ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2025 р. Справа№ 910/7635/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача 1: не прибув;

від відповідача 2: не прибув,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року

у справі №910/7635/24 (суддя Н.Б. Плотницька)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор"

2) Головного спеціаліста Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трофимова Тараса Ігоровича

про визнання недійсними рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" (далі - відповідач 1) та Головного спеціаліста Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трофимова Тараса Ігоровича (далі - відповідач 2) про визнання недійсними рішення прийняті на засіданні Правління Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор", оформлених протоколом № 21 від 15.05.2020 року, рішення прийняті на позачерговому засіданні за засіданні Загальних Зборів Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор", оформлених протоколом № 2/2020 від 29.05.2020 року, та скасування реєстраційної дії.

Позовні вимоги мотивовані незаконністю прийнятих рішень, оформлених протоколом № 2.1 від 15.05.2020 року та від 29.05.2020 року №2/2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Представник Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року заяву Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 у встановлений процесуальний строк звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7635/24.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за твердженням скаржника, 21.03.2025 року до суду першої інстанції від представника відповідача Панамеренка Д.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої заявник просить суд стягнути з позивача на користь відповідача 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката Панамеренка Дмитра Миколайовича, тоді як останнім днем для подання заяви представником відповідача 1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7635/24 було 11.03.2025 року.

Водночас, в додатковому рішенні, що суд першої інстанції не поновлював представнику відповідача 1 адвокату Панамаренку Д.М. пропущений процесуальний строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7635/24, у зв`язку з чим вказана заява підлягала залишенню без розгляду.

Крім того, за твердженням скаржника, представник позивача, який зареєстрований в ЄСІТС і підключений до електронного обміну документів в даній справі навіть не знав про подання такої заяви. Крім цього, ні позивач, ні її представник не отримували заяву представника відповідача 1 - адвоката Панамеренка Д.М. про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7635/24 у паперовій формі листом з описом вкладення.

При цьому, скаржник зауважив, що договір про надання правничої допомоги від 11.07.2024 та Акт від 07.03.2025 року виконаних Адвокатським бюро «ОКСАНИ МЕЛЕХОВОЇ» робіт не були підписані уповноваженою особою відповідача, тобто вони є неукладеними, а тому в задоволенні заяви адвоката Мелехової Оксани Сергіївни про стягнення з Позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Суд першої інстанції повинен був відмовити повністю.

Разом з цим скаржник вказав, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана адвокатом Мелехової О.С. є необґрунтованою, оскільки не можна встановити належними та допустимими доказами факт надання будь-якого обсягу правничої допомоги та факт понесення Відповідачем витрати на правничу (правову) допомогу адвоката Мелехової О.С. у справі № 910/7635/24.

Також за твердженням скаржника, розмір витрат відповідача на оплату послуг адвоката Мелехової О.С. не є співмірним з позовом немайнового характеру та значенням справи для сторони.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 04.04.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року у справі №910/7635/24.

Крім того, не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням місцевого господарського суду, Громадська організація Київської міської організації "Військовий Автоаматор" у встановлений процесуальний строк звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяви Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7635/24 задовольнити повістю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник зауважив, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, проти якого позивач не заперечував з моменту отримання відзиву у справі. Представником позивача не спростовано жодними належними доказами не співмірність заявленої суми відшкодування, а також те, що вартість вказаної роботи мала би становити іншу суму з наведенням належного обґрунтування.

Також, за твердженням скаржника, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано підстави зменшення заявлених витрат на правничу допомогу вдвічі, не встановлено у чому саме полягає порушення представниками відповідача критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 08.04.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 року апеляційну скаргу Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року у справі №910/7635/24 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів Головному спеціалісту Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трофимову Тарасу Ігоровичу .

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року у справі №910/7635/24. Об`єднано апеляційні скарги ОСОБА_1 та Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року у справі №910/7635/24 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.

01.05.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Задовольнити апеляційну скаргу Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор". Додаткове судове рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким заяву Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю.

При цьому, представник відповідача 1 у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів або підтверджених документально обґрунтувань чи розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність чи ненадання позивачами передбачених договором послуг адвоката, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку.

Щодо позиції представника позивача про те, що вказаний спір є спором незначної складності та позиція відповідача не змінювалася протягом розгляду справи, представник відповідача 1 зазначив, що по перше, вказаний спір не є стандартним корпоративним спором, про що свідчить хоча би відсутність аналогічних або зразкових справ на рівні правових позицій Верховного Суду, спір стосується подій п`ятирічної давнини стосовно не одного, а двох рішень громадської організації, що потребувало детального вивчення всіх наявних в громадській організації матеріалів та значним чином ускладнило збір доказів та процес доведення обставин справи,громадська організація налічує велику кількість осіб, а пошук правових позицій на рівні Верховного Суду призвів лише до їх застосування по аналогії з, зокрема, судовими справами ОСББ, яке теж є неприбутковою організацією із значною кількістю учасників, правові позиції яких містяться у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі № 904/1711/22, а також у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 року у справі №910/12946/20; по друге, незмінність правової позиції відповідача, на яку посилається позивач з посиланням на постанови Верховного Суду від 04.12.2018 та від 11.12.2018 стосуються не незмінності правової позиції на рівні першої інстанції протягом розгляду справи, а стосується незмінності правової позиції на рівні апеляційної та касаційної інстанції після розгляду справи в першій інстанції, що недоречно в даному випадку.

Крім того, за твердженням представника відповідача 1, позивач не отримував заяву представника відповідача - адвоката Панамаренка Д.М. про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7635/24 у паперовій формі, оскільки не забрав її у поштовому відділенні, хоча вона з 15.03.2025 року по 30.03.2025 року

знаходилась у поштовому відділенні, що підтверджується даними трекінгу ДП «Укрпошта».

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

20.08.2025 року до суду апеляційної інстанції надійшла ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.08.2025 року у справі №910/7635/24, якою було витребувано матеріали даної справи, для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 року та на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 року.

25.08.2025 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18.08.2025 року, матеріали справи №910/7635/24 були направлені до суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим судове засідання яке було призначене на 03.09.2025 року не відбулося.

21.11.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 1 до суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги на додаткове судове рішення у справі №910/7635/24 без участі представника відповідача 1.

Крім того, 26.11.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 1 до суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги на додаткове судове рішення у справі №910/7635/24 без участі адвоката, яке було задоволено судом.

Представники сторін в судове засідання 26.11.2025 року Північного апеляційного господарського суду не прибули. Про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (наявні в матеріалах справи).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2025 року до Господарського суду міста Києва від представника Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" Мелехової О.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої заявник просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

19.03.2025 року до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Остання мотивована тим, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана адвокатом Мелехової О.С. є необґрунтованою, оскільки не можна встановити належними та допустимими доказами факт надання будь-якого обсягу правничої допомоги та факт понесення відповідачем витрати на правничу (правову) допомогу адвоката Мелехової О.С. у справі №910/7635/24.

Також, за твердженням позивача, розмір витрат відповідача на оплату послуг Мелехової О.С. не є співмірним з ціною позову та значенням справи для сторони. Крім цього стороною відповідача не були надані докази оплати послуг адвоката Мелехової О.С., хоча це є громадська організація і має здійснювати всі розрахунки в безготівковій формі. Крім цього, згідно статуту відповідача, кошти останнього використовуються для статутних цілей і завдань відповідача, до яких не входить отримання професійно-правничої допомоги (правової) допомоги.

Крім того, 21.03.2025 року до Господарського суду міста Києва від представника Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" Панамеренка Д.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої заявник просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката Панамеренка Дмитра Миколайовича.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника (позивача), що суд першої інстанції повинен був залишити вищевказану заяву без розгляду, оскільки, останнім днем для подання відповідної заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7635/24 було 11.03.2025 року, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, представник Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" Панамаренко Д.М. 11.03.2025 року засобами поштового зв`язку направив на адресу Господарського суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення який отримав її лише 21.03.2025 року (копія конверту наявна в матеріалах справи).

Згідно ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Разом з цим, твердження скаржника (позивача), що ні позивач, ні її представник не отримували заяву представника відповідача 1 - адвоката Панамеренка Д.М. про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/7635/24 у паперовій формі листом з описом вкладення, колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки відповідна заява була направлена на адресу позивача, що підтверджується фіскальним чеком УКРПОШТИ №173 (наявна в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності є:

- надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного,

- засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;

- надання правничої допомоги свідку в кримінальному провадженні;

- представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;

- представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

- надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Надані адвокатським об`єднанням послуги відносяться безпосередньо до послуг про надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.ст. 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору між відповідачем-1 та Адвокатським бюро "Оксани Мелехової" сторони погодили плату за надану правову допомогу у фіксованому розмірі у сумі 30 000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 11.07.2024 року, укладеного з Адвокатським бюро "Оксани Мелехової" та копію акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 11.07.2024 року.

