ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2025 р. Справа № 911/2101/25

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський бронетанковий завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Індустріальні мастильні матеріали»

про стягнення 1 111 788, 94 грн

за участю представників відповідача: Дибка Ю.В. (ордер серії АІ № 1986973 від 28.08.2025), Крупка Б.Г. (ордер серії АІ № 1986988 від 28.08.2025)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.06.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський бронетанковий завод» (далі - позивач / ТОВ «КБТЗ») з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Індустріальні мастильні матеріали» (далі - відповідач / ТОВ «ТД «ІММ») про стягнення 1 111 788, 94 грн, з яких: 60 979, 20 грн витрат на проведення лабораторних (експертних) випробувань, 952 745, 74 грн збитків, пов`язаних з ремонтом та усуненням наслідків використання неякісної продукції, 98 064, 00 грн штрафу за порушення зобов`язання щодо якості продукції.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «КБТЗ» посилається на обставини неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № КБТЗ/ПСПС/20/36 від 06.03.2020 (далі - спірний договір) в частині поставки відповідної, зокрема, вимогам ГОСТ 25770-83 продукції.

Господарський суд Київської області ухвалою від 01.07.2025 у цій справі залишив позовну заяву ТОВ «КБТЗ» без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

09.07.2025 через підсистему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач надіслав заяву про усунення недоліків позовної заяви, згідно змісту якої надав пояснення щодо виявлених судом недоліків разом з доказами на їх підтвердження.

Господарський суд Київської області ухвалою від 14.07.2025 у справі № 911/2101/25, зокрема:

- прийняв позовну заяву ТОВ «КБТЗ» до розгляду та відкрив провадження в справі;

- призначив підготовче засідання на 29.08.2025;

- встановив строк ТОВ «КБТЗ» до 29.08.2025 для подання до суду додаткових доказів у справі (за наявності), а також до закінчення підготовчого провадження - відповіді на відзив, заяв та клопотань, які відповідно до ст. 182 Господарського процесуального кодексу України мають бути вирішені у підготовчому засіданні (за наявності) разом з доказами направлення копій вказаних заяв та / або клопотань на адресу іншого учасника справи;

- встановив строк ТОВ «ТД «ІММ» - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позов, а також до закінчення підготовчого провадження - заперечень, заяв та клопотань, які відповідно до ст. 182 Господарського процесуального кодексу України мають бути вирішені у підготовчому засіданні (за наявності) разом з доказами направлення копій вказаних заяв та / або клопотань на адресу іншого учасника справи.

25.07.2025, в межах встановленого судом строку, через підсистему «Електронний суд» ТОВ «ТД «ІММ» надіслало відзив на позовну заяву, згідно змісту якого заперечило щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, зауваживши про те, що вимоги позивача є безпідставними, а отже, такими, що не підлягають задоволенню. У підготовчому засіданні 29.08.2025 суд долучив відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами до матеріалів справи.

11.08.2025, у встановлений судом строк, через підсистему «Електронний суд» ТОВ «КБТЗ» надіслало відповідь на відзив, згідно змісту якої заперечило проти доводів ТОВ «ТД «ІММ», викладених у відзиві на позовну заяву, з огляду на невідповідність останніх дійсним обставинам справи. У підготовчому засіданні 29.08.2025 суд долучив відповідь на відзив до матеріалів справи.

21.08.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «ТД «ІММ» надіслало два ідентичних за змістом заперечення на відповідь на відзив (вх. № 11513/25 та вх. № 11514/25), відповідно до змісту яких виклало свої пояснення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив міркувань. У підготовчому засіданні 29.08.2025 суд долучив заперечення на відповідь на відзив (вх. № 11513/25) разом з доданими до них документами до матеріалів справи.

Також 21.08.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «КБТЗ» надіслало заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, згідно якої просило суд забезпечити участь його представника - Федоренка Євгенія Миколайовича у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Господарський суд Київської області ухвалою від 21.08.2025 у справі № 911/2101/25 задовольнив заяву ТОВ «КБТЗ» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в частині проведення призначеного ухвалою Господарського суду Київської області від 14.07.2025 у справі № 911/2101/25 судового засідання 29.08.2025 в режимі відеоконференції; відмовив у задоволенні заяви ТОВ «КБТЗ» в частині забезпечення участі представника позивача в наступних судових засіданнях із розгляду справи № 911/2101/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; постановив провести в режимі відеоконференції призначене у справі на 29.08.2025 судове засідання.

27.08.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «КБТЗ» надіслало клопотання про призначення у справі № 911/2101/25 судової товарознавчої експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів, на вирішення якої запропонувало поставити питання:

1) чи відповідає олива моторна М-16ИХП-3, поставлена ТОВ «ТД «ІММ» за договором поставки № КБТЗ/ПСПС/20/36 від 06.03.2020 (далі - олива), вимогам ГОСТ 25770-83? Якщо ні, зазначити в чому полягає невідповідність та які її причини?

2) чи відповідає олива вимогам ДСТУ 9032:2020, ДСТУ 4106-2002 та, у разі необхідності, іншим чинним стандартам якості, що регламентують визначення відповідних параметрів, зокрема щодо показників:

- схильності до піноутворення;

- розрахунку процентної втрати в`язкості із застосуванням європейського дизельного інжектора?

Якщо невідповідність наявна, зазначити у чому вона полягає та які її причини?

3) чи містить ця олива присадки, передбачені ГОСТ 25770-83, ДСТУ 9032:2020, ДСТУ 4106-2002 та іншим стандартам якості, у тому числі антипінну поліметилсилоксанову присадку?

4) чи наявні в цій оливі інші присадки та / або домішки, не передбачені ГОСТ 25770-83, ДСТУ 9032:2020, ДСТУ 4106-2002 та іншим стандартам якості?

5) які інші відхилення від вимог стандартів виявлено у зразках моторної оливи М-16ИХП-3? Чи є такі відхилення істотними? Чи можлива безпечна та належна експлуатація оливи за наявності виявлених невідповідностей?

6) чи можливе заклинювання двигуна, інші порушення його роботи та / або зменшення строку служби його частин та деталей, у разі встановлення невідповідності оливи вимогам ГОСТ 25770-83, ДСТУ 9032:2020, ДСТУ 4106-2002 та іншим стандартам якості, зокрема, за показниками схильності до піноутворення та розрахунку процентної втрати в`язкості із застосуванням європейського дизельного інжектора?

29.08.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслані через підсистему «Електронний суд» заперечення ТОВ «ТД «ІММ» на клопотання позивача про призначення експертизи, згідно змісту яких відповідач посилався на необґрунтованість такого клопотання ТОВ «КБТЗ» з огляду на відсутність у тексті останнього обґрунтованого мотивування необхідності призначення у цій справі судової товарознавчої експертизи.

У підготовчому засіданні 29.08.2025 представник відповідача заявив усне клопотання про відкликання одного із заперечень на відповідь на відзив (вх. № 11514/25), обґрунтовуючи це обставинами наявності в матеріалах означеної справи ідентичного документа.

Господарський суд Київської області ухвалою від 29.08.2025 у цій справі задовольнив усне клопотання ТОВ «ТД «ІММ» про відкликання заперечень на відповідь на відзив (вх. № 11514/25) та залишив відповідні заперечення відповідача без розгляду.

Господарський суд Київської області ухвалою від 29.08.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 29.08.2025 у справі № 911/2101/25, відклав вирішення питання по клопотанню позивача про призначення у цій справі судової товарознавчої експертизи, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 19.09.2025.

12.09.2025 через підсистему «Електронний суд» позивач надіслав клопотання, згідно змісту якого виклав запропоновані з метою проведення судової товарознавчої експертизи питання у новій редакції, а саме:

1) чи відповідає олива моторна М-16ИХП-3, поставлена ТОВ «ТД «ІММ» за договором поставки № КБТЗ/ПСПС/20/36 від 06.03.2020 (далі - олива), вимогам ГОСТ 25770-83? Якщо ні, зазначити в чому полягає невідповідність та які її причини?

2) чи відповідає олива вимогам ДСТУ 9032:2020, ДСТУ 4106-2002 та, у разі необхідності, іншим чинним стандартам якості? Якщо ні, зазначити в чому полягає невідповідність та які її причини?

3) чи можлива безпечна та належна експлуатація оливи за наявності встановлених невідповідностей?

4) чи обґрунтованою та необхідною була заміна оливи шляхом проведення робіт з демонтажу та повторного монтажу двигунів В-46-6, В-84 для усунення наслідків використання неякісної продукції?

5) чи існує причинно-наслідковий зв`язок між використанням поставленої оливи та необхідністю проведення робіт з демонтажу та повторного монтажу двигунів В-46-6, В-84?

6) чи підтверджуються документально понесені позивачем витрати, пов`язані з демонтажем та монтажем двигунів?

18.09.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідач надіслав заперечення на клопотання ТОВ «КБТЗ» від 12.09.2025, навівши в них твердження, що є аналогічними викладеним у запереченнях ТОВ «ТД «ІММ» від 29.08.2025.

Крім того 18.09.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «КБТЗ» надіслало заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, згідно якої просило суд забезпечити участь його представника - Федоренка Євгенія Миколайовича у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Господарський суд Київської області ухвалою від 18.09.2025 у справі № 911/2101/25 задовольнив заяву ТОВ «КБТЗ» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в частині проведення призначеного ухвалою Господарського суду Київської області від 29.08.2025 у справі № 911/2101/25 судового засідання 19.09.2025 в режимі відеоконференції; відмовив у задоволенні заяви ТОВ «КБТЗ» в частині забезпечення участі представника позивача в наступних судових засіданнях із розгляду справи № 911/2101/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; постановив провести в режимі відеоконференції призначене у справі на 19.09.2025 судове засідання.

Господарський суд Київської області ухвалою від 19.09.2025 у цій справі відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «КБТЗ» про призначення судової експертизи, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.10.2025.

24.10.2025 на електронну адресу Господарського суду Київської області ТОВ «КБТЗ» надіслало клопотання про відкладення, згідно змісту якого інформувало суд про неможливість участі представника позивача у судовому засіданні 24.10.2025 у визначений час в режимі відеоконференції, у зв`язку з відсутністю електричної енергії та некоректною роботою підсистеми «Електронний суд» і, відповідно, посилаючись на ці обставини, просило суд відкласти розгляд справи.

Господарський суд Київської області ухвалою від 24.10.2025 у справі № 911/2101/25, зокрема, відмовив у задоволенні клопотання ТОВ «КБТЗ» про відкладення та оголосив у судовому засіданні перерву до 14.11.2025.

10.11.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «ТД «ІММ» надіслало клопотання про долучення доказів, відповідно до змісту якого просило суд долучити до матеріалів справи лист Технічного комітету стандартизації 38 «Стандартизація продуктів нафтопереробки і нафтохімії» № ТК 38/10-47 від 27.10.2025.

Водночас в обґрунтування неможливості подання долучених до означеного клопотання доказів у встановлений судом строк відповідач зазначив про обставини звернення його представника із листом-запитом до органу стандартизації ще на стадії підготовчого провадження, тоді як відповідь на такий запит була надана відповідним органом лише 27.10.2025, тобто вже на стадії судового розгляду справи по суті, що свідчить про неіснування станом на дату подання до суду відзиву на позов доданих до клопотання про долучення доказів документів.

У судовому засіданні 14.11.2025 представник відповідача підтримав подане через підсистему «Електронний суд» клопотання ТОВ «ТД «ІММ» про долучення доказів та заявив усне клопотання про встановлення додаткового строку для їх подання, обґрунтовуючи останнє необхідністю врахування таких доказів судом з метою повного та всебічного розгляду справи і виконання завдань господарського судочинства.

Розглянувши у судовому засіданні 14.11.2025 клопотання ТОВ «ТД «ІММ» про встановлення додаткового строку для подання доказів, суд врахував таке.

Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 80, п. 1 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до відзиву додаються, зокрема, докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

В розрізі наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що закріплені у ст. 80 ГПК України правила щодо своєчасності подання доказів кореспондуються з принципом диспозитивності, в силу якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відтак встановлення законодавцем часових обмежень на подання доказів насамперед спрямоване на неприпустимість зловживання учасниками справи своїми правами, коли через наявність права на подання доказів відповідний учасник може затягувати розгляду судом по суті справи через необхідність дослідження додатково поданих таким учасником доказів.

Враховуючи незначний обсяг доданих відповідачем до клопотання про долучення доказів документів, дослідження яких, зі свого боку, не призводитиме до затягування розгляду справи по суті, а отже, навпаки сприятиме встановленню обставин, які мають значення для вирішення цього спору, - суд вважає за доцільне задовольнити клопотання ТОВ «ТД «ІММ» про встановлення додаткового строку для подання доказів та, відповідно, встановити відповідачу відповідний процесуальний строк до 14.11.2025.

Висновуючи про таке, судом також враховано, що:

- відповідно до положень ст. 2, 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

- приписами ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства і до них, належать, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

- дії суду, в силу приписів п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, мають сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України;

- відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання встановлених законом процедурних вимог (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Walchli v. France» від 26.07.2007, «ТОВ «Фріда» проти України» від 08.12.2016);

- практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним; не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

Отже, враховуючи викладені вище законодавчі положення, з огляду на необхідність реалізації принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом та судом, повного та всебічного з`ясування обставин справи, суд, уникаючи надмірного формалізму та дотримуючись розумного ступеня пропорційності, дійшов висновку про приєднання клопотання ТОВ «ТД «ІММ» про долучення доказів разом з доданими до нього документами до матеріалів означеної справи.

У судове засідання 14.11.2025 представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Водночас суд вчинив передбачені процесуальними приписами дії з повідомлення ТОВ «КБТЗ» про розгляд цієї справи:

- копії всіх ухвал Господарського суду Київської області в означеній справі направив позивачу, а також його представникам до їх персональних кабінетів у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа;

- всі постановлені у цій справі ухвали офіційно оприлюднив у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua (далі - Реєстр), як наслідок, відповідні рішення суду знаходяться у вільному доступі, оскільки за змістом ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі «Судова влада України».

З огляду наведеного суд дійшов висновку, що позивачу надано право бути обізнаним про прийняті у цій справі рішення та, відповідно, надано можливість реалізувати право на участь його представників, зокрема, у судовому засіданні 14.11.2025 у передбаченому процесуальним законом порядку.

В розрізі зазначеного судом також враховано, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, а позивач є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

У судовому засіданні 14.11.2025, закінчивши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, суд оголосив про перехід до судових дебатів, по завершенні яких перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголосив вступну і резолютивну частини рішення, водночас

УСТАНОВИВ:

Як випливає з наявної в матеріалах справи копії договору, 06.03.2020 між ТОВ «ТД «ІММ» як постачальником та Державним підприємством «Київський бронетанковий завод» (далі - ДП «КБТЗ») як покупцем (далі - сторони) укладено договір поставки № КБТЗ/ПСПС/20/36 (далі - договір поставки), відповідно до п. 1.2 якого постачальник зобов`язується передати у власність продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах даного договору.

Положеннями пп. 1.3, 2.1-2.3, 2.5, 3.7, 3.9-3.11, 4.1, 4.3, 8.1, 9.2 договору поставки визначено, що номенклатура, одиниця виміру, кількість, ціна та вартість продукції на кожну конкретну партію, що поставляється за даним договором, визначається в рахунках-фактурах, виставлених покупцеві та у видаткових накладних або специфікаціях, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Кількість фактично поставленої продукції кожної конкретної партії визначається підписаною сторонами видатковою накладною або специфікацією.

Якість продукції, що постачається, повинна бути підтверджена сертифікатами (паспортами) якості (відповідності), та іншими документами, необхідними для даного виду продукції, які передаються покупцю разом з продукцією. Сертифікати (паспорти) якості та відповідності на продукцію передаються постачальникам покупцю завірені у встановленому чинним законодавством порядку. Якісні показники продукції повинні відповідати вимогам ГОСТів (ДСТУ), а також всім санітарним, технічним та іншим нормам, стандартам і правилам, які встановлені в Україні для даної групи продукції, а також не мати дефектів товарного вигляду.

Якість продукції, що передається покупцю, повинна відповідати вимогам ДСТУ, встановлених для даного виду продукції. Підтвердженням якості продукції є паспорт / сертифікат якості виробника, а також всім санітарним, технічним та іншим нормам, стандартам і правилам, які встановлені в Україні для даної групи продукції, а також не мати дефектів товарного вигляду.

У випадку виникнення розбіжностей щодо якості продукції, сторони можуть домовитися про переведення експертизи незалежній акредитованій лабораторії, що має відповідні дозволи з атестації нафтопродуктів у Системі УкрСепро.

Претензію з якості поставленої продукції покупець має право пред`явити лише у випадку незалежної акредитованої лабораторії про відповідність якості продукції.

Проведення експертизи продукції, відносно невідповідності їх кількістю або за якістю, здійснюється за рахунок покупця. У випадку задоволення претензії покупця, постачальник зобов`язується відшкодувати витрати покупця на проведення експертизи за умовою надання документів, які підтверджують такі витрати.

Претензії покупця з кількості та / або якості поставленої продукції можуть бути пред`явлені постачальникові не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів з дати поставки продукції.

Датою поставки продукції вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

Ціна за одиницю виміру продукції обумовлюється сторонами і визначається в рахунку-фактурі і у видаткових накладних та / або специфікаціях на кожну конкретну партію продукції, що є невід`ємними частинами даного договору.

Загальна вартість кожної відвантаженої партії продукції визначається видатковою накладною або специфікацією.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2023, а в частині взаєморозрахунків - до моменту повного виконання сторонами їх зобов`язань за договором.

Цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткової угоди. Всі зміни та доповнення до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу, якщо вони викладені у письмовій формі й підписані сторонами.

01.07.2020 між ТОВ «ТД «ІММ» та ДП «КБТЗ» укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки (далі - додаткова угода № 1), п. 1 якої сторони погодили викласти розділ «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін» спірного договору у новій редакції.

31.12.2023 сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору поставки (далі - додаткова угода № 2), у п. 1 якої постачальник та покупець дійшли спільної згоди внести зміни до п. 8.1 спірного договору та викласти його в такій редакції: «Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2024, в частині поставок продукції, а в частині оплати - до повного виконання. У випадку, якщо жодна зі сторін за місяць до припинення дії договору не дасть письмове повідомлення про припинення дії договору, він вважається пролонгованим на наступний рік з 1 січня по 31 грудня. Дана умова діє на кожний наступний рік. Закінчення строку дії договору, його розірвання не звільняє сторони від виконання зобов`язання, строк яких настав, та від відповідальності за порушення, які мали місце в період його дії, якщо інше не буде встановлено додатковою угодою».

Копії додаткових угод № 1 та № 2 до договору поставки наявні в матеріалах означеної справи.

Надалі, як випливає із долученої до позовної заяви копії статуту ТОВ «КБТЗ», затвердженого рішенням єдиного учасника ТОВ «КБТЗ» від 27.03.2025, відбулася реорганізація ДП «КБТЗ» через його перетворення в ТОВ «КБТЗ», яке згідно із п. 1.1 такого статуту є правонаступником усіх прав і обов`язків ДП «КБТЗ».

З огляду на наведені обставини, мотивуючи звернення до суду із позовом у цій справі, позивач зазначив, що на виконання умов вказаного вище договору відповідач здійснив поставку продукції, а саме оливи М-16ИХП-3, у кількості шість та десять бочок загальною вартістю 490 320, 00 грн, в підтвердження чого надав копії підписаних постачальником та покупцем видаткових накладних № від 12.03.2025 на суму 174 960, 00 грн та № від 21.03.2025 на суму 315 360, 00 грн, а також відповідних їм рахунків на оплату № від 13.03.2025 та № від 21.03.2025.

Водночас ТОВ «КБТЗ» зауважило про обставини надання ТОВ «ТД «ІММ» позивачеві разом із поставкою продукції згідно наведених вище накладних паспорта якості № 981569 від 03.12.2024, який містить відомості щодо відповідності поставленої оливи вимогам ГОСТ 25770-83.

Однак, за доводами ТОВ «КБТЗ», в ході експлуатації зазначеної оливи за призначенням було виявлено її невідповідність заявленим технічним характеристикам, що викликало обґрунтовані сумніви щодо якості останньої та у зв`язку з чим позивач був вимушений понести додаткові витрати на проведення лабораторних випробувань такої продукції.

В підтвердження викладених вище доводів ТОВ «КБТЗ» долучило до матеріалів позовної заяви копії паспорта якості № 981569 від 03.12.2024, актів дослідження № 73/25 від 18.02.2025, № 79/25 від 20.02.2025, № 87/25 від 24.02.2025, № 82/25 від 24.02.2025, протоколів випробувань № 192/1//П-25 від 03.04.2025, № 192/2//П-25 від 03.04.2025, № 17/04-001 від 17.04.2025, № 308 від 28.05.2025, а також рахунків на оплату № 169 від 27.03.2025, № 170 від 28.03.2025, № СФ-0000012 від 10.04.2025, № 212 від 19.05.2025 та відповідних їм платіжних інструкцій № 2714 від 02.04.2025, № 2722 від 03.04.2025, № 3119 від 17.04.2025, № 4426 від 28.05.2025.

Отже, посилаючись на вказані обставини, на результати лабораторних випробувань, згідно яких, за твердженнями ТОВ «КБТЗ», зроблено висновок про невідповідність поставленої оливи вимогам ГОСТ 25770-83, ДСТУ 9032:2020 та ДСТУ 4106-2002, а також на приписи п. 3.9 спірного договору, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, - позивач зауважив про наявність підстав для відшкодування останньому з боку відповідача 60 979, 20 грн витрат на проведення лабораторних (експертних) випробувань та стягнення з ТОВ «ТД «ІММ» 98 064, 00 грн неустойки за порушення ним умов зобов`язання щодо якості поставленої продукції.

Додатково, в розрізі позовної вимоги про стягнення з ТОВ «ТД «ІММ» 952 745, 74 грн збитків, позивач наголосив на обставинах понесення ним також витрат, пов`язаних з демонтажем та повторним монтажем, випробуванням двигунів В-84 та В-46-6, які були вчинені ТОВ «КБТЗ» з метою здійснення ремонту останніх та, відповідно, усунення наслідків використання неякісної продукції, та, на думку позивача, підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями калькуляцій цін додаткових витрат і розшифровок виконаних робіт (послуг) по проведенню випробувань.

Відтак, зауважуючи про наявність у цьому спорі усіх чотирьох загальних умов відповідальності, які є необхідними для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, ТОВ «КБТЗ» вказує також про доцільність стягнення з відповідача понесених позивачем збитків у розмірі 952 745, 74 грн.

В розрізі наведеного ТОВ «КБТЗ» також зазначило про обставини звернення 10.06.2025 до відповідача з вимогою (претензією) про відшкодування понесених витрат у розмірі 1 013 724, 94 грн, яка, за доводами позивача, станом на дату звернення із позовною заявою у цій справі залишена ТОВ «ТД «ІММ» без задоволення.

Зі свого боку ТОВ «ТД «ІММ», заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «КБТЗ», у відзиві на позовну заяву зазначило, що:

- всупереч положенням п. 3.6 спірного договору позивачем не було дотримано вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР при Раді Міністрів СРСР № П-7 від 25.04.1966 (далі - Інструкція), як наслідок, представник відповідача для участі у складанні акта про приховані недоліки та відібранні зразків не запрошувався; відтак позивач в односторонньому порядку, за відсутності обізнаності зі сторони відповідача, здійснив відбір зразків (проб), які в подальшому передав для дослідження до Випробувальної лабораторії продукції нафтохімічної промисловості Державного підприємства «Державна паливна компанія «Масма» (далі - ВЛ ПНХП ДП «ДПК «Масма»);

- зі змісту доданих до позовної заяви протоколів випробувань ВЛ ПНХП ДП «ДПК «Масма» № 192/1/П-25 та № 192/2/П-25 від 03.04.2025 випливає, що в останніх відсутня інформація (ідентифікуючі відомості) щодо партії продукції, акта відібрання проб, постачальника (виробника) даної партії продукції, відтак такі протоколи випробувань не можуть слугувати достовірним доказом невідповідності стандартам якості для даного виду продукції саме товару, поставленого відповідачем;

- відповідно до протоколу випробування № 247 від 30.04.2025, проведеного на замовлення відповідача, Випробувальним центром « 10 Хіммотологічний центр» підтверджено, що зразок оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 за перевіреними показниками відповідає вимогам ГОСТ 25770-83, а отже, відібрані з опломбованих бочок, тобто згідно акта відбирання проб нафтопродуктів від 07.04.2025, проби оливи моторної М-16ИХП-3 (партія 981569) підтвердили відповідність поставленої відповідачем продукції «олива моторна М-16ИХП-3» встановленому стандарту якості для даного виду продукції (ГОСТ 25770-83) та, відповідно, умовам спірного договору;

- наданий позивачем протокол випробувань № 17/04-001 від 17.04.2025 із вміщеними у ньому відомостями щодо схильності оливи до піноутворення фактично являє собою оціночне судження особи, яка його проводила, оскільки ґрунтується на припущеннях можливого виникнення негативних факторів для роботи двигуна, тоді як в зазначеному ГОСТі 25770-83 не встановлені норми та метод дослідження для такого показника, тобто метод дослідження ASTM 7109 (на який є посилання у протоколі випробування) ГОСТом 25770-83 взагалі не передбачений;

- відібрання повторних проб, тобто згідно акта відбирання проб (зразків) нафтопродуктів від 13.05.2025, відбувалося з неопломбованих бочок, які, зі свого боку, зберігалися на території позивача, тоді як відсутність впливу на них сторонніх факторів ґрунтується лише на запевненнях особи, яка перебуває в трудових відносинах з позивачем та є залежною від останнього; отже, сам факт повторного відібрання зразків (проб) оливи із вже неопломбованих ємностей, без вжиття заходів запобігання стороннього доступу до них після першого відібрання проб, викликає об`єктивний сумнів щодо відсутності впливу зовнішніх факторів (порушення позивачем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб) на погіршення якісних показників поставленої відповідачем продукції;

- протоколи лабораторних випробувань, зокрема, в розрізі положень ГПК України, не є експертизами (експертними дослідженнями нафтопродуктів), а їх результати - висновками експерта, а отже, позивач безпідставно ототожнює протоколи випробування зразків оливи та експертизу, проведення якої передбачено умовами спірного договору;

- оскільки претензія позивача не була задоволена відповідачем, а також ТОВ «КБТЗ» понесені витрати саме на проведення лабораторних випробувань, а не експертиз, - у відповідача відсутній обов`язок з відшкодування зазначених позивачем витрат;

- надані на підтвердження понесених позивачем витрат акти дослідження № 73/25 від 18.02.2025, № 79/25 від 20.02.2025, № 87/25 від 24.02.2025, № 82/25 від 24.02.2025 були складені ТОВ «КБТЗ» в односторонньому порядку, тобто без виклику представників відповідача, тоді як у останнього є сумніви щодо наявності у всіх членів комісії, які брали участь у складанні таких актів, відповідного рівня кваліфікації (спеціальних знань) щодо встановлення невідповідності поставленої оливи своїм властивостям та якості;

- вимога позивача про відшкодування понесених ним збитків прямо пов`язана з виконанням сторонами умов договору поставки № КБТЗ/ПСПС/25/17 від 03.02.2025, на який, зі свого боку, позивач в позовній заяві не посилається;

- на підставі виставленого відповідачем рахунка позивач повністю розрахувався за поставлений згідно видаткових накладних № від 13.02.2025 та № від 14.02.2025 товар, тобто можна припустити, що ТОВ «КБТЗ» було отримано позитивний висновок лабораторії вхідного контролю щодо якості поставленого товару, що й слугувало підставою для подальшої його оплати;

- ремонтно-відновлювальні втручання були здійснені позивачем без проведення експертного дослідження причин виникнення несправностей у роботі двигунів, відтак ТОВ «КБТЗ» не надано жодного доказу того, що несправності в роботі двигунів виникли, а вказані роботи (демонтаж та монтаж двигунів) були виконанні з причини невідповідності показникам якості оливи моторної М-16ИХП-3, поставленої відповідачем.

На підтвердження вказаних обставин ТОВ «ТД «ІММ» долучило до матеріалів справи, зокрема, копії протоколу випробування № 247 від 30.04.2025, договору поставки № КБТЗ/ПСПС/25/17 від 03.02.2025, рахунка № від 13.02.2025, видаткових накладних № від 13.02.2025, № від 14.02.2025, банківської виписки за 27.02.2025, а також ГОСТ 25770-83.

Отже, на думку відповідача, все викладене вище свідчить про безпідставність позовних вимог у цій справі та, як наслідок, наявність підстав для відмови у їх задоволенні.

У спростування наведених ТОВ «ТД «ІММ» доводів, позивач у відповіді на відзив зауважив, що:

- у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника); у такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу, тоді як ТОВ «ТД «ІММ» жодного доказу на підтвердження означених обставин не надає;

- згадана у відзиві відповідачем Інструкція повинна застосовуватися тоді, коли дефекти виникли при прийманні продукції виробничо-технічного призначення, щодо якої надана гарантія якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), тоді як з викладених обставин та матеріалів справи випливає, що відповідні дефекти було виявлено позивачем в ході експлуатації продукції, тобто вже після її прийняття;

- поставлена згідно спірного договору продукція має відповідати вимогам, зокрема, ДСТУ, встановлених для даного виду продукції, а тому додаткова перевірка випробувальною лабораторією оливи на відповідність вимогам ДСТУ 9032:2020 та ДСТУ 4106-2002 є цілком обґрунтованою, отже, відповідає вимогам договору поставки;

- під час відбирання повторних проб, тобто згідно акта відбирання проб (зразків) нафтопродуктів від 13.05.2025, були присутні, зокрема, представники відповідача, тоді як в жодного з них не було зауважень щодо правильності відбору зразків, про що зроблено відповідну відмітку в такому акті;

- як випливає із аналізу положень спірного договору, сторони узгодили, що контролювання та визначення фактичних значень показникiв якостi поставленої продукції, установлених нормативними документами, має здійснюватись у випробувальних лабораторiях, з використанням стандартизованих методiв випробувань (вимiрювань) або атестованих методик випробувань (вимiрювань), відтак згадування в тексті договору поставки словосполучення «проведення експертизи» має загальне визначення та згадується в сенсі проведення відповідного дослідження (лабораторого випробування тощо) фахівцем, що потребують спеціальних знань.

Отже, на думку позивача, відзив ТОВ «ТД «ІММ» не спростовує викладених у позовній заяві доводів, відтак позовні вимоги ТОВ «КБТЗ» належить задовольнити.

Поряд з тим, не погоджуючись із наведеними у відповіді на відзив твердженнями позивача, виклавши тотожні змісту відзиву доводи та обставини, ТОВ «ТД «ІММ» в запереченнях на відповідь на відзив додатково наголосило, що:

- державним стандартом, який встановлює технічні та якісні показники для продукції «Олива моторна М-16ИХП-3» є ГОСТ 25770-83, тоді як останній не встановлює вимог щодо схильності оливи моторна М-16ИХП-3 до піноутворення;

- в ДСТУ 4106-2002, який установлює номенклатуру якості мастильних олив, в таблиці 3 «Сфера застосування показників якості олив під час розроблення та поставлення продукції на виробництво» для моторних олив показник « 5.4 Схильність до піноутворення» позначено знаком «-», тобто згідно ДСТУ 4106-2002 показник «Схильність до піноутворення» для моторних олив є необов`язковим;

- олива моторна М-16ИХП-3 до класифікації олив за стандартами Американського інституту нафти та / або Асоціації європейських виробників автомобілів АСEA не відноситься, відтак вимоги стандарту ДСТУ 9032:2020 не можуть бути використані для регламентації її якісних показників;

- згідно технічної характеристики двигуна В-46-5М та дизеля В-84 з відкритих джерел в Інтернеті для літньої та зимової експлуатації даного виду двигуна (дизеля) застосовується олива М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83, відтак твердження позивача про невідповідність поставленої продукції за показником якості «схильність до піноутворення» стандарту якості ДСТУ 9032:2020 є безпідставними.

Окремо, в підтвердження обставин недоцільності застосування до поставленої ТОВ «ТД «ІММ» згідно спірного договору оливи вимог ДСТУ 9032:2020, відповідач до клопотання про долучення доказів додав копію листа Технічного комітету стандартизації 38 «Стандартизація продуктів нафтопереробки і нафтохімії» № ТК 38/10-47 від 27.10.2025, яку разом із відповідним клопотанням Господарський суд Київської області у судовому засіданні 14.11.2025 приєднав до матеріалів справи.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключні слова представників відповідача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, і з договорів.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, ст. 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

З огляду зазначеного, суд дійшов висновку, що підписання як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача договору поставки, без будь-яких заперечень щодо вказаних у ньому умов, свідчить про погодження останніх з таким правочином та породжує для них обов`язок із його виконання.

Приписами ч. 1 ст. 525, ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 655, ч. 1, 2 ст. 662, ч. 1, 2 ст. 673, ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас порядок та підстави заперечення покупцем якості отриманого товару, а також права та обов`язки, які виникають у сторін у разі поставки товару неналежної якості, передбачені положеннями ст. 678, 679, 680 ЦК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 678, ч. 1, 2 ст. 679 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Отже, за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Поряд з тим у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 680 ЦК України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Отже, в будь-якому випадку встановленню моменту виникнення недоліків товару (до чи після його передання) та, відповідно, доцільності пред`явлення у зв`язку із такими обставинами вимоги, має передувати встановлення судом обставин відповідності / невідповідності переданої продукції визначеному для даного її виду стандарту якості.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 268 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

З матеріалів означеної справи випливає, що на виконання умов спірного договору на підставі видаткових накладних № від 12.03.2025 та № від 21.03.2025 відповідачем були здійснені поставки продукції - оливи М-16ИХП-3 загальною вартістю 490 320, 00 грн, в підтвердження якості якої ТОВ «ТД «ІММ» разом з поставкою було надано паспорт якості № 981569 від 03.12.2024.

Так, в копії паспорта якості № 981569 від 03.12.2024 містяться відомості щодо результатів випробування товару, із посиланням на протокол випробувань № 778 від 03.12.2024, найменування продукції - олива моторна М-16ИХП-3, партії та дати виготовлення останньої - № 981569 від 30.10.2024, а також гарантійного терміну її зберігання - 5 років.

Як випливає із наявних в матеріалах справи копій протоколів випробувань № 778 від 03.12.2024, № 17/04-001 від 17.04.2025 та № 247 від 30.04.2025, зразки оливи моторної М-16ИХП-3 (партія № 981569) за перевіреними показниками відповідають вимогам ГОСТ 25770-83, тоді як означені обставини, саме в розрізі перелічених протоколів випробувань, учасниками цієї справи не заперечуються.

Також в матеріалах означеної справи містяться копії протоколів випробувань ВЛ ПНХП ДП «ДПК «Масма» № 192/1//П-25 від 03.04.2025 та № 192/2//П-25 від 03.04.2025, в яких наявні відомості щодо невідповідності наданих зразків оливи М-16ИХП-3 вимогам ГОСТ 25770-83.

Суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту протоколів випробувань ВЛ ПНХП ДП «ДПК «Масма» не видається можливим встановити приналежність досліджуваної такою лабораторією оливи саме до здійсненої відповідачем поставки за спірним договором, оскільки у тексті таких протоколів відсутні ідентифікуючі відомості як щодо партії продукції, так і щодо постачальника (виробника) досліджуваного товару.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79, ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В розрізі зазначеного суд вважає за необхідне вказати та підкреслити, що згідно процесуальних норм права стосовно доказування:

- передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;

- позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, зі свого боку, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.

З урахуванням наведеного суд оцінив надані позивачем докази - копії протоколів випробувань № 192/1//П-25 від 03.04.2025 та № 192/2//П-25 від 03.04.2025 відповідно до вимог ст. 76 ГПК України та вважає їх неналежними, а тому відповідачем надано більш вірогідні докази у розумінні ст. 79 ГПК України на спростування обставин невідповідності поставленої оливи М-16ИХП-3 вимогам ГОСТ 25770-83, аніж надані позивачем докази на їх підтвердження.

Поряд з тим, висновуючи про таке, судом також враховано, що в матеріалах означеної справи наявна копія протоколу випробувань Випробувального центру « 10 Хіммотологічний центр» № 308 від 28.05.2025 із викладеним у ньому висновком про невідповідність зразку оливи М-16ИХП-3, відібраного згідно акта відбирання проб (зразків) нафтопродуктів від 13.05.2025, вимогам ГОСТ 25770-83.

Так, зі змісту акта відбирання проб (зразків) нафтопродуктів від 13.05.2025 випливає, що:

- в ході відібрання було взято такі проби паливно-мастильних матеріалів: олива моторна М-16ИХП-3 (партія № 981569, дата виготовлення 30.10.2024);

- бочки, з яких відбирались проби (зразки) на складі № 3 ТОВ «КБТ3», знаходились на відкритій території на металевій рампі під навісом, герметично закриті, але не опломбовані, тому що пломби було знято при першому відбору зразків 07.04.2025.

Крім того в матеріалах справи міститься копія протоколу випробування № 247 від 30.04.2025, що також проведене Випробувальним центром « 10 Хіммотологічний центр», однак з висновком про відповідність зразку оливи М-16ИХП-3 вимогам ГОСТ 25770-83, а також посиланням на акт відбирання проб нафтопродуктів від 07.04.2025.

Водночас зі змісту акта відбирання проб нафтопродуктів від 07.04.2025 випливає, що:

- в ході відібрання було взято такі проби паливно-мастильних матеріалів, зокрема: олива моторна М-16ИХП-3 (партія № 981569, дата виготовлення 30.10.2024);

- точкові проби паливно-мастильних матеріалів відібрано до сухого, чистого посуду у ємності, надані ТОВ «КБТЗ», які відразу були змішані і розлиті у ємності постачальника в присутності усіх членів комісії та представників постачальника;

- відповідно до вимог ДСТУ 4488:2005 горловина кожної із 9-ти проб герметично була упакована та опломбована, після чого поміщена у поліетиленовий пакет, горловина якого була зав`язана ниткою темно-зеленого кольору, кінці якої було також опломбовано та на які наклеєна паперова бирка з пояснюваними надписами та підписами усіх учасників відбору.

Отже, з огляду на викладені обставини, враховуючи проведення випробувань оливи М-16ИХП-3 як згідно протоколу випробування № 247 від 30.04.2025, так і згідно протоколу випробувань № 308 від 28.05.2025 тією ж самою випробувальною лабораторією, а також щодо тієї ж самої партії товару, однак із протилежними їх результатами, - суд визнає наданий позивачем доказ - копію протоколу випробувань № 308 від 28.05.2025 неспроможним, позаяк вказаний документ, беручи до уваги відхилення від попередньої процедури відбору проб нафтопродукту, не несе в собі безсумнівну правдивість вміщених у ньому даних, як наслідок, не слугує тією інформацією, яка може встановлювати об`єктивну істинність обставин невідповідності поставленої відповідачем згідно спірного договору оливи М-16ИХП-3 вимогам ГОСТ 25770-83.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити про недоцільність застосування до поставленої ТОВ «ТД «ІММ» згідно спірного договору оливи вимог ДСТУ 9032:2020.

Як випливає із наявних в матеріалах справи доказів, у відповідь на звернення відповідача стосовно роз`яснення доцільності застосування вимог ДСТУ 9032-2020 до оливи моторної М-16ИХП-3 Технічним комітетом стандартизації 38 «Стандартизація продуктів нафтопереробки і нафтохімії» (далі - ТК 38) надіслано лист № ТК 38/10-47 від 27.10.2025, яким повідомлено, що вимоги ДСТУ 9032-2020 «Оливи моторні. Загальні технічні вимоги» на оливу М-16ИХП-3 не поширюються.

Приписами ч. 1, 3, 5 ст. 15 Закону України «Про стандартизацію» унормовано, що технічним комітетом стандартизації є форма співробітництва заінтересованих юридичних та фізичних осіб з метою організації і виконання робіт з міжнародної, регіональної, національної стандартизації у визначених сферах діяльності та за закріпленими об`єктами стандартизації.

До повноважень технічних комітетів стандартизації належить, зокрема, розроблення і погодження національних стандартів, кодексів усталеної практики та змін до них; перевірка і перегляд національних стандартів та кодексів усталеної практики, розробниками яких вони є.

Роз`яснення щодо положень національних стандартів та кодексів усталеної практики надають відповідні технічні комітети стандартизації, а в разі їх відсутності - національний орган стандартизації.

Відповідно до п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України № 1163 від 26.11.2014 «Про визначення державного підприємства, яке виконує функції національного органу стандартизації» функції національного органу стандартизації виконує Державне підприємство «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (далі - ДП «УкрНДНЦ»).

З наявної в матеріалах справи копії листа ДП «УкрНДНЦ» № 3.1-10/3.1.1-1709 від 20.10.2025 випливає, що звернення відповідача стосовно роз`яснення доцільності застосування вимог ДСТУ 9032-2020 до оливи моторної М-16ИХП-3 національним органом стандартизації було переадресовано для опрацювання та надання відповіді ТК 38, який, зі свого боку, надав відповідь на звернення відповідача, оформивши її у лист № ТК 38/10-47 від 27.10.2025.

Отже, додану ТОВ «ТД «ІММ» до клопотання про долучення доказів копію листа № ТК 38/10-47 від 27.10.2025 суд розцінює як належний, достовірний та допустимий доказ, який є достатнім підтвердженням обставин недоцільності застосування до поставленої ТОВ «ТД «ІММ» згідно спірного договору оливи вимог ДСТУ 9032:2020.

Крім того суд погоджується з доводами відповідача щодо недоцільності застосування до оливи моторної М-16ИХП-3 показника «схильності до піноутворення», оскільки дійсно згідно ДСТУ 4106-2002 такий показник для моторних олив не є обов`язковим.

Відтак наявними в матеріалах справи доказами підтверджено відповідність оливи моторної М-16ИХП-3 (партія № 981569) вимогам ГОСТ 25770-83, що є достатнім для висновку суду про відсутність недоліків у поставленій згідно спірного договору на підставі видаткових накладних № від 12.03.2025 та № від 21.03.2025 продукції.

Враховуючи зазначене, у позивача відсутні правові підстави для застосування положень п. 3.9 договору поставки та, відповідно, стягнення витрат на проведення лабораторних (експертних) випробувань з відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ТОВ «КБТЗ» в цій частині належить відмовити.

Стосовно ж вимоги позивача про стягнення з ТОВ «ТД «ІММ» збитків суд вважає за необхідне зауважити таке.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 22, ч. 1 ст. 611, ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відтак збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під шкодою розуміються матеріальні збитки, що виражаються у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а шкода є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.

Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).

Враховуючи обставини відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів в підтвердження факту поставки неякісної продукції - оливи моторної М-16ИХП-3, яка, зі свого боку, передана позивачу відповідно до умов договору поставки за видатковими накладними № від 12.03.2025 та № від 21.03.2025, - суд вважає безпідставними посилання ТОВ «КБТЗ» на наявність причинного зв`язку між його витратами в розмірі 952 745, 74 грн із фактом поставки ТОВ «ТД «ІММ» товару згідно спірного договору.

Відтак наявними в матеріалах справи доказами позивачем не доведено ані причинного зв`язку між понесеними ним витратами, які ТОВ «КБТЗ» називає збитками, та поведінкою ТОВ «ТД «ІММ», ані вини останнього у понесенні згаданих позивачем витрат.

Означене свідчить про необґрунтованість позову ТОВ «КБТЗ» в частині його вимоги про стягнення з відповідача 952 745, 74 грн збитків, а отже, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «КБТЗ» також в частині його вимоги про стягнення з ТОВ «ТД «ІММ» 98 064, 00 грн штрафу.

Так, ч. 1 ст. 216, ст. 230, ч. 7 ст. 269 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Приписами ч. 1, 2 ст. 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Тобто приписи ч. 2 ст. 231 ГК України визначають коло господарських відносин, де застосовуються уніфіковані штрафні санкції, якщо інше не передбачено Законом чи договором.

При цьому слід зауважити, що дані санкції можуть бути застосовані за наявності двох умов: 1) вони підлягають застосуванню у разі скоєння господарського правопорушення, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки, або якщо порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або якщо виконання зобов`язання фінансується за рахунок Держаного бюджету України чи за рахунок державного кредиту; 2) вони підлягають застосуванню тільки за два види правопорушень, а саме: за порушення умов щодо якості товарів (робіт, послуг) і за порушення строків виконання зобов`язання.

Долученою до позовної заяви копією статуту ТОВ «КБТЗ», затвердженого рішенням єдиного учасника ТОВ «КБТЗ» від 27.03.2025, підтверджуються доводи позивача, що ТОВ «КБТЗ» є підприємством державного сектору економіки, яке входить до сфери управління Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість», а отже, виконує критично важливі завдання в межах функціонування оборонно-промислового комплексу, проте, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів порушення відповідачем умов спірного договору, зокрема, щодо якості поставленої на його виконання продукції, - суд висновує про відсутність однієї з умов для застосування передбаченої ч. 2 ст. 231 ГК України санкції, як наслідок, про відсутність правових підстав для притягнення відповідача до такої відповідальності та стягнення з ТОВ «ТД «ІММ» штрафу в розмірі 98 064, 00 грн.

З огляду на вказане, виходячи із системного аналізу обставин, встановлених при розгляді цієї справи у їх сукупності, а також наданих учасниками справи доказів, беручи до уваги встановлені у ст. 3 ЦК України загальні засади, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, - суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених ТОВ «КБТЗ» у цьому спорі позовних вимог.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», § 23).

З огляду на викладене вище, суд не вважає за необхідне надавати правову оцінку кожному із наведених позивачем доводів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки встановлені фактичні обставини справи свідчать про недоведення позивачем зазначеного у позові порушеного його права та законного інтересу з боку відповідача, що, у свою чергу, унеможливлює задоволення позову.

Щодо судових витрат суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, - понесені позивачем судові витрати у цій справі покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський бронетанковий завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Індустріальні мастильні матеріали» про стягнення 1 111 788, 94 грн.

2. Покласти понесені позивачем судові витрати на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 28.11.2025.

Суддя П.В.Горбасенко