ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/3385/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюк І.М., Власова Ю.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» (далі - ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», відповідач, скаржник)

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.09.2025 (головуюча - суддя Литвинова В.В.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 (головуюча - суддя Діброва Г.І., судді: Богацька Н.С., Савицький Я.Ф.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» (далі - ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН», позивач)

до ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ»

про стягнення 5 344 858,00 грн.

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність / відсутність підстав для забезпечення позову.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

1.1. ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» звернулося до суду з позовною заявою до ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» про стягнення 5 344 858,00 грн шкоди.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач передав відповідачу в оренду нерухоме майно - приміщення за договором від 01.10.2024 №56, у якому 03.04.2025 виникла пожежа, внаслідок якої пошкоджено приміщення позивача. Згідно з висновком про причини пожежі в орендованому відповідачем приміщенні, пожежа виникла внаслідок аварійного режиму роботи люмінесцентного світильника. Позивач зазначає, що відповідно до умов договору оренди обов`язок дотримання законодавства у сфері протипожежної безпеки покладено на відповідача. Позивач посилається на те, що листом від 21.07.2025 відповідач повідомив про припинення договору оренди та відмовляється виконати вимогу позивача про відшкодування шкоди, яка становить 5 344 858 грн - вартості капітального ремонту пошкоджених пожежею приміщень.

1.3. ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках в фінансових установах та/або банках, та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, і належать ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» в межах ціни позову у розмірі 5 344 858 грн.

1.4. В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що 21.07.2025 на його адресу відповідачем направлено лист, у якому останній повідомив про припинення дії договору оренди нерухомого майна від 01.10.2024. ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» 22.07.2025 направило вимогу на адресу відповідача, у якій власник пошкодженого майна вимагав від ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» виплати повної вартості пошкодженого майна. Разом з тим, у своїй відповіді від 05.08.2025 ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» відмовляється від добровільного погашення збитків та фактично заперечує свій обов`язок зі сплати повної суми завданих матеріальних збитків. З огляду на те, що наразі з боку особи, винної у заподіяні шкоди майну позивача, фактично відсутні будь-які наміри щодо відшкодуванні завданих збитків, а також зважаючи на те, що відповідач одразу відмовився від продовження дії договору оренди, у позивача існують обґрунтовані побоювання щодо вчинення у майбутньому ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» дій, спрямованих на ухилення від відшкодування завданих позивачу збитків у повному обсязі.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Одеської області ухвалою від 03.09.2025 у справі №916/3385/25, залишеною без змін Південно-західним апеляційним господарським судом постановою від 14.10.2025, задовольнив заяву позивача про забезпечення позову. Вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках в фінансових установах та/або банках, та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та належать ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» в межах ціни позову у розмірі 5 344 858, 00 грн.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.09.2025 про забезпечення позову та постанову Південно-західного апеляційного господарський суду від 14.10.2025 у справі №916/3385/25 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» про забезпечення позову, відмовити в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У поданій касаційній скарзі ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» з посиланням на абзац 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовані норми права статей 136, 137 ГПК України без урахування правової позиції викладеної у подібних правовідносинах в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, від 09.06.2022 у справі №924/1277/20 (924/1226/21) та постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

4.2. Також скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку обставинам та правовим підставам вжиття заходів забезпечення позову, при ухваленні оскаржуваної постанови допустили порушення норм статей 74, 86, 136, 137 ГПК України та застосували забезпечення позову на припущеннях щодо імовірного утруднення виконання рішення суду, не навівши у своїх висновках докази, які підтверджували наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також судами не обґрунтовано і критерію співмірності забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках в фінансових установах та/або банках, та на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та належать скаржнику.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» у відзиві на касаційну скаргу заперечує викладені в ній доводи і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Верховний Суд ухвалою від 06.11.2025 відкрив касаційне провадження у справі №916/3385/25 за касаційною скаргою ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.09.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

6.2. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28.11.2025 у зв`язку з лікарняним судді Булгакової І.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3385/25, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л.

6.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову та постанова, якою вказана ухвала залишена без змін.

7.2. Перед Верховним Судом поставлено питання перевірки доводів касаційної скарги щодо застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права (див. пункти 4.1, 4.2 цієї постанови) при прийнятті оскаржуваних судових рішень.

7.3. Перевіряючи правильність застосування судами норм права при постановленні оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд зазначає таке.

7.4. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).

7.5. Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

7.6. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

7.7. Колегія суддів зазначає, що правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 у справі №922/1454/24 тощо.

7.8. Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Кюблер проти Німеччини»).

7.9. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

7.10. Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо (на які посилається скаржник).

