УХВАЛА

м. Київ

26.11.2025Справа № 910/3098/25

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В., за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши заяву Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення по справі

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго», Київська область, м.Вишгород

до відповідача: Державного підприємства «Гарантований покупець», м. Київ

про стягнення 660 440 213,98 грн, -

За участю представників:

від позивача: Войтюк Д.В.
від відповідача: Кулебаба В.О.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 557 924 752,17 грн та 3% річних в сумі 102 515 461,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №454/03/22 від 08.03.2022 купівлі-продажу електричної енергії в частині здійснення своєчасних розрахунків за електричну енергію.

Ухвалою від 17.03.2025 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.04.2025.

10.11.2023 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про продовження строку на подачу відзиву.

Ухвалою від 26.03.2025 задоволено клопотання Державного підприємства «Гарантований покупець» про продовження встановленого судом строку. Продовжено відповідачу 2 встановлений ухвалою від 17.03.2025 Господарського суду міста Києва строк на подання до суду відзиву на 15 днів.

09.04.2025 судом було відкладено підготовче засідання на 30.04.2025.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки в контексті розрахунків між позивачем та відповідачем Договір купівлі-продажу №454/03/22 від 08.03.2022 та договір №2262/01/21 від 10.09.2021 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем є взаємопов`язаними, а пред`явлені вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат щодо кожного з розрахункових періодів (місяців) в контексті розрахунків будуть досліджуватися через призму стану розрахунків сторін за вищезазначеними двома договорами. Також відповідачем наголошено, що позивачем здійснено методологічно невірний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, оскільки зазначені нарахування здійсненні не щодо кожного окремого акту купівлі-продажу електричної енергії (розрахункового періоду), а шляхом накопичення загальних сум та оплат за договором. Також відповідачем зазначено, що позивачем не вірно визначено періоди прострочення, оскільки помилково вказано датами припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог дати, в якій другим контрагентом було підписано відповідний акт зарахування. Крім того, відповідачем заявлено про зменшення 3% річних до 1 грн.

18.04.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства «Гарантований покупець до Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» про стягнення 3% річних в сумі 7 854 928,67 грн та інфляційних втрат в сумі 4 761 475,60 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №2262/01/21 від 10.09.2021 про надання послуг із збереження доступності електричної енергії для побутових споживачів в частині оплати вартості послуг.

Ухвалою від 21.04.2025 судом було повернуто зустрічний позов Державного підприємства «Гарантований покупець».

24.04.2025 позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказано, що зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку оформлене контрагентами у формі двосторонніх правочинів - актів, які підписані представниками сторін. Відповідно, із викладеного висновується, що у розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення оплати за договором №454/03/22 купівлі-продажу електричної енергії з метою забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів від 08.03.2022 станом на 20.01.2025 початком періоду прострочення, відповідно до п. 4.4. договору № 454/03/22 від 08.03.2022 в редакції додаткової угоди № 528/02/22 від 25.03.2022 та з урахуванням пп. 2 п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, є 11 число місяця, наступного за розрахунковим, а завершенням періоду прострочення, з урахуванням пп. 1 п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, є дата, яка передує даті другого підпису уповноваженого представника сторони договору або дата, яка передує здійсненню оплати грошовими коштами. Також позивачем висловлено заперечення проти заяви відповідача про зменшення 3% річних до 1 грн.

30.04.2025 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та відкладено підготовче засідання на 21.05.2025.

13.05.2025 відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив.

21.05.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2025.

У зв`язку із перебуванням судді Князькова В.В. у відпустці, судове засідання 25.06.2025 не відбулось. Ухвалою від 30.07.2025 судом було повідомлено учасників справи про призначення розгляду справи по суті на 16.07.2025.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення інфляційних втрат в розмірі 557 924 752,17 грн та 3% річних в сумі 102 515 461,81 грн задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» інфляційні втрати в розмірі 347 831 071,34 грн, 3% річних в сумі 81 302 648,71 грн та судовий збір в сумі 446 528,07 грн.

За даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Гарантований покупець" 04.08.2025 подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою від 07.08.2025 Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» було залишено без руху.

07.08.2025 до суду надійшла заява Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення на один рік.

У заяві відповідачем наголошено, що підставами, які істотно ускладнюють виконання рішення у справі є: повна оплата вартості придбаної електроенергії відповідачем позивачу; відсутність в Положенні джерела для покриття витрат на оплату 3%річних та інфляційних втрат за договорами, укладеними на виконання спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії; необхідність підтримання фіксованої ціни на електричну енергію для побутових споживачів на рівні, визначеному Положенням ПСО; фінансування діяльності гарантованого покупця здійснюється лише в межах кошторису затвердженого Регулятором (ст. 65 Закону); відсутність вини щодо несвоєчасної оплати послуг та складний фінансовий стан ДП «Гарантований покупець»; участь Гарантованого покупця у функціонуванні критичної сфери інфраструктури; надання Регулятором настанови щодо заборони нарахування та стягнення штрафних санкцій в період воєнного стану згідно з постановою НКРЕКП від 25.02.2022 №332.

19.08.2025 позивачем було подано заперечення з приводу задоволення заяви відповідача. Зокрема, позивачем наголошено, що існування заборгованості, яка є обґрунтованою та підтверджена належними доказами, дає особі, на користь якої така заборгованість повинна бути погашена, підґрунтя для «законного сподівання» на своєчасну виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні Першого протоколу, тому товариство законно сподівається на своєчасне виконання рішення по справі № 910/3098/25. Також позивачем наголошено, що Державне підприємство «Гарантований покупець» має чисельні судові рішення про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, за якими саме останній є стягувачем. Виконання рішення Господарського суду м. Києва від 16.07.2025 у даній справі не зможе дестабілізувати його діяльність, оскільки відповідні ризики мали б бути враховані у відповідності до принципів здійснення підприємницької діяльності. Також позивачем наголошено, що гідроенергетика відіграє важливу роль у стійкості ОЕС України, оскільки забезпечує енергетичну систему високоманевровими потужностями в регулюванні добових графіків навантаження з покриттям пікової частини та заповненням нічних провалів, а також виконує функцію аварійного резерву потужності тоді як відповідач не є генеруючим підприємством, відповідно не витрачає кошти на генерацію та обслуговування генеруючого обладнання.

Враховуючи, що станом на момент надходження заяви відповідача матеріали справи у Господарського суду міста Києва витребувано судом апеляційної інстанції не було, ухвалою від 13.08.2025 було призначено розгляд заяви на 27.08.2025.

Однак, як встановлено судом, ухвалою від 19.08.2025 Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження по справі №910/3098/25; витребувано матеріали справи у Господарського суду міста Києва.

25.08.2025 матеріали справи №910/3098/25 було скеровано на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою від 25.08.2025 відкладено розгляд заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення до моменту набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2025 по справі №910/3098/25 законної сили.

Постановою від 14.10.2025 Північного апеляційного господарського суду по справі №910/3098/25 рішення Господарського суду міста Києва по справі залишено без змін.

Матеріали справи повернуто до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи перебування судді Князькова В.В. у щорічній відпустці у період з 10.11.2025 по 24.11.2025, заява призначена судом до розгляду після виходу судді з відпустки, а саме 25.11.2025. Про розгляд заяви сторони завчасно були повідомлені телефонограмою.

У судовому засіданні 26.11.2025 представником заявника було надано усні пояснення по суті заяви, згідно яких її вимоги підтримано в повному обсязі.

Позивач проти задоволення заяви надав заперечення.

Розглянувши заяву Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення. При цьому, суд виходив з такого.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського кодексу України).

Правила та умови відстрочення виконання рішення регламентовані положеннями статті 331 Господарського процесуального кодексу України , якою, зокрема, передбачено, що:

- за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання;

- заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи;

- підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим;

- вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо;

- розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови;

- при відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову;

- про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена; у необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Щодо застосування наведених положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України суд зазначає, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявна загрозу банкрутства (неплатоспроможності), відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

У наведених висновках суд звертається до правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 (провадження № 61-40258ав18) та від 28.05.2024 у справі № 906/1035/23.

У зв`язку із наведеним суд зазначає, що питання розстрочення або відстрочення постанови суду хоча і перебувають в площинні процесуального права, однак підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) залежать від предмету спору.

У цьому висновку Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27.06.2018 у справі № 813/8842/-13а та від 09.07.2024 по справі № 873/145/21.

Крім цього, звертаючись до висновків Верховного Суду в постановах від 28.05.2024 у справі № 906/1035/23, від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19 (пункт 4.12), суд зауважує, що хоча підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють його виконання (пункти 6.3- 6.5), водночас питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Оцінюючи доводи заявника суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем не представлено до матеріалів справи жодного доказу, який би свідчив про наявність фінансових ускладнень у діяльності Державного підприємства "Гарантований покупець", які б мали місце на теперішній час та ускладнюють виконання судового рішення по справі.

До того ж, посилання заявника на спеціальний статус на ринку електричної енергії та здійснення діяльності у сфері забезпечення енергоносіями, суд оцінює критично, оскільки фактично позивачем у справі є Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго», предметом діяльності якого згідно статуту є, в тому числі, виробництво, постачання, купівля та продаж в Україні та за її межами електричної енергії, енергії, що виробляється з метою електро- та теплопостачання, і похідних продуктів енергетичного походження та засобів, устаткування і приладів, що використовуються у відповідній галузі, постачання допоміжних послуг у сфері енергетики, в тому числі, але не виключно: виробництво електричної енергії, у тому числі виробництво електричної енергії з використанням альтернативних джерел енергії та установок зберігання енергії у місці провадження діяльності з виробництва.

Тобто, означене вказує на те, що обидві сторони відіграють значну та важливу роль у забезпеченні держави енергоносіями.

До того ж, судом враховано, що рішення у справі було ухвалено 16.07.2025, тобто, більш як 4 місяці тому і докази його виконання відповідачем в добровільному порядку в будь-якій частині відсутні, тобто, подальше відстрочення виконання рішення може призвести до грубого порушення балансу інтересів обох сторін, та нівелювання права позивача на ефективний судовий захист.

Отже, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох учасників судового процесу, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем наявності виключних та достатніх обставин необхідних для відстрочення рішення у справі, внаслідок чого заява Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання судового рішення підлягає залишенню судом без задоволення.

Керуючись ст. ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання судового рішення по справі №910/3098/25.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.11.2025.

Суддя В.В. Князьков