ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.11.2025 Справа №905/823/25

Суддя Господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Будпостач", м. Київ

до відповідача: Горіної Олени Костянтинівни, м. Костянтинівка, Донецька область

про стягнення 65 254,02грн

без виклику учасників справи,

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Будпостач" м. Київ звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Горіної Олени Костянтинівни м. Костянтинівка, Донецька область про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 65254,02грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки, який було укладено у спрощений спосіб шляхом підписання видаткових накладних, в частині повної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.08.2025 в силу приписів ст.176 ГПК України зобов`язано Державну міграційну службу України у строк протягом п`яти днів з моменту отримання цієї ухвали надіслати на поштову або електронну адресу інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи Горіної Олени Костянтинівни; зобов`язано Міністерство соціальної політики України у строк протягом п`яти днів з моменту отримання цієї ухвали надіслати на поштову або електронну адресу суду інформацію про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи Горіної Олена Костянтинівна.

03.09.2025 на електронну адресу суду надійшов лист №6.2-11541/6-25 від 03.09.2025 Державної міграційної служби на виконання ухвали суду від 28.08.2025, відповідно до якого за наявною в ДМС інформацією місце проживання Горіної Олени Костянтинівни не встановлено.

15.09.2025 на електронну адресу суду надійшов лист №20004/0/290-25/13 від 15.09.2025 Міністерство соціальної політики України на виконання ухвали суду від 28.08.2025, в якому зазначено, що згідно з відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 04.09.2025 Горіна Олена Костянтинівна перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб, адреса для листування: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/823/25; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк до 24.10.2025 включно (враховуючи час пересилання засобами зв`язку) для подання суду відзиву на позов; позивачу рекомендовано надати докази часткової оплати видаткової накладної №6 від 24.01.2022 на суму 34736,98грн, про що є посилання у позовній заяві; повідомлено сторін про можливість подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження: відповідачу у строк до 24.10.2025 включно, позивачу - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Станом на дату винесення рішення позивачем не виконано рекомендації вказані в ухвалі суду від 29.09.2025, докази часткової оплати видаткової накладної №6 від 24.01.2022 на суму 34736,98грн. не надані.

Порядок виклику учасників справи у судове засідання визначений ст.120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно приписів ч.2, ч. 3 якої суд повідомляє учасників справи про вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язкова. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 ст.176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази в порядку встановленому ст.242 цього Кодексу та з додержанням вимог ч.4 ст. 120 цього Кодексу.

За приписами ч.5 ст.6 ГПК України (в редакції Закону №3200-IX від 29.06.2023) суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до ч.11 ст.242 ГПК України (в редакції Закону №3200-IX від 29.06.2023) якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п.5.8 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС.

Згідно з п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Відповідно до вищенаведених приписів законодавства копія ухвали суду про відкриття провадження у справі була направлена до електронного кабінету позивача та згідно довідки, сформованої у системі "Діловодство спеціалізованого суду", доставлена 29.09.2025 до електронного кабінету Приватного підприємства "Будпостач".

Таким чином, враховуючи доставлення позивачу копії ухвали суду через сервіс електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою, позивач є такими, що належним чином повідомлений про розгляд справи.

Станом на час відкриття провадження та винесення рішення у справі відповідач не зареєстрував власний електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. В силу вимог ч. 6 ст.6 ГПК України (в редакції ЗУ від 29.06.2023 №3200-IX) для фізичних осіб реєстрація електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС не є обов`язковою.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, суд відзначає наступне.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на момент припинення підприємницької діяльності (дата запису: 27.08.2023) місцезнаходження відповідача значилось за наступною адресою: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Ювілейна, буд. 67, кв. 22.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено перелік відомостей про фізичну особу-підприємця, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зокрема, передбачено, що до Єдиного державного реєстру вноситься інформація для здійснення зв`язку з фізичною особою - підприємцем: телефон та/або адреса електронної пошти (п.8 ч.4 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в останнє до 03.02.2026.