7.11. Відповідно до пункту першого частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

7.12. Частиною першою статті 138 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

7.13. Верховний Суд зазначає, що наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії з відповідним їх підтвердженням. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави заявлених позовних вимог та застосування відповідного їм заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

7.14. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

7.15. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

7.16. Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (на яку посилається скаржник) також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

7.17. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо заявлених позовних з огляду на співмірність та необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі №925/1459/23, від 06.06.2024 у справі №910/17599/23, від 24.05.2023 у справі №906/1162/22, від 29.06.2023 у справі №925/1316/22.

7.18. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

7.19. Колегія суддів виходить з того, що Верховний Суд у низці постанов зазначав щодо суті цих критеріїв.

7.20. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

7.21. Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення порушеного права (інтересу), про захист яких просить заявник, неправомірністю дій відповідача, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

7.22. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

7.23. При цьому, у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

7.24. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

7.25. Обранням належного відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвідношення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 16.11.2023 у справі №921/333/23).

7.26. Верховний Суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

7.27. Згідно зі сталою практикою Верховного Суду законодавством покладено на заявника обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.

7.28. Положеннями, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, передбачено, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

7.29. Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» про вжиття заходів забезпечення позову, досліджуючи питання адекватності та співмірності заходів забезпечення позову, а також наявності передумов для застосування таких заходів виходив з того, що:

- предметом спору є стягнення 5 344 858,00 грн шкоди з відповідача, що передбачає можливість застосування заходів забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти;

- сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження відповідачем активами (грошові кошти) створює загрозу для ефективного виконання рішення суду.

7.30. Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що суд першої інстанції зазначив, що за умови відсутності достовірних відомостей щодо наявності коштів на рахунках відповідача, судом першої інстанції встановлено наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми заявлених вимог, з урахуванням необхідності уникнення подвійного забезпечення та забезпечення реального виконання судового рішення у разі задоволення позову. Зазначене, на думку суд, узгоджується з метою застосування заходів забезпечення позову та відповідає положенням статей 136, 137 ГПК України.

7.31. Також суд першої інстанції зазначив, що за встановлених обставин, у цьому випадку вбачається забезпечення збалансованості інтересів сторін, адже застосування таких заходів дійсно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештовані кошти фактично перебувають у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ними. Зазначеним підтверджується також наявність зв`язку між заходами до забезпечення позову, які просить позивач вжити із предметом позовної вимоги та спроможність таких заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та можливість виникнення імовірних утруднень виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів у цій справі.

7.32. З таким висновком погодився і апеляційний суд, зазначивши про те, що судом першої інстанції у цій справі цілком правильно встановлено, що між сторонами у справі дійсно існує спір про стягнення 5 344 858,00 грн матеріальної шкоди за результатами пошкодження складського приміщення, яке належать позивачу. Будь-яких ознак, які свідчать про штучність відповідного спору чи про зловживання позивачем своїм правом на позов як в матеріальному, так і в процесуальному сенсі колегією суддів не встановлено, а відповідачем в межах доводів апеляційної скарги не доведено. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги майнового характеру, які мають чітко визначений розмір (ціну позову), то вжиті судом вимоги до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним та адекватним тим позовним вимогам, на забезпечення виконання яких у випадку задоволення позову вони вживаються. Зібрані у справі докази, на перший погляд (prima facie) свідчать про можливу суперечливу поведінку відповідача у спірних правовідносинах, спрямовану на ухилення від виконання зобов`язань перед позивачем в розрізі обставин цієї справи, предмета та підставам позову, таке є додатковою обставиною, яка дозволяє дійти висновку про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

7.33. Апеляційний суд звернув увагу скаржника на те, що предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів з відповідача, а тому, запропоновані заявником заходи забезпечення позову стосуються саме накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми заборгованості, заявленої до стягнення, є співмірними та адекватними заявленим вимогам, не виходять за межі предмета спору та не впливають на права осіб, які не є учасниками спору. Відповідні заходи забезпечення позову, заявлені заявником, спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

7.34. Апеляційний суд не взяв до уваги доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що заявлена позивачем сума 5 344 858,00 грн не підтверджена належними та допустимими доказами та є хибною, оскільки скаржник у зазначених доводах не заперечує майновий характер позовних вимог у цій справі, а фактично лише піддає сумніву наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу спірну суму. Зазначені доводи відповідача стосуються розгляду справи по суті та не можуть наразі бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції, не мають відношення до характеру заявлених позовних вимог і не спростовують правильний висновок судів про майновий характер позовних вимог у цій справі.

7.35. Крім того, апеляційним судовим враховано, що відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову, утруднює або блокує господарську діяльність відповідача. Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. При цьому, арешт коштів, який накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті подальше звернення стягнення на такі кошти у разі задоволення позову. Разом з тим, вказаний обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки кошти на рахунках відповідача фактично перебуватимуть у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ними. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із стягувачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього

7.36. З огляду на вищевикладене, суди дійшли висновку про те, що між сторонами у справі дійсно існує спір, будь-яких ознак, які свідчать про штучність відповідного спору чи про зловживання позивачем своїм правом на позов як в матеріальному, так і в процесуальному сенсі не встановлено. Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним та адекватним тим позовним вимогам, на забезпечення виконання яких у випадку задоволення позову вони вживаються.

7.37. Однак, дослідивши судові рішення у справі, з урахуванням доводів та вимог касаційної скарги щодо застосування статей 136,137 ГПК України, касаційний суд вважає, що судові рішення прийняті за результатами розгляду заяви про забезпечення позову без повного дотримання цих вимог.

7.38. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

7.39. Ураховуючи правові позиції щодо застосування статей 136, 137 ГПК України та практику Верховного Суду, відповідно до якої законодавством саме на заявника покладено обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (див. пункти 7.27. цієї постанови).

7.40. Нормами статті 136 ГПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

7.41. З огляду на викладене заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі.

7.42. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язуються заявлені позовні вимоги та застосування певного заходу забезпечення позову.

7.44. Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду, зокрема, належить встановити наявність обставин, які свідчать про небезпідставність вимог позивача та ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

7.45. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (див. пункти 7.14, 7.20, 7.23, 7.24 цієї постанови) та правовими висновками Верховного Суду у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

7.46. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, зокрема, щодо заявлених в цій справі вимог.

7.47. Також колегія суддів звертає увагу, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 (на яку посилалися суди попередніх інстанцій) міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

7.48. З огляду на викладене, зазначений висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду свідчить, що вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.

7.49. Це підтверджується тим, що Верховний Суд у постанові від 18.06.2025 у справі №918/73/25 зазначив те, що наведений у зазначеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову. Крім того, наведений зміст вказаної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу №917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.03.2025).

7.50. З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи заяву та вказуючи про наявність підстав для забезпечення позову, у порушення статей 86, 210, 136, 137, 237 ГПК України, не зазначили і не дослідили обґрунтованості позовних вимог з урахуванням співмірності, а відтак не встановили порушених відповідачем прав позивача, ризик незабезпечення ефективного захисту порушених цих прав, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, як одне з чотирьох ключових питань, які суд вирішує при забезпеченні позову.

7.51. ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» не надано доказів, а судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях у порушення статті 86 ГПК України не встановлено та не наведено фактичних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про не правомірність дій відповідача, порушення ним прав позивача та вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, а також імовірність утруднення або унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову. Сам по собі факт можливості відповідача розпоряджатися коштами не є доказом ризику ухилення від виконання судового рішення за конкретно цим позовом з огляду на його підстави і предмет.

7.52. Висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності конкретних фактичних обставин для забезпечення позову, до яких суди дійшли з урахуванням дослідження поданих позивачем доказів на обґрунтування позовних вимог з урахуванням співмірності та необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, в оскаржуваних судових рішеннях відсутні.

7.53. Верховний Суд зазначає, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову, з огляду на заявлені у цій конкретній справі предмет і підстави позову щодо неправомірності дій відповідача (див. пункти 1.1, 1.2 цієї постанови), без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

7.54. З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час касаційного перегляду справи, а судові рішення не відповідають вимогам статей 136 та 137 ГПК України та постанові Великої Палата Верховного Суду (див. пункти 7.7 - 710, 7.23 - 7.24 цієї постанови).

7.55. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, вказаних висновків Суду не спростовують, відтак Верховним Судом відхиляються за наведених вище міркувань.

7.56. Отже, ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, отримали своє часткове підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень у справі з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову.

7.57. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд

8.2. Відповідно до частини першої та другої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

8.3. З огляду на те, що, судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову було порушено норми процесуального права вказані у цій постанові, Верховний Суд вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», а оскаржувані судові рішення скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову за недоведеності у відповідності до статей 73, 76 - 77, 136, 137 ГПК України.

9. Судові витрати

9.1. Враховуючи положення частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, з огляду на те, що суд задовольняє касаційну скаргу ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», судовий збір, понесений скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій, покладається на ТОВ «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН».

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.09.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі №916/3385/25 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» про забезпечення позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРК ІНДАСТРІС ЮКРЕЙН» () на користь Приватного акціонерного товариства «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» () 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору за подання апеляційної скарги та 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) за подання касаційної скарги.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов