ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 922/819/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ваг «Тоннар»

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.08.2025 (головуюча - Лакіза В. В., судді: Мартюхіна Н. О., Плахов О. В.) і рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 (суддя Лавренюк Т. А.) у справі

за позовом Фермерського господарства «Пролісок»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ваг «Тоннар»

про розірвання договору та стягнення 220 000 грн

(за участю представників: позивача - Гнатів Н.А., відповідача - Дверницький В.Г.)

Історія справи

Обставини справи, встановлені судами

1. 19.01.2022 між Фермерським господарством «Пролісок» (далі - ФГ «Пролісок», позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод ваг «Тоннар» (далі - ТОВ «Тоннар», відповідач) укладений договір купівлі-продажу № 01-19/01-ОТ (далі - договір), відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов`язання з виготовлення, постачання, монтажу, пусконалагоджувальних робіт та калібрування автомобільних ваг вартістю 440 000 грн.

2. Відвантаження ваг позивачу здійснюється протягом 30 банківських днів з моменту надходження на розрахунковий рахунок відповідача передоплати (пункт 2.3 договору).

3. У пункті 1.3 договору сторони погодили, що ділянка установки ваг визначається на території позивача за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с. Балочки.

4. За умовами пунктів 4.1, 4.2 договору позивач зобов`язався здійснити оплату 50% від вартості договору, що складає 220 000 грн протягом 5 банківських днів з моменту підписання договору.

5. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому (пункт 12.10 договору).

6. 28.01.2022 позивач перерахував відповідачу 220 000 грн попередньої оплати за договором.

7. Проте відповідач зобов`язання з виготовлення ваг в комплектації, визначеної в умовах договору та їх відвантаження у встановлений договором строк не виконав.

8. Позивач 10.09.2024 на електронну адресу відповідача направив вимогу розірвати договір та повернути передоплату в розмірі 220 000 грн, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову

9. ФГ «Пролісок» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Тоннар» про розірвання договору та стягнення 220 000 грн.

10. Позов мотивований тим, що відповідач не виконав зобов`язань за договором з поставки та монтажу ваг, у зв`язку з чим позивач скористався правом на відмову від договору на підставі статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), проте на вимогу позивача відповідач не повернув суму отриманої за договором попередньої оплати.

Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

11. Господарський суд Харківської області рішенням від 12.05.2025, яке залишив без змін Східний апеляційний господарський суд постановою від 13.08.2025, позов задовольнив. Розірвав договір та стягнув з відповідача на користь позивача 220 000 грн.

12. Суд апеляційної інстанції встановив правову природу договору як такого, що є договором поставки та містить елементи договору підряду (в частині зобов`язань відповідача з проведення монтажу, пусконалагоджувальних робіт і калібрування ваг). Суд констатував невиконання відповідачем зобов`язання з поставки ваг зі спливом більш як трьох років з моменту настання строку виконання такого обов`язку. Відтак має місце істотне порушення відповідачем зобов`язань за договором. Факт невиконання зобов`язання відповідачем за приписами частини 2 статті 693 ЦК України є підставою для стягнення суми попередньої оплати, сплаченої позивачем в рахунок поставки товару, яку відповідач не здійснив.

Касаційна скарга

13. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

14. Суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 914/4127/21, від 08.09.2021 у справі № 915/857/20, від 07.07.2022 у справі № 910/1801/21 (щодо необхідності визначення правової природи договору); від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, від 16.02.2022 у справі № 914/1954/20 (щодо застосування принципу добросовісності); від 07.06.2023 у справі 906/540/22, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 22.06.2022 у справі №904/5328/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 (щодо критеріїв оцінки судом обставин форс-мажору). За доводами скаржника суди обох інстанцій лише констатували факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором, не вдаючись до аналізу пасивної поведінки позивача та ухилення останнього від виконання обов`язків за договором. Також суди здійснили на власний розсуд трактування договору згідно з нормами Цивільного кодексу України, не встановлюючи реальної природи такого договору. Натомість відповідач був позбавлений можливості здійснити поставку та монтаж товару за договором через недобросовісну поведінку позивача та дію форс-мажорних обставин, що не врахували суди.

15. Суди не дослідили зібрані у справі докази, які, зокрема, підтверджують виконання позивачем своїх зобов`язань за договором з побудови бетонної площадки, повідомлення відповідача про готовність до монтажу ваг.

Позиція позивача у відзиві на касаційну скаргу

16. Висновки суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги безпідставні, підкріплені посиланнями на нерелевантні до спірних правовідносин висновки Верховного Суду. У зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Заяви з процесуальних питань

17. Верховний Суд відхиляє клопотання позивача про закриття касаційного провадження (надійшло до Суду 16.10.2025). За змістом клопотання позивач висловлює незгоду з процесуальними діями Суду, за наслідками яких було прийнято ухвалу Верховного Суду від 01.10.2025 про відкриття касаційного провадження у цій справі. Названа ухвала суду касаційної інстанції набрала законної сили та оскарженню не підлягає.

Позиція Верховного Суду

18. Відповідно до положень частини 1 статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційної скарги тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.

19. Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, які відповідають вимогам абзацу 2 пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою у цій частині на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

20. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

21. Проте наведена скаржником підстава касаційного оскарження не отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у наведених скаржником постановах викладені не у подібних правовідносинах.

22. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

23. При цьому, на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

24. Таким чином, подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

25. Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

26. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду у справах, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.

27. Так, у справі №914/4127/21 розглядався позов про визнання недійсним договору підряду; у справі № 915/857/20 вирішувався спір про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду; у справі № 910/1801/21 розглядався спір про стягнення штрафних санкцій та збитків за невиконання зобов`язань за договором про надання рекламних послуг.

28. Натомість у справі, що переглядається, вирішувався спір про розірвання договору поставки та монтажу транспортних ваг та стягнення попередньої оплати за договором.

29. Верховний Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

30. Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц та від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

31. Колегія суддів зазначає, що висновки, на які посилається відповідач, не є висновками Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК, скаржник в касаційній скарзі лише цитує загальні висновки суду касаційної інстанції у наведених вище справах, який, направляючи справу на новий розгляд, навів критерії та алгоритм визначення судом правової природи договору з метою здійснення правової кваліфікації відповідних правовідносин. При цьому відповідач у тексті скарги взагалі не посилається на жодні норми матеріального чи процесуального права, не зазначає конкретних аргументів щодо неправильного застосування судами у справі, що переглядається, будь-яких норм права, та не викладає суті допущених судами порушень.

32. Також скаржник у скарзі цитує загальні висновки Верховного Суду у справах № 147/66/17, № 914/1954/20 щодо змісту добросовісності як загальної засади цивільного законодавства, доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки).

33. Проте правовідносини у вказаних справах є неподібними із правовідносинами у справі, що розглядається, оскільки в кожній із наведених справ Верховний Суд сформував відповідні висновки про дотримання стандартів поведінки учасника цивільних правовідносин у залежності від конкретного предмета та підстав позову та встановлених судами фактичних обставин справ.

34. У цій частині суд касаційної інстанції вважає доцільним звернути увагу скаржника на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц вказала, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ та з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин справ, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.

35. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що цитування скаржниками окремих висновків, наведених у вказаних вище постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а зміст зазначених скаржниками постанов не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

36. З огляду на предмет заявленого у цій справі позову (розірвання договору та стягнення попередньої оплати) Верховний Суд відхиляє очевидно нерелевантні посилання відповідача на висновки Верховного Суду у справах №906/540/22, №908/2287/17, №904/5328/21, №910/15264/21 щодо доведення форс-мажорних обставин, оскільки наявність форс-мажору є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, що не було предметом судового розгляду у справі, що переглядається.

37. Верховний Суд констатує, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається відповідач, стосуються правовідносин, які очевидно не є подібними з правовідносинами у даній справі, що розглядається.

38. Щодо оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287, з посиланням на пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України, що судами обох інстанцій не досліджено зібрані у справі докази, Верховний Суд зазначає таке.

39. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

40. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

41. Тобто, процесуальний закон пов`язує право суду касаційної інстанції скасувати судове рішення з підстав не дослідження зібраних у справі доказів за обов`язкової умови попереднього встановлення обґрунтованості підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

42. З урахуванням того, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилась, а підставою касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України згідно з доводами касаційної скарги стало саме не дослідження судом зібраних у справі доказів, то підстави для задоволення касаційної скарги і скасування постановлених у справі судових рішень згідно з пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України - відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

43. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.

44. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

45. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

46. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо задоволення позову, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Розподіл судових витрат

47. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ваг «Тоннар» з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод ваг «Тоннар» з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.08.2025 і рішення Господарського суду Харківської області від 12.05.2025 у справі № 922/819/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.