номер провадження справи 27/109/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 Справа № 908/1943/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ (пр. Миру, 21, офіс 2, м. Житомир, Житомирська область, 10020, ідентифікаційний номер юридичної особи 32988915)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС (Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний номер юридичної особи 39641616)

про стягнення 255 225 грн 60 коп.

за участю представників

від позивача: Ліпінський В.Г., керівник, в режимі відеоконференцзвязку

від відповідач: Ковальова А.М., адвокат, ордер серія АМ № 1138728 від 02.07.2025, в режимі відеоконференцзвязку

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС про стягнення 174 013 грн 50 коп. основної заборгованості за договором № 2877 від 11.02.2020, 65 550 грн 88 коп. інфляційних втрат, 15 661 грн 22 коп. 3 % річних.

До позовної заяви позивачем також надано клопотання про витребування доказів, в порядку ст. 81 ГПК України, відповідно до якого позивач просить суд витребувати у Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за адресою: 49600, Україна, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Поля Олександра, буд. 57, матеріали податкової звітності з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС, а саме податкові декларації з ПДВ та додаток 1 до податкової декларації з ПДВ щодо формування податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентом Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за звітний період січень-лютий 2022 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1943/25 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Розглянувши зазначену позовну заяву, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху.

Ухвалою суду від 27.06.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано Приватному підприємству ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ строк протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали суду в електронному кабінеті системи Електронний суд для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

01.07.2025 позивач сформував в системі Електронний суд заяву про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1943/25, присвоєно справі номер провадження 27/109/25. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 30.07.2025. Також, у вказаній ухвалі суду зазначено, що клопотання позивача в порядку ст. 81 ГПК України будуть розглянуті у судовому засіданні.

04.07.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС Ковальовою А.М. подана заява про вступ у справі як представника.

Ухвалою суду від 11.07.2025 задоволена заява Приватного підприємства ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ про проведення судового засідання 30.07.2025 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції у справі 908/1943/25 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

16.07.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС Ковальовою А.М. подана заява про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції у справі 908/1943/25 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

23.07.2025 Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за допомогою підсистеми Електронний суд подано до суду клопотання про долучення доказів, у якій останній просить суд долучити до матеріалів справи № 908/1943/25 копії експрес-накладних у розширеному форматі, а саме: № 4128 від 12.01.2022, № 9555 від 18.01.2022, № 6377 від 09.02.2022, № 4651 від 09.02.2022.

28.07.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС поданий до суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 30.07.2025 судом в порядку ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому судовому засіданні до 02.09.2025 об 11 год. 00 хв.

01.08.2025 Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за допомогою підсистеми Електронний суд подана до суду відповідь на відзив.

Також, 01.08.2025 Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за допомогою підсистеми Електронний суд подані до суду клопотання про долучення копій документів: запиту Приватного підприємства ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за вих. № 06/08-01 від 06.08.2025 до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та відповіді Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 15.08.2025 № 3627/6/32-00-51-03-07.

02.09.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС Ковальовою А.М. подано до суду клопотання, просить суд у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги в Житомирській області, перенести судове засідання на іншу дату.

Ухвалою суду від 02.09.2025 витребувані у Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, матеріали податкової звітності з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС, а саме: податкові декларації з ПДВ та додаток 1 до податкової декларації з ПДВ щодо формування податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентом Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за звітний період січень-лютий 2022 року. Продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 29.09.2025. Також, вказаною ухвалою суду визначено, що розгляд справи № 908/1943/25 у судовому засіданні 29.09.2025 о 12 год. 00 хв. здійснювати у Підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (ЄСІКС).

16.09.2025 на електронну адресу суду та 18.09.2025 на поштову адресу суду від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (м. Дніпро) надійшла відповідь на ухвалу суду від 02.09.2025, до якої додані копії декларацій з податку на додану вартість з Додатком 1 ТОВ МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС за січень-лютий 2022 року.

22.09.2025 Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за допомогою підсистеми Електронний суд подані до суду додаткові пояснення у справі.

23.09.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС Ковальовою А.М. подана до суду заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

25.09.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС за допомогою підсистеми Електронний суд подані до суду письмові пояснення в порядку п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України.

29.09.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС Ковальовою А.М. подана до суду заява про проведення судового засідання без участі представника відповідача, у якій остання просить суд у зв`язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні призначеному на 29.09.2025, проводити без участі представника відповідача. Повідомляє, що відносно позовних вимог заперечує на підставі поданих до суду пояснень та відзиву.

Ухвалою суду від 29.09.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті 29.10.2025.

21.10.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС Ковальовою А.М. подана до суду заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

29.10.2025 Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за допомогою підсистеми Електронний суд подані до суду додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 29.10.2025 відкладено розгляд справи по суті, засідання суду призначено на 26.11.2025.

Судове засідання 26.11.2025 проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, представники позивача та відповідача брали участь.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, Суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги на підставах викладених у позовній заяві. Просив суд стягнути з відповідача 174 013 грн 50 коп. основної заборгованості за договором № 2877 від 11.02.2020, 65 550 грн 88 коп. інфляційних втрат, 15 661 грн 22 коп. 3 % річних. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 2877 від 11.02.2020, щодо сплати вартості отриманого товару, що є підставою для стягнення заборгованості у судовому порядку з урахуванням нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання компенсаційних сум. Позивач зазначив, що у період з 15.11.2021 по 10.02.2022 позивач поставив, а відповідач прийняв товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ) на загальну суму 371 487 грн 12 коп., але лише частково сплатив за отримані ТМЦ в сумі 166 074 грн 72 коп. Виникла заборгованість за поставлені ТМЦ у розмірі 205 412 грн 40 коп. 07.01.2025 позивач звернувся з позовною заявою до Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» про стягнення 205 412 грн 40 коп. основної заборгованості, а також 2 348 грн 27 коп. інфляційних та 11 446 грн 82 коп. 3% річних. 16.05.2025 рішенням Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» у справі № 14/1-К-25 позовні вимоги задоволені частково. З Відповідача на користь Позивача стягнуто 31 398 грн 90 коп. основного боргу за поставлені ТМЦ згідно Договору № 2877 від 11.02.2020. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних залишені без розгляду. Припинено провадження за позовними вимогами в частині стягнення основного боргу за поставлені ТМЦ в сумі 174 013 грн 50 коп. у зв`язку з відсутністю повноважень третейського суду. Третейський суд виходив з наступного. Основний борг в сумі 174 013 грн 50 коп. за поставлені ТМЦ, згідно видаткових накладних № РН-0000023 від 12.01.2022 в сумі 9846,00 грн.; № РН-0000048 від 18.01.2022 в сумі 40844,40 грн.; № РН-0000049 від 18.01.2022 в сумі 30223,50 грн.; № РН-0000134 від 09.02.2022 в сумі 89088,00 грн.; № РН-0000135 від 09.02.2022 в сумі 231,60 грн.; № РН-0000136 від 09.02.2022 в сумі 3 780 грн 00 коп., підлягає стягненню на підставі не підписаних зі сторони відповідача Специфікацій № 55 від 10.01.2022, № 56 від 10.01.2022, № 57 від 02.02.2022. Згідно п. 2.1 Договору кількість, номенклатура Ресурсів вказуються в специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (надалі - Специфікації). Оскільки, вказані Специфікації, як невід`ємна частина Договору поставки № 2877 від 11.02.2020 року, пункт 9.2 якого має третейське застереження, не підписані зі Сторони Відповідача, то на відносини, що виникли між Сторонами на підставі цих Специфікацій не поширюється дія того самого третейського застереження, що передбачає розгляд спору в порядку третейського судочинства. З огляду на зазначене, даний спір за позовними вимогами про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 174 013 грн 50 коп. за поставлені Ресурси згідно Специфікацій № 55 від 10.01.2022, № 56 від 10.01.2022, № 57 від 02.02.2022 до Договору № 2877 від 11.02.2020, має вирішуватись господарським судом за правилами господарського судочинства. Отже, позивач змушений звернутися до Господарського суду Запорізької області. На день звернення до Господарського суду Запорізької області із даною позовною заявою, сума основного боргу за Договором поставки № 2877 від 11.02.2020 складає 174 013 грн 50 коп.

Представник відповідача підтримав свої заперечення, викладені у відзиві (надійшов через підсистему Електронний суд 28.07.2025, зареєстровано 29.07.2025 за вх. № 15285/08-08/25, на підставі ст. 165 ГПК України). Відповідач підтвердив, що 11.02.2020 між ТОВ «МЕТІНВЕСТ ПРОМСЕРВІС» та ПП «ІНСТРУМЕНТ КОМПЛЕКТ» (укладено Договір № 2877, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти й оплатити матеріали на умовах, передбачених цим Договором. При цьому долучені до позовної справи специфікації не містять підпису покупця. Відповідач вважає, що Специфікації № 55 від 10.01.2022, Специфікації № 56 від 10.01.2022, Специфікації № 57 від 02.02.2022 є не укладеними, а отже позивачем не доведено існування договірних відносин на умовах визначених цими специфікаціями в редакції, наданій позивачем. За відсутності підписів та печаток сторін надані позивачем копії специфікацій, не можуть бути належними доказами у цій справі. Відсутність підписів сторін дає підставу для виникнення об`єктивних сумнівів в частині того, що сторонами було досягнуто згоди і саме в тому обсязі в відповідно до тих умов, які викладені в наданих копіях. Відповідач вважає, що підстава для виникнення заборгованості за цими специфікаціями відсутня. Крім того, відповідач зазначив, що маже всі надані позивачем до позову видаткові накладні не містять підпису покупця. Це, зокрема стосується спірних видаткових накладних: РН-0000023 від 12.01.2022на суму 9 846,00 грн.; РН-0000048 від 18.01.2022 на суму 40 844,40 грн.; РН-0000049 від 18.01.2022 на суму 30 223,50 грн.; РН-0000134 від 09.02.2022 на суму 89 088,00 грн.; РН-0000135 від 09.02.2022 на суму 231,60 грн.; РН-0000136 від 09.02.2022 на суму 3780,00 грн. Загальна сума ресурсів, поставка яких позивачем не підтверджена та належним чином не обґрунтована, складає 174 013,50 грн. Також відповідач зазначив, що Експрес накладні № 4128 від 12.01.2022, № 9555 від 18.01.2022, № 4651 від 09.02.2022, № 6377 від 09.02.2022 (навіть в розширеному форматі) не містять жодної інформації про поставку Ресурсів, зазначених в Специфікаціях № 55 від 10.01.2022, № 56 від 10.01.2022, № 57 від 02.02.2022 за Договором №2877. У вказаних експрес накладних в частині «повного опису відправлення» зазначено Інструменти. Позивачем жодним належним доказом не підтверджено, що поставка «Інструментів» за експрес накладними № 4128, № 9555, № 4651, № 6377 є поставкою Ресурсів за непідписаними Специфікаціями № 55, № 56, № 57.

Від позивача через підсистему Електронний суд 01.08.2025 (зареєстровано 04.08.2025 вх. № 15681/08-08/25, на підставі ст. 166 ГПК України, надійшла відповідь на відзив.

В матеріалах справи містяться також письмові пояснення позивача та відповідача.

Згідно до статті 210 ГПК України, суд дослідив оригінали документальних доказів, які надіслав до суду позивач у справі в обґрунтування позовних вимог.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України, далі ЦК України, вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2020 між Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС (Покупець) укладено договір № 2877 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти і оплатити товарно-матеріальні цінності (далі «Ресурси») на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1 Договору, кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до цього договору, що є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, зазначеними в Специфікаціях.

Постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених в Специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотерміс в редакції 2010 року (п. 3.2 Договору).

Відповідно до. п. 3.3 Договору терміни поставки вказуються в Специфікаціях. У разі поставки ресурсів відповідно до графіка графік оформлюється у якості додатку до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 4.1 Договору поставка Ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані у Специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати Постачальника пов`язані з постачанням Ресурсів.

Відповідно п. 5.1 Договору оплата Покупцем Ресурсів здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі.

Згідно п. 5.2 Договору оплата за поставлені Ресурси буде здійснюватися протягом терміну, зазначеного у специфікації, який обчислюється з моменту поставки Ресурсів і надання документів, зазначених в пункті 6.4 цього Договору.

Пункт 6 кожної окремої Специфікації визначає відстрочку оплати поставлених Ресурсів протягом різної кількості календарних днів 60/50/45 від дати фактичної поставки.

Відповідно до п. 10.5 Договору цей Договір діє протягом 2 (двох) років з дати підписання його сторонами. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим Договором.

Згідно п. 10.6 Договору за усіма видами зобов`язань і відповідальності Сторін встановлюється загальний строк позовної давності тривалістю три роки (за винятком термінів позовної давності, що перевищують трирічний період відповідно до чинного законодавства України).

Позивач у позовній заяві зазначив, що у період з 15.11.2021 по 10.02.2022 Постачальник поставив, а Покупець прийняв товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ) на загальну суму 371 487 грн 12 коп. та лише частково оплатив отримані товарно-матеріальні цінності в сумі 166 074 грн 72 коп., в результаті чого виникла заборгованість за поставлені товарно-матеріальні цінності у розмірі 205 412 грн 40 коп.

Сторони п. 9.2 Договору передбачили третейське застереження, відповідно до якого спори та розбіжності, які виникли в зв`язку з цим Договором або щодо його укладення, зміни, порушення, розірвання, недійсності, що не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх розв`язання здійснюється відповідно до матеріального права України наступним чином:

- спори, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10 000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов`язань, вирішуються в господарських судах України (відповідно до чинного законодавства України);

- спори, майнові вимоги аз якими не перевищують еквівалент 10 000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог), за основною сумою зобов`язань вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до Регламенту зазначеного суду), рішення якого є остаточним і обов`язковим для Сторін і підлягає виконанню Сторонами в терміни, які вказані в рішенні суду.

07.01.2025 Приватне підприємство ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ звернувся з позовною заявою до Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» про стягнення 205 412 грн 40 коп. основної заборгованості, а також 2 348 грн 27 коп. інфляційних та 11 446 грн 82 коп. 3% річних. 16.05.2025 рішенням Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» у справі № 14/1-К-25 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС на користь Приватного підприємства ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ 31 398 грн 90 коп. основного боргу за поставлені товарно-матеріальні цінності, згідно Договору № 2877 від 11.02.2020. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних залишені без розгляду. Припинено провадження за позовними вимогами в частині стягнення основного боргу за поставлені товарно-матеріальні цінності в сумі 174 013 грн 50 коп., у зв`язку з відсутністю повноважень третейського суду.

Третейський суд виходив з наступного.

Основний борг в сумі 174 013 грн 50 коп. за поставлені товарно-матеріальні цінності, згідно видаткових накладних № РН-0000023 від 12.01.2022. в сумі 9 846 грн 00 коп.; № РН-0000048 від 18.01.2022 в сумі 40 844 грн 40 коп.; № РН-0000049 від 18.01.2022 в сумі 30 223 грн 50 коп.; № РН-0000134 від 09.02.2022 в сумі 89 088 грн 00 коп.; № РН-0000135 від 09.02.2022 в сумі 231 грн 60 коп.; № РН-0000136 від 09.02.2022 в сумі 3 780 грн 00 коп., підлягає стягненню на підставі непідписаних зі сторони відповідача Специфікацій № 55 від 10.01.2022, № 56 від 10.01.2022, № 57 від 02.02.2022.

Згідно п. 2.1 Договору кількість, номенклатура Ресурсів вказуються в специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (надалі - Специфікації).

Оскільки, вказані Специфікації, як невід`ємна частина Договору поставки № 2877 від 11.02.2020, пункт 9.2 якого має третейське застереження, не підписані зі Сторони відповідача, то на відносини, що виникли між Сторонами на підставі цих Специфікацій не поширюється дія того самого третейського застереження, що передбачає розгляд спору в порядку третейського судочинства.

З огляду на зазначене, даний спір за позовними вимогами про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 174 013 грн 50 коп. за поставлені Ресурси згідно Специфікацій № 55 від 10.01.2022, № 56 від 10.01.2022, № 57 від 02.02.2022 до Договору № 2877 від 11.02.2020, має вирішуватись господарським судом за правилами господарського судочинства.

Позивач зазначав, що рішення Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» від 16.05.2025 щодо стягнення 31 398 грн 90 коп. основного боргу відповідачем виконано повністю.

Відповідач добровільно сплатив 31 398 грн 90 коп. основного боргу згідно платіжної інструкції № 1157231 від 03.07.2025 та 313 грн 99 коп. судового збору згідно платіжної інструкції № 1157232 від 03.07.2025.

На підставі викладеного вище, позивач звернувся з даним позовом до Господарського суду Запорізької області про стягнення з відповідача 174 013 грн 50 коп. основної заборгованості за договором № 2877 від 11.02.2020, 65 550 грн 88 коп. інфляційних втрат, 15 661 грн 22 коп. 3 % річних.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором поставки № 2877 від 11.02.2020.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи та надані суду документи, між сторонами склались господарські відносини, що породили взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Положеннями пп. 3, 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принципи свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.

Зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що норми законів, умови договорів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають відповідати загальновизнаним вимогами цивільного обороту, вимогам справедливості, добросовісності та розумності, що практично виражається у встановленні нормами цивільного законодавства рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу, що кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі ст. 3 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venirecontrafactumproprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі "ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці" (постанови Верховного Суду у справах №910/19179/17, №914/2622/16, №914/3593/15, №237/142/16-ц, №911/205/18).

Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача прийняти такий товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Враховуючи, що договір поставки № 2877 від 11.02.2010 є чинним, розірваним чи визнаним недійсним в установленому законом порядку не був, а тому є обов`язковим до виконання сторонами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач поставив відповідачу товар за адресами, визначеними п. 3 кожної окремої Специфікації.

Поставка здійснювалася згідно Специфікацій № 55 від 10.01.2022, № 56 від 10.01.2022, № 57 від 02.02.2022. на підставі видаткових накладних та експрес-накладних відділення Нової Пошти:

1) Видаткова накладна № РН-0000023 від 12.01.2022 на суму 19212,00 грн. Поставку здійснено 12.01.2022 через відділення Нової Пошти № 1 за експрес накладною № 4128, на склад Покупця за адресою: м. Кам`янське, вул. Соборна, 18Б. Плановий час доставки 17.01.2022. Відстрочка оплати 60 календарних днів від дати фактичної поставки 17.01.2022 (п. 6 Специфікація № 55 від 10.01.2022). Сплачено частково в сумі 9366,00 грн. (банківська виписка від 22.02.2023). Прострочка оплати в сумі 9846,00 грн. з 19.03.2022;

2) Видаткова накладна № РН-0000048 від 18.01.2022 на суму 40844,40 грн. Поставку здійснено 18.01.2022 через відділення Нової Пошти № 1 за експрес-накладною № 9555, на склад Покупця за адресою: м. Маріуполь, проспект Нікопольський, 53. Плановий час доставки 21.01.2022. Відстрочка оплати 60 календарних днів від дати фактичної поставки 21.01.2022 (п. 6 Специфікація № 56 від 10.01.2022). Прострочка оплати в сумі 40844,40 грн. з 23.03.2022;

3) Видаткова накладна № РН-0000049 від 18.01.2022 на суму 30223,50 грн. Поставку здійснено 18.01.2022 через відділення Нової Пошти № 11 за експрес-накладною № 9555, на склад Покупця за адресою: м. Маріуполь, проспект Нікопольський, 53. Плановий час доставки 21.01.2022. Відстрочка оплати 60 календарних днів від дати фактичної поставки 21.01.2022 (п. 6 Специфікація № 56 від 10.01.2022). Прострочка оплати в сумі 30223,50 грн. з 23.03.2022;

4) Видаткова накладна № РН-0000134 від 09.02.2022 на суму 89088,00 грн. Поставку здійснено 09.02.2022 через відділення Нової Пошти № 1 за експрес-накладною № 377, на склад Покупця за адресою: м. Маріуполь, проспект Нікопольський, 53. Плановий час доставки 14.02.2022. Відстрочка оплати 60 календарних днів від дати фактичної поставки 14.02.2022 (п. 6 Специфікація № 57 від 02.02.2022). Прострочка оплати в сумі 89088,00 грн. з 16.04.2022;

5) Видаткова накладна № РН-0000135 від 09.02.2022 на суму 231,60 грн. Поставку здійснено 09.02.2022 через відділення Нової Пошти №1 за експрес накладною № 4651, на склад Покупця за адресою: м. Запоріжжя, шосе Південне, 72. Плановий час доставки 14.02.2022. Відстрочка оплати 45 календарних днів від дати фактичної поставки 14.02.2022 (п. 6 Специфікація № 58 від 02.02.2022). Прострочка оплати в сумі 231,60 грн. з 01.04.2022.

6) Видаткова накладна № РН-0000136 від 09.02.2022 на суму 3780,00 грн. Поставку здійснено 09.02.2022 через відділення Нової Пошти №1 за експрес накладною № 4651, на склад Покупця за адресою: м. Запоріжжя, шосе Південне, 72. Плановий час доставки 14.02.2022. Відстрочка оплати 50 календарних днів від дати фактичної поставки 14.02.2022 (п. 6 Специфікація № 59 від 02.02.2022). Прострочка оплати в сумі 3780,00 грн. з 06.04.2022.

Для здійснення поставки, Постачальник користувався послугами з організації перевезень Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», згідно заяви про приєднання № 211273 від 12.04.2018 до публічного договору надання послуг з організації перевезення відправлень Експедитором.

За умовами здійснення перевезень відправлення приймаються до відвантаження згідно експрес-накладних із зазначенням планового часу доставки за адресами одержувача. Постачальник передав товарно-матеріальні цінності та супровідні документи на товар до відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» № 1 міста Житомира для здійснення послуг перевезення за адресами відповідача.

В підтвердження доставки вантажу, відділенням Нової пошти складено наступні документи:

- Рахунок-фактура № НП-006829808, Акт № НП-006829808 здачі-приймання робіт (надання послуг) та Специфікація до акту від 20.01.2022;

- Рахунок-фактура № НП-007226471, Акт № НП-007226471 здачі-приймання робіт (надання послуг) та Специфікація до акту від 20.02.2022.

Всі вищезазначені документи складено в електронній формі, з накладанням електронного підпису та/або електронної печатки сторін публічного договору надання послуг з організації перевезень (документи в додатках до даної заяви).

Публічний Договір по надання послуг організації перевезення відправлень оприлюднено на офіційному сайті novaposhta.ua.

Відповідно до п. 1.3 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» є експедитором, який здійснює організацію перевезення відправлень та надає комплекс інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлень.

В Умовах надання послуг наведено: визначення основної послуги - організація перевезення відправлень територією України (п. 2.1); перелік додаткових послуг (п. 13). Умови надання послуг доступні для ознайомлення на офіційному сайті Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» novaposhta.ua.

Відповідно до п. 2.4 Умов під відправленням у п. розуміється вантаж, документи або інше майно (залежно від задекларованої інформації у відповідній експрес-накладній), прийняті Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» для надання основної послуги.

Прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених Договором, оформляється експрес-накладною. У цій експрес-накладній зазначають відомості, перелік яких встановлено в п. 3.3 Умов, і найголовніший реквізит «тип послуги».

Обов`язки замовника, погоджені п. 4.3 Договору: заповнити чітко та правильно експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, зазначену ним в експрес-накладній; повідомити експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для організації перевезення відправлення, на підставі відповідної експрес-накладної; надати експедитору всі супровідні документи, необхідні для транспортування відправлення.

Виходячи з викладеного, первинним документом, який оформлюється для перевезення відправлень Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» є експрес-накладна.

На підтвердження постачання товарів позивач надав наступні експрес-накладні перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»: № 4128 від 12.01.2022, № 9555 від 18.01.2022, № 6377 від 09.02.2022, № 4651 від 09.02.2022.

Крім того, в якості доказу підтвердження здійснення постачання товару за спірними видатковими накладними позивачем долучено до матеріалів справи зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: № 18 від 12.01.2022 на суму 19212,00 грн, № 43 від 18.01.2022 на суму 40844,40 грн, № 44 від 18.01.2022 на суму 30223,50 грн, № 42 від 09.02.2022 на суму 89088,00 грн. № 43 від 09.02.2022 на суму 231,60 грн, № 44 від 09.02.2022 на суму 3780,00 грн.

Судом враховані зазначені докази, разом із тим, зареєстровані податкові накладні не є первинними та основними доказами здійснення господарської операції і мають враховуватись судом як доказ у сукупності з іншими документами.

Ухвалою суду від 02.09.2025 витребувані у Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, матеріали податкової звітності з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС, а саме: податкові декларації з ПДВ та додаток 1 до податкової декларації з ПДВ щодо формування податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентом Приватним підприємством ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ за звітний період січень-лютий 2022 року. Продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 29.09.2025. Також, вказаною ухвалою суду визначено, що розгляд справи № 908/1943/25 у судовому засіданні 29.09.2025 о 12 год. 00 хв. здійснювати у Підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (ЄСІКС).

16.09.2025 на електронну адресу суду та 18.09.2025 на поштову адресу суду від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (м. Дніпро) надійшла відповідь на ухвалу суду від 02.09.2025, до якої додані копії декларацій з податку на додану вартість з Додатком 1 ТОВ МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС за січень-лютий 2022 року.

Надані копії декларацій з ПДВ та додаток 1 підтверджують формування відповідачем податкового кредиту у відповідних сумах господарських операцій з контрагентом позивачем.

Запис за порядковим № 87 таблиці 2.1. Відомості про операції з придбання з ПДВ, розділу II Податковий кредит Додатку 1 до податкової деклараіції з податку на додану вартість за січень 2022р.,містить інформацію в колонці 2 (Індивідуальний податковий номер постачальника ПП «Інструмент-Комплект» - 57), в колонці 3 (період складання податкової накладної 1/2022), в колонці 6(Обсяг постачання без ПДВ) про суму 127448,35 та в колонці 7 (основна ставка суми ПДВ) про суму 25489,67.

Запис за порядковим № 25 таблиці 2.1. Відомості про операції з придбання з ПДВ, розділу II Податковий кредит Додатку 1 до податкової деклараіції з податку на додану вартість за лютий 2022р., містить інформацію в колонці 2 (Індивідуальний податковий номер постачальника ПП «Інструмент-Комплект» - 57), в колонці 3(період складання податкової накладної 1/2022), в колонці 6 (Обсяг постачання без ПДВ) про суму 102855,00 та в колонці 7 (основна ставка суми ПДВ) про суму 20571,00.

Вказані відповідачем в деклараціях суми відповідають сумам в податкових накладних, зареєстрованих Позивачем у січні та лютому 2022.

До обсягів постачання без ПДВ в січні та лютому 2022 (колонка 6 таблиці 2.1. Відомості про операції з придбання з ПДВ, розділу II Податковий кредит Додатку 1 податкової декларації), входять суми придбаного товару, які оплачені відповідачем та за якими існує заборгованість.

Позивачем в свою чергу до матеріалів справи надано переліки податкових накладних з ПДВ за січень, лютий 2022 року та Витяг з реєстру платників податків податку на додану вартість, який містить індивідуальний податковий номер позивача 57.

Згідно із положеннями Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні:

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. (пункт 2.15).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 29.01.2020 по справі № 916/922/19 зазначив, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Верховний Суд звертав увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18.

Відповідно до частин третьої, восьмої статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

Верховний Суд також зазначив, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

У постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зазначено: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

У даному випадку суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.18 у справі № 910/18036/17, від 23.10.19 у справі № 917/1307/18, від 18.11.19 у справі № 902/761/18, від 04.12.19 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.20 у справі № 129/1033/13-ц.

Судом враховано, що обставини справи та надані позивачем докази свідчать про більш вірогідність факту поставки позивачем товару за видатковими накладними № РН-0000023 від 12.01.2022. в сумі 9 846 грн 00 коп.; № РН-0000048 від 18.01.2022 в сумі 40 844 грн 40 коп.; № РН-0000049 від 18.01.2022 в сумі 30 223 грн 50 коп.; № РН-0000134 від 09.02.2022 в сумі 89 088 грн 00 коп.; № РН-0000135 від 09.02.2022 в сумі 231 грн 60 коп.; № РН-0000136 від 09.02.2022 в сумі 3 780 грн 00 коп., які залишились не підписаними з боку відповідача, на загальну суму 174 013 грн 50 коп., в тому числі ПДВ.

Слід зазначити, що господарські відносини сторін за договором поставки № 2877 від 11.02.2020 є тривалими, що підтверджується доданими до позовної заяви позивачем видатковими накладними та Специфікаціями за минулі періоди.

Відповідач заперечив проти факту поставки за вищезазначеними видатковими накладними, оскільки вони не мітять підпису та відбитку печатки відповідача.

Однак, як підтверджено матеріалами справи, не підписана відповідачем видаткова накладна № РН-000023 від 12.01.2022 на суму 19 212 грн 00 коп. оплачена відповідачем частково в сумі 9 366 грн 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 22.02.2023 року.

Поставка відбувалася за Специфікацією № 55 від 10.01.2022., яка теж не має підпису відповідача.

Отже, відповідач частково прийняв до оплати видаткову накладну № РН-000023 та специфікацію № 55, які не мають підписів.

Крім того, позивач надав докази в підтвердження того, що у січні 2023 року від ОСОБА_1 інженера по забезпеченню комерційного відділу ТОВ «МЕТІНВЕСТ ПРОМСЕРВІС», шляхом листування через електронні пошти сторін, надійшла пропозиція щодо узгодження можливості підписання між сторонами додаткової угоди на предмет реструктуризації боргу рівними частинами на 12 місяців (скріншот з електронної пошти від 12.01.2023 додано до матеріалів справи).

20.02.2023 від Вигран Анастасії на електронну пошту надійшов лист з проханням підписати додаткову угоду до договору № 2877 від 11.02.2020 та протокол заочної зустрічі № 3 від 17.02.2023 щодо реструктуризації боргу в сумі 268 661,40 грн., а підписані документи відіслати на адресу: м. Київ, поштомат № 23109, Пахомова Марина Олександрівна, тел. НОМЕР_1 (скріншот з електронної пошти від 20.02.2023 додано до матеріалів справи).

Додаткова угода до договору № 2877 від 11.02.2020 та протокол заочної зустрічі № 3 від 17.02.2023 були підготовлені ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» та надіслані позивачу на електронну пошту.

Додаткова угода до договору № 2877 від 11.02.2020 та протокол заочної зустрічі № 3 від 17.02.2023, щодо реструктуризації боргу в сумі 268 661,40 грн. були підписані ТОВ «ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ» та надіслані за адресою, вказаною покупцем, що підтверджується експрес-накладною Нової Пошти № 7456 від 21.02.2023.

Відповідач примірників підписаних документів позивачу не надіслав.

Крім того, з метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено 16.05.2024 на адресу відповідача вимогу вих. № 16/05-04 про сплату заборгованості та акти звіряння взаємних розрахунків станом на 16.05.2024 для підписання.

Вимога № 16/05-04 від 16.05.2024 з актами звіряння відправлена поштовою кореспонденцією, що підтверджується накладною Укрпошти від 16.05.2024 за № 398, описом вкладення до поштового листа та рекомендованим повідомленням про вручення відправлення 23.05.2024.

Відповіді на дану вимогу матеріали справи не містять.

22.10.2024 позивач направив на адресу відповідача вимогу вих. № 22/01-1024 про повернення оригіналів видаткових накладних та специфікацій до договору поставки.

Вимога № 22/01-1024 від 22.10.2024 відправлена поштовою кореспонденцією, що підтверджується накладною Укрпошти від 22.10.2024 за № 590, описом вкладення до поштового листа та рекомендованим повідомленням про вручення відправлення 24.10.2024.

Дана вимога теж залишена відповідачем без задоволення.

Приймаючи до уваги викладене, судом визнано, що відсутність у даному випадку підписаних з боку відповідача видаткових накладних та специфікацій не звільняє відповідача від зобов`язання по оплаті отриманого товару, дії відповідача щодо часткової оплати товару за видатковою накладною № РН-000023 від 12.01.2022 та пропозицією відповідача шляхом укладення додаткової угоди до договору № 2877 від 11.02.2020 щодо реструктуризації заборгованості, свідчать, що відповідач прийняв товар, але розрахувався частково.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Стаття 530 ЦК України встановлює, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату). Якщо строк (період) виконання боржником зобов`язання не встановлений або зазначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в любий час. Боржник повинен оплатити такий борг в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, якщо зобов`язання негайного виконання не витікає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду спору відповідач доказів оплати основної заборгованості в повному обсязі суду не надав.

Позивач, уклавши договір № 2877 від 11.02.2020 розраховував на отримання оплати у розумні строки за поставлений товар, а відповідач, уклавши цей договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені.

Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 174 013 грн 50 коп. обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат в сумі 65 550 грн 88 коп. та 3% річних в сумі 15 661 грн 22 коп., суд зазначає наступне.

У судовому засіданні позивач підтвердив період стягнення 3 % річних за період з 23.06.2022 по 24.06.2025 та інфляційні нарахування за період з травня 2022 року по квітень 2025 року.

Відповідно до приписів ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки заборгованість за договором боржником у повному обсязі не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат від знецінення грошових коштів є правомірним, в межах заявлених позовних вимог.

Заявлені до стягнення 3 % річних та інфляційні нарахування не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Таким чином, незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми, це не звільняє його від відповідальності визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Також відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25), враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено. При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних (п.п. 115-117 постанови).

Разом з тим, суд зауважує, що заяви відповідача по суті справи (відзив, заперечення письмові пояснення) не містять звернень до суду з проханням про зменшення відсотків річних).

Факт порушення відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідачів 3% річних за період з 23.06.2022 по 24.06.2025 та інфляційні нарахування за період з травня 2022 року по квітень 2025 року.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційний втрат та 3% річних, що за визначений позивачем період інфляційні втрати та 3% річних нараховано правильно, в межах заявлених позовних вимог.

Відповідачем контррозрахунку суду не надано.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 65 550 грн 88 коп. інфляційних втрат та 15 661 грн 22 коп. 3 % річних, у заявлених позивачем розмірах.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бурдов проти Росії).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Відповідач у справі не спростував доводи позивача, заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС (Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний номер юридичної особи 39641616) на користь Приватного підприємства ІНСТРУМЕНТ-КОМПЛЕКТ(пр. Миру, 21, офіс 2, м. Житомир, Житомирська область, 10020, ідентифікаційний номер юридичної особи 32988915) 174 013 (сто сімдесят чотири тисячі тринадцять) грн 50 коп. основної заборгованості, 65 550 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн 88 коп. інфляційних втрат, 15 661 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят одна) грн 22 коп. 3 % річних, 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 05.12.2025.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.