ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025м. ДніпроСправа № 904/3400/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", м. Дніпро

до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

Суддя Красота О.І.

за участю секретаря судового засідання Куц І.І.

Представники:

від Позивача: не з`явився;

від Відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області і просило суд стягнути з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. та судові витрати.

У поданій позовній заяві викладене клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 30.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

25.07.2025 від Позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій він просив суд:

- стягнути з Державного бюджету України на користь Позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн.;

- стягнути з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

04.08.2025 від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позову, у т.ч. щодо стягнення судових витрат.

05.08.2025 від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечував проти доводів Відповідача та просив суд:

- позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, задовольнити;

- стягнути з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

11.08.2025 від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просив суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позову.

12.08.2025 від Позивача надійшли пояснення на заперечення, в яких він зазначав про необгрунтованість доводів Відповідача, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

13.08.2025 від Позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.09.2025 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 18.09.2025 об 11:00 год.; явку у засідання повноважних представників учасників справи визнано обов`язковою.

Представник Позивача та представник Відповідача у підготовчому засіданні 18.09.2025 надали пояснення щодо позовних вимог.

У підготовчому засіданні 18.09.2025 оголошено перерву до 30.10.2025 о 12:00 год.

Відповідач у підготовче засідання 30.10.2025 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 18.09.2025 та розпискою від 18.09.2025.

Ухвалою суду від 30.10.2025 закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2025 о 12:00 год.

01.12.2025 від Позивача надійшла заява про розгляд справи без участі Позивача та його повноважного представника за наявними матеріалами, з урахуванням обставин, викладених у заяві про зміну предмету позову, відповіді на відзив та поясненнях на заперечення; позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, витрати у справі покласти на Відповідача.

Представник Позивача у судове засідання 02.12.2025 не з`явився, як вказувалось вище, останній 01.12.2025 направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі Позивача, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник Відповідача у судове засідання 02.12.2025 не з`явився, 02.12.2025 від нього надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 02.12.2025 о 12:00 год., за його відсутності та винести рішення на розсуд суду, з урахуванням відзиву на позов.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.2024 посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (далі Відповідач) оформлено Акт № 000033, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного контролю щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення (далі Акт № 000033), яким встановлено порушення абзаців першого, дев`ятого статті 16-1 та абзацу першого і сьомого статті 16-1 Закону України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення".

12.07.2024 на підставі Акта № 000033 Відповідачем винесено постанову № 000012 (далі Постанова № 000012) про накладення стягнень, передбачених статтею 20 Закону України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення", відповідно до якої вирішено застосувати фінансові санкції до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (далі - Позивач) у вигляді штрафу за порушення законодавства про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення у розмірі 30 000,00 грн.

Крім того, 05.07.2024 посадовими особами Відповідача оформлено Акт № 000035, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного контролю щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення (далі Акт № 000035), яким встановлено порушення абзаців першого, дев`ятого статті 16-1 та абзацу першого і сьомого статті 16-1 Закону України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення".

16.07.2024 на підставі Акта № 000035 Відповідачем винесено постанову № 000015 (далі Постанова № 000015) про накладення стягнень, передбачених статтею 20 Закону України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення", відповідно до якої вирішено застосувати фінансові санкції до Позивача у вигляді штрафу за порушення законодавства про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення у розмірі 30 000,00 грн.

21.08.2024 Позивач сплатив штрафи у загальному розмірі 60 000,00 грн. за вищевказаними постановами в межах 15-денного строку з моменту їх отримання, що підтверджується платіжними інструкціями № 177684 від 21.08.2024 та № 177683 від 21.08.2024 і листами за № 1579 та № 1585 від 21.08.2024 повідомив Відповідача про це, а також про те, що він планує оскаржити постанови у судовому порядку, а штрафи сплачено виключно задля уникнення несприятливих наслідків, передбачених абз. 9 ч. 2 та ч. 4 ст. 20 Закону України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 160/25955/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано Постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 16.07.2024 року № 000015 про накладення стягнень, передбачених ст. 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення»;

- визнано протиправною та скасовано Постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 12.07.2024 року № 000012 про накладення стягнень, передбачених ст. 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення».

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 160/25955/24 залишено без змін.

Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 160/25955/24 набрало законної сили 25.02.2025.

При цьому, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.03.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі № 160/25955/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов.

09.05.2025 Відповідач отримав від Позивача заяву за № 07/ШВ від 07.05.2025 про повернення (перерахування) коштів з бюджету у розмірі 60 000,00 грн.

15.05.2025 Відповідач відмовив у задоволенні заяви за № 07/ШВ від 07.05.2025 про повернення (перерахування) коштів з бюджету, про що надіслав відповідний Лист за № Вих-9.2/8007 від 15.05.2025.

Листом за № 04-06-06/7641 від 17.06.2025 Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернуло Позивачу документи без виконання щодо поверненні коштів у розмірі 60 000,00 грн.

Позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. Відповідач безпідставно набув, а отже ці грошові кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з таких підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 904/5844/17).

Отже, позадоговірне зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави породжують такі юридичні факти:

1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи;

2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення з Відповідача 60 000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів.

Підставами позовних вимог слугують обставини набуття Відповідачем за рахунок Позивача 60 000,00 грн. на правовій підставі, яка згодом відпала.

Так, грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. були перераховані Позивачем на виконання Постанов № 000012, № 000015 про накладення штрафу, які були у подальшому скасовані рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 160/25955/24.

З наведеного випливає, що спірні правовідносини у цій справі є кондиційними.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18).

У своїй постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 01.02.2020 у справі № 922/614/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Таким чином, Позивачем правильно обрано спосіб захисту у спірних правовідносинах.

Суд зазначає, що на момент сплати Позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - були чинними постанови про застосування штрафу. Проте з огляду на набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 160/25955/24, яким визнано протиправними та скасовано Постанову № 000015 і Постанову № 000012, відповідна юридична підстава відпала.

Відтак, сплачені Позивачем грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. слід вважати такими, що утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, та наявні підстави для застосування приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

При цьому, суд зазначає, що у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Держпродспоживслужба.

Вказане відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, згідно із яким ГПК України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення.

Такі висновки суду також відповідають змісту уже згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

Отже, грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн. слід стягнути на користь Позивача з Державного бюджету України, а не з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на Відповідача.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п. 8.23).

Враховуючи, що Позивачем позовну заяву подано через підсистему "Електронний суд", він повинен був сплатити судовий збір за її подання у розмірі 2 422,40 грн. (3 028,00 грн. * 0,8).

Разом з тим, при зверненні до суду Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 19444665 від 24.06.2025.

Отже, судом встановлена переплата судового збору у розмірі 605,60 грн., яка може бути повернута Позивачу з Державного бюджету України за умови відповідного клопотання з цього приводу на підставі ухвали суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, - то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Позивач надав:

- Договір про надання правової допомоги № А1 від 10.06.2019;

- Додаткову угоду № 58 від 19.06.2025 до Договору про надання правової допомоги № А1 від 10.06.2019р.;

- акт прийому-передачі наданих послуг № 58 від 24.06.2025 до Договору про надання правової допомоги № А1 від 10 червня 2019 року та Додаткової угоди № 58 від 19 червня 2025 року на суму 6 000,00 грн.;

- платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 194442854 від 24.06.2025 на суму 6 000,00 грн.;

- ордер серія АЕ № 1394993 від 19.06.2025;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 4448 від 02.09.2019;

- посвідчення адвоката України № 2203 від 02.09.2019.

Так, 10.06.2019 між Адвокатським бюро "Олександра Шевченка" (далі Виконавець) та Позивачем (далі Замовник) укладено Договір про надання правової допомоги № А1 (далі Договір № А1).

Відповідно до п. 1.1 Договору № А1 предметом цього Договору є надання Виконавцем усіма законними методами та способами правової допомоги Замовнику у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом і відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Замовник зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу і компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

За умовами пп. 2.2.2 п. 2.2 Договору № А1 Виконавець має право вимагати сплати гонорару та компенсації фактичних витрат на надання правової допомоги у розмірі і в порядку, передбаченому Договором.

Згідно з пп. 2.2.6 п. 2.2 Договору № А1 Виконавець може залучати до виконання обов`язків за цим Договором інших адвокатів, які працюють в Адвокатському бюро, а також інших адвокатів на договірних засадах.

За умовами пп. 2.3.1 п. 2.3 Договору № А1 Замовник зобов`язаний сплатити гонорар Виконавцю у розмірі та у строк, окремо погоджені між ними.

Згідно з п. 3.1 Договору № А1 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту надання Виконавцем послуг, визначених Договором і додатковими угодами до нього.

Пунктом 5.1 Договору № А1 передбачено, що детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати Замовником Виконавцю гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням Договору, окремо обумовлюється сторонами і може визначатись додатковою (ми) угодою (ми) до Договору.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 58 від 19.06.2025 до Договору № А1 сторони узгодили, що Замовник доручає Виконавцю:

- надати консультації з питань практичного застосування норм чинного законодавства України, прецедентної практики та правових висновків за аналогічними справами щодо стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 60 000,00 грн.

- скласти, виготовити та подати до суду позов з відповідними додатками про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 60 000,00 грн.

У п. 2 Додаткової угоди № 58 від 19.06.2025 до Договору № А1 сторони погодили встановити розмір оплати за надані, відповідно до умов п. 1 цієї угоди, послуги у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 58 від 19.06.2025 до Договору № А1 сторони погодили, що Замовник здійснює узгоджену у п. 2 угоди оплату вартості послуг протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі послуг.

24.06.2025 між Адвокатським бюро "Олександра Шевченка" та Позивачем підписано акт прийому-передачі наданих послуг № 58 від 24.06.2025 до Договору про надання правової допомоги № А1 від 10 червня 2019 року та Додаткової угоди № 58 від 19 червня 2025 року на суму 6 000,00 грн.

При цьому, в акті наявний перелік наданих послуг (2 позиції).

24.06.2025 Позивач сплатив Адвокатському бюро "Олександра Шевченка" 6 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 194442854 від 24.06.2025.

При цьому, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Суд також зауважує, що частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності й недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Отже, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватись на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Отже, витрати Позивача на професійну правничу допомогу є такими, що реально понесені та обґрунтовані, їх розмір не є завищеним.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для покладення на Відповідача витрат Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (49044, м. Дніпро, вул. Барикадна, 15-А, ідентифікаційний код в ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (49006, м. Дніпро, вул. Філософська, 39 А, ідентифікаційний код в ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО" (49044, м. Дніпро, вул. Барикадна, 15-А, ідентифікаційний код в ) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

02.12.2025