 16.06.2025, не з`ясувавши, що відомості про електронний кабінет вже випливали із фактичного листування сторін із судом, а дані про період нарахування пені, розмір штрафу та судові витрати містилися у позовній заяві та подальших процесуальних документах позивача. Місцевий суд не вдався до уточнення чи витребування додаткових пояснень, хоча саме такий обов`язок покладений на нього статтями 74, 81 та 182 ГПК України.

Натомість апеляційний суд здійснив повний та всебічний аналіз обставин, з`ясував фактичний зміст документів, наданих позивачем, дослідив умови подання заяви про розгляд справи без участі представника, оцінив правовість відмови у відеоконференції та перевірив відповідність ордера вимогам чинного Положення про ордер на надання правничої допомоги, з урахуванням останніх змін. Апеляційна інстанція встановила, що заяви позивача були подані через «Електронний суд» та підписані електронним підписом адвоката, а отже ордер, доданий як додаток до такого документа, вважався належним і підписаним відповідно до пункту 12.15 Положення.

Отже, суд першої інстанції не дослідив усіх обставин, неправильно застосував норми процесуального права та зробив помилкові юридичні висновки.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 269, п.6 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Великоберезовицької селищної ради задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.10.2025 у справі №921/57/25 скасувати

Справу №921/57/25 направити до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 27.11.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян