Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Приватного акціонерного товариства "Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська злагода"
про стягнення 983 400,84 грн.,
Без виклику (повідомлення) представників сторін.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство "Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва" (далі - позивач, Інститут) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська злагода" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 983 400,84 грн., з яких: 576 513,65 грн. - основний борг зі сплати орендної плати, 128 576,60 грн. - основний борг з компенсації витрат на комунальні послуги, 52 731,64 грн. - пеня, 211 527,08 грн. - штраф, 5 103,06 грн. - 3 % річних, 8 948,81 грн. - інфляційні втрати.
Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами 01.03.2025 року договору оренди нежитлового приміщення № 1УИЗ0250001 в частині своєчасної та повної сплати передбачених цією угодою платежів.
Крім того, позивач вказав, що попередній розмір його витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги у цій справі складає 90 000,00 грн., а докази на підтвердження такого розміру будуть подані Інститутом протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в наведеній справі.
Ухвалою від 03.09.2025 року господарський суд міста Києва залишив означену позовну заяву без руху з одночасним встановленням Інституту строку та способу усунення її недоліків.
10.09.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Інституту від 09.09.2025 року про усунення недоліків позовної заяви.
12.11.2025 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 12.11.2025 року, в якому останнє заперечило проти повного задоволення вимог Інституту.
Слід також зазначити, що у відзиві на позов Товариство просило суд поновити йому процесуальний строк на подання цієї заяви по суті справи, а також вказало, що попередній (орієнтовний) розмір витрат останнього на оплату послуг професійної правничої допомоги у цій справі складає 50 000,00 грн., а докази на підтвердження такого розміру будуть подані Товариством протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в наведеній справі.
Означений відзив був прийнятий судом до розгляду та долучений до матеріалів справи.
18.11.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла відповідь Інституту від 17.11.2025 року на відзив на позовну заяву.
Рішенням від 24.11.2025 року господарський суд міста Києва частково задовольнив позовні вимоги Інституту та стягнув з Товариства на користь позивача 576 513,65 грн. основного боргу зі сплати орендної плати, 52 731,64 грн. пені, 211 527,08 грн. штрафу, 5 103,06 грн. 3 % річних, 8 948,81 грн. інфляційних втрат, а також 10 257,89 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти вимог Інституту суд відмовив.

25.11.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Інституту від 25.11.2025 року, в якій останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з Товариства на користь позивача понесених останнім витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги в даній справі у розмірі 80 000,00 грн. До наведеної заяви позивач долучив копії укладеного між ним та адвокатом Гнидкою Мирославом Васильовичем договору про надання правової допомоги від 03.01.2025 року № 03/01 разом з додатковою угодою від 01.08.2025 року до нього, акту приймання-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року на суму 80 000,00 грн. та звіту про надану професійну правничу допомогу від 25.11.2025 року.

Крім того, 27.11.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства від 27.11.2025 року, в якій відповідач також просив суд здійснити розподіл витрат на оплату адвокатських послуг та стягнути з Інституту на користь відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн. До цієї заяви відповідач долучив, зокрема, копію додаткової угоди від 10.11.2025 року № 1 до укладеного між ним та адвокатом Голуб Наталією Олександрівною договору про надання правової допомоги № У/1011 та акту приймання-передачі наданих послуг за цим правочином від 25.11.2025 року на загальну суму 50 000,00 грн.

Розглянувши заяви Інституту від 25.11.2025 року та Товариства від 27.11.2025 року про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до приписів статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

У позовній заяві Інститут вказував, що попередній розмір його витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги у цій справі складає 90 000,00 грн.

Разом із тим, у заяві від 25.11.2025 року Інститут просив суд стягнути з Товариства на його користь витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги в даній справі у розмірі 80 000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За умовами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат позивача на оплату послуг адвоката в сумі 80 000,00 грн. Інститут долучив до матеріалів справи, зокрема, копію укладеного 03.01.2025 року між ним (клієнт) та адвокатом Гнидкою Мирославом Васильовичем (адвокат) договору про надання правової допомоги № 03/01 (далі - Договір № 03/01), за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту правову допомогу за окремими письмовими та/або усними дорученнями останнього в усіх правовідносинах, що склалися між клієнтом та будь-якими юридичними та фізичними особами, установами, організаціями, органами, міністерствами та будь-якими судами будь-якої інстанції.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору № 03/01 розмір гонорару адвоката сторони вирішили погодити у Попередніх розрахунках витрат на професійну правничу допомогу, що складається адвокатом щодо кожного доручення клієнта. На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Разом із тим, у пункті 1 додаткової угоди від 01.08.2025 року до Договору № 03/01 його сторони дійшли згоди, що гонорар адвоката за представництво в суді першої інстанції та за іншу правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи у спорі Інституту до Товариства про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення, складає суму вартості фактично наданих адвокатом послуг та розраховується наступним чином:

- 55 000,00 грн. - складання і подання позовної заяви і додатків;

- 25 000,00 грн. - відповідь на відзив;

- 3 000,00 грн. - участь у судових засіданнях;

- 7 000,00 грн. - письмові заяви і клопотання.

Пунктами 2-4 цієї додаткової угоди передбачено, що послуги вважаються наданими з моменту ухвалення рішення у справі. Оплата гонорару адвоката здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих правових послуг у строк не пізніше 2 місяців з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі наданих правових послуг адвокатом та клієнтом. Договір діє з урахуванням змін та доповнень, внесених цією додатковою угодою. В усьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, сторони керуються положеннями Договору № 03/01.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року адвокат згідно з умовами Договору № 03/01 надав, а клієнт прийняв професійну правничу допомогу по представництву інтересів клієнта у господарському суді міста Києва, пов`язану із розглядом справи у спорі Інституту до Товариства про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення, загальною вартістю 80 000,00 грн.

За умовами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року в справі № 910/906/18.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Однак, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Судом враховано, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 910/2170/18.

Так, у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009 року, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Відтак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в даній справі судом враховано вищенаведені приписи.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету, підстав позовних вимог та фактичних обставин даної справи, ціни позову, обсягу наявних у матеріалах справи документів, оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, яка розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін та для досвідченого адвоката не є складною (предмет та підстави позову фактично є типовими для цієї поширеної категорії справ), а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог Інституту, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.

Відтак, заява Інституту від 25.11.2025 року про ухвалення додаткового рішення щодо покладення на Товариство понесених позивачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги в даній справі у розмірі 80 000,00 грн. підлягає частковому задоволенню на суму 25 000,00 грн.

Щодо заяви Товариства від 27.11.2025 року про стягнення з Інституту на користь відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає таке.

На підтвердження витрат відповідача на оплату послуг адвоката в сумі 10 000,00 грн. Товариство надало суду, зокрема, копію укладеного 10.11.2025 року між ним (клієнт) та адвокатом Голуб Наталією Олександрівною (виконавець) договору про надання правової допомоги № У/1011 (далі - Договір № У/1011), за умовами якого клієнт доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим правочином.

Згідно з пунктом 4.1 Договору № У/1011 за надану правову допомогу та послуги, що надаються виконавцем, клієнт сплачує виконавцю гонорар (винагороду), розмір та строки сплати якого узгоджуються сторонами та визначаються у додатковій угоді до даного договору.

У додатковій угоді від 10.11.2025 року № 1 до Договору № У/1011 його сторони погодили, що виконавець зобов`язується надати клієнту правову (правничу) допомогу та послуги у справі № 910/10811/25 за позовом Інституту до Товариства про стягнення 983 400,84 грн.

Клієнт сплачує виконавцю гонорар (винагороду) за професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. за 1 (одну) годину роботи адвоката.

Обсяг та вид наданої правової допомоги фіксується в акті приймання-передачі наданих послуг, який підписується сторонами.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року до Договору № У/1011 виконавець надав, а клієнт прийняв наступну правову (правничу) допомогу щодо захисту прав та представництва інтересів останнього у господарській справі № 910/10811/25 за позовом Інституту до Товариства про стягнення 983 400,84 грн., а саме: складання та подання відзиву з додатками на позовну заяву в справі № 910/10811/25 за позовом Інституту до Товариства про стягнення 983 400,84 грн. загальною тривалістю 5 годин та загальною вартістю 50 000,00 грн., що включає в себе:

- аналіз позовної заяви Інституту та додатків до позову;

- перерахунок розміру заявленої у позові пені, штрафу, 3 % річних, інфляційних нарахувань;

- аналіз відповідного законодавства та судової практики;

- складання тексту відзиву, клопотання про поновлення строків на подачу відзиву, формування додатків до них та подача до суду.

У пункті 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких віднесено витрати на оплату професійної правничої допомоги), покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позивачем не подано обґрунтованого клопотання про зменшення розміру заявлених відповідачем до стягнення судових витрат та не доведено суду належними та допустимим доказами обставин, які свідчать про наявність підстав для відмови у стягненні чи зменшення належного до стягнення розміру адвокатських витрат, та які безпосередньо вказані у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на те, що фактично понесені та заявлені відповідачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу на суму 10 000,00 грн. є підтвердженими, враховуючи часткове задоволення рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2025 року позовних вимог Інституту, суд дійшов висновку про те, що обов`язок з відшкодування витрат у сумі 6 537,34 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог позивача) покладається на Інститут.

У той же час, відповідно до частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість здійснення зустрічного зарахування сум витрат на оплату професійної правничої допомоги, що підлягають стягненню зі сторін у справі, внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню такі витрати у загальному розмірі 18 462,66 грн. (25 000,00 грн. - 6 537,34 грн.).

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва" від 25.11.2025 року щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська злагода" від 27.11.2025 року щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська злагода" (08140, Київська область, Бучанський район, вулиця Компресорна, будинок 3; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва" (03065, місто Київ, вулиця Польова, будинок 24; ) 18 462 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 66 коп. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти вимог заяв Приватного акціонерного товариства "Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва" від 25.11.2025 року та Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська злагода" від 27.11.2025 року щодо відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) додаткове рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 04.12.2025 року

Суддя В.С. Ломака