Враховуючи, що місто Бахмут Донецької області відповідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, беручи до уваги припинення роботи відділень АТ "Укрпошта" на непідконтрольних Україні територіях, суд не мав можливості надіслати ухвалу про відкриття провадження у справі у встановленому порядку засобами поштового зв`язку.

Разом з тим, згідно відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, відповідач перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб за наступною адресою: 85110, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 22, кв. 53.

Згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» станом на час відкриття провадження у справі та винесення рішення відділення поштового зв`язку №85110 у м. Костянтинівка тимчасово не працює в умовах воєнного стану, що унеможливлює здійснення відправки ухвали про відкриття провадження відповідачу.

За змістом ч.6 ст.120 ГПК суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

У Єдиному державному реєстрі міститься інформація щодо наявності у відповідача засобів телефонного зв`язку - 15 та електронної адреси - . З огляду на викладене, судом були вжиті додаткові заходи для належного інформування відповідача про розгляд справи шляхом направлення на вказану електронну адресу копії ухвали суду про відкриття провадження, згідно довідки про доставку електронного листа, яка міститься у матеріалах справи, ухвала була доставлена 29.09.2025. Додатково судом направлено телефонограму за вказаним номером телефонного зв`язку, яка була прийнята особисто Горіною О.К., вказана особа повідомила, що з ухвалою про відкриття провадження у справі ознайомлена у застосунку «Дія».

Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.

Станом на момент винесення рішення у справі відзив на позовну заяву та будь-які заяви, повідомлення щодо обставин неможливості подати відзив на позов, клопотання з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.

Відповідно до ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Тобто, навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач у позовній заяві, між Приватним підприємством «Будпостач» (далі - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Горіною Оленою Костянтинівною (далі - відповідач, покупець) у спрощеній формі без письмового оформлення було укладено договір поставки. За домовленістю сторін постачальник взяв на себе зобов`язання передати товар у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Також сторони домовились, що асортимент товару, ціна, умови та строки поставки товару погоджуються ними у відповідних видаткових накладних на поставку товару.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 99991,00грн (з ПДВ), у підтвердження чого суду надані наступні первинні документи:

- видаткова накладна № 7 від 24 січня 2022р. на суму 43076,00грн (з ПДВ);

- видаткова накладна № 6 від 24 січня 2022р. на суму 43510,00грн (з ПДВ);

- видаткова накладна № 1 від 18 лютого 2022р. на суму 6879,00грн (з ПДВ);

- видаткова накладна № 2 від 18 лютого 2022р. на суму 6526,00грн (з ПДВ);

З накладних вбачається, що вони містять всі необхідні відомості про товар та його ціну, підписані та скріплені печатками Приватного підприємства "Будпостач" та фізичною особою-підприємцем Горіною Оленою Костянтинівною без будь-яких зауважень, тобто продаж товару фактично відбувся.

Судом відзначається, що у видаткових накладних №1 та №2 від 18 лютого 2022р. міститься посилання на договір №К/5-КРАМ/2022 від 24.01.2022. Разом з цим, підтверджуючі докази укладання між сторонами у письмовій формі зазначеного договору у формі єдиного документу матеріали справи не містять, в свою чергу позивач у позові стверджує, що спірні поставки здійснювалися на підставі конклюдентних правовідносин поставки поза письмовим договором.

Відповідач під час розгляду справи також не стверджував і не доводив належними доказами наявність між сторонами договірних відносин на підставі договору №К/5-КРАМ/2022 від 24.01.2022.

З огляду на викладене, між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) у спрощений спосіб шляхом підписання видаткових накладних був укладений договір поставки товару.

Господарський суд також приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих зобов`язань з поставки товару.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачем частково оплачено товар за видатковою накладною №6 від 24.01.2022 на суму 34736,98грн.

Таким чином, неоплаченим залишився товар на загальну суму 65254,02грн, вказану суму боргу і просить позивач стягнути з відповідача.

З видаткових накладних вбачається, що покупцем товару є фізична особа-підприємець Горіна Олена Костянтинівна.

Слід відзначити, що однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Водночас, 27.08.2023 на підставі запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи № Горіна О.К. припинила підприємницьку діяльність за власним рішенням.

Приписами ч.9 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Таким чином, боржником у даному позовному провадженні є фізична особа, яка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності станом на дату звернення із позовною заявою.

З дати набрання чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 по справі №127/23144/18 та у постанові №904/1083/18 від 25.06.2019.

У постанові від 09.10.2019 по справі №127/23144/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України).

З аналізу вказаних норм прав вбачається, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів та бути відповідачем у справі. Припинення підприємницької діяльності відповідача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки товару, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа-підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, суд дійшов висновку про належність спору до господарської юрисдикції, фізична особа Горіна Олена Костянтинівна є належним відповідачем у справі №905/823/25.

Невиконання відповідачем умов договору щодо строків оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 65254,02 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договорів.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Разом з тим згідно із статтею 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки у суду відсутні підстави вважати що між сторонами укладався договір у формі єдиного документу, відтак у даному випадку цивільні права та обов`язки сторін виникли в порядку частини 1 статті 11 ЦК України, частини 1 статті 181 ГК України з їх дій, які в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства породжують означені права та обов`язки, правове регулювання яких здійснюється відповідно до норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. Крім того, в силу п. 2 статті 712 ЦК України до вказаних правовідносин також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Враховуючи обставини справи, у відносинах між сторонами мало місце укладення договору на поставку товарів за спрощеною формою, оскільки видаткові накладні містять найменування товару, кількість, ціну, підписані представниками позивача і відповідачем.

Так, відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок поставити товар, а у відповідача прийняти та оплатити його.

Статтею 688 ЦК України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

При отриманні товару покупцем не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих зобов`язань з поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе зобов`язань, не надано доказів відмови від цих товарів та прийняття їх у встановленому порядку на відповідальне зберігання, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт поставки відповідачу товару на загальну суму 99991,00грн., тобто обов`язок позивача вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України.

Підписання покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У даному випадку підписавши та скріпивши печатками видаткові накладні сторони погодили визначену у них вартість товару.

Судом встановлено, що враховуючи часткову оплату у розмірі 34736,98грн, спір між сторонами виник у зв`язку з несплатою товару на загальну суму 65254,02грн.

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У свою чергу, згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частин 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом статті 252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи статтю 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

У спірних видаткових накладних сторонами погоджений термін виконання покупцем обов`язку щодо оплати вартості поставленого товару.

З урахуванням вищевикладеного, за видатковою накладною №6 від 24.01.2022 граничний строк оплати товару настав 25.03.2022 (дата сплати зазначена у видатковій накладній), а з 26.03.2022 почалось прострочення виконання вказаного зобов`язання; за видатковою накладною №7 від 24.01.2022 строк оплати товару настав 24.04.2022 (дата сплати зазначена у видатковій накладній), а з 25.04.2022 почалось прострочення виконання вказаного зобов`язання; за видатковою накладною №1 від 18.02.2022 граничний строк оплати товару настав 19.04.2022 (дата сплати зазначена у видатковій накладній), а з 20.04.2022 почалось прострочення виконання вказаного зобов`язання; за видатковою накладною №2 від 18.02.2022 граничний строк оплати товару настав 19.05.2022 (дата сплати зазначена у видатковій накладній), а з 20.05.2022 почалось прострочення виконання вказаного зобов`язання.

Доказів повної оплати поставленого товару матеріали справи не містять.

Враховуючи відсутність доказів погашення боргу в заявленому розмірі 65254,02грн, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України у разі задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Горіної Олени Костянтинівни (код РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації як внутрішньо переміщена особа станом на 04.09.2025 - АДРЕСА_1 ) на користь Приватного підприємства «Будпостач» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9-Е, кімната 314, ) заборгованість у розмірі 65254,02грн та судовий збір у розмірі 2422,40грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із статтею 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 27.11.2025.

Суддя Ю.В. Макарова