Твердження скаржника (позивача), що договір про надання правничої допомоги від 11.07.2024 року та Акт від 07.03.2025 року виконаних Адвокатським бюро «ОКСАНИ МЕЛЕХОВОЇ» робіт не були підписані уповноваженою особою відповідача, тобто вони є неукладеними, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні відповідної заяви, колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки договір про надання правничої допомоги від 11.07.2024 був підписаний між адвокатським бюро «ОКСАНИ МЕЛЕХОВОЇ» та Громадською організацією Київської міської організації "Військовий Автоаматор", що підтверджується підписом та печаткою Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор". При цьому, незазначення прізвища та ініціалів відповідача 1 не впливає та не свідчить про неукладеність договору, який фактично виконаний без зауважень, а надані за вказаним договором послуги прийняті без зауважень та заперечень.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги твердження представника відповідача 1, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що у представника позивача не виникало жодних сумнівів та заперечень проти її участі протягом всього часу розгляду справи, хоча заявлена сума на правничу допомогу була викладена у відзиві на позовну заяву.

Так, відповідно до акту виконаних робіт від 07.03.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 11.07.2024 року, надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе: опрацювання та дослідження позовної заяви з додатками з метою обрання стратегії захисту у справі, отримання від клієнта доказів, необхідних для копіювання та подальшого долучення до відзиву у справі, усне консультування клієнта, підготовка відповідних частин відзиву на позовну заяву, підготовка відповідних частин письмових заперечень на відповідь на відзив, участь в 2 судових дебатах.

Крім того, відповідно до договору між відповідачем-1 та Адвокатом Панамаренко Дмитром Миколайовичем сторони погодили плату за надану правову допомогу у фіксованому розмірі у сумі 50 000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року № 24/24, укладеного з Адвокатом Панамаренко Дмитром Миколайовичем, акт наданих послуг від 10.03.2025 року згідно договору про надання правничої допомоги № 24/24 від 03.07.2024, рахунок на оплату № 1 та ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1653361.

Так, відповідно до акту наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги №24/24 від 03.07.2024 року, надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- Вивчення матеріалів позовної заяви, відповіді на відзив ОСОБА_1 у справі №910/7635/24 про визнання недійсними рішення загальних зборів. Аналіз Судової практики щодо визнання недійсними рішення загальних зборів - 5 годин;

- Вивчення та аналіз документів клієнта щодо проведення засідань правління та проведення загальних зборів. Формулювання правової позиції по справі - 3 години;

- Підготовка та подача процесуальних документів по справі №910/7635/24 про визнання недійсними рішення загальних зборів від імені та в інтересах клієнта.- 7 годин;

- Представництво клієнта в Господарському суді міста Києва по справі №910/7635/24 (включаючи витрачений час на підготовку до судового засідання, на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні - 10 годин.

Всього 25 годин.

Загальна вартість наданих послуг за цим актом становить 50000,00 грн.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

В даному випадку, як вже зазначалося, позивачем також було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на їх необґрунтованість, не спів розмірність та завищення.

Здійснивши аналіз доводів відповідача 1, а також співмірності заявленого відповідачем 1 розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатами робіт, колегія суддів дійшла висновку, що до складу витрат на професійну правничу допомогу безпідставно включено значний обсяг робіт, які не потребують наявності фахових знань у галузі права (отримання від клієнта доказів, необхідних для копіювання та подальшого долучення до відзиву у справі, подача процесуальних документів по справі), заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

При цьому, за обставин даної справи зазначені окремо в детальних актах вивчення та дослідження матеріалів позовної заяви та відповіді на відзив, аналіз документів клієнта, усне консультування клієнта охоплюються послугою зі підготовки та подання відзиву на позовну заяву.

Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 08.04.2021 року у справі № 922/2321/20.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений відповідачем 1 розмір витрат на правничу (правову) допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг, отже їх розмір є необґрунтованими.

Враховуючи ви викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника (відповідач 1), що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано підстави зменшення заявлених витрат на правничу допомогу вдвічі, не встановлено у чому саме полягає порушення представниками відповідача критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, користуючись певною можливістю розсуду при розподілі витрат на правничу допомогу та з урахуванням заперечень позивача на відшкодування витрат на правничу допомогу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем 1, у розмірі 40 000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржників, викладене ними в апеляційних скаргах такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі додаткового рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано висновки щодо всіх суттєвих доводам скаржника із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів частково погоджується з твердженнями відповідача 1 викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду додаткового рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а додаткове рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Громадської організації Київської міської організації "Військовий Автоаматор" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року у справі №910/7635/24 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року у справі №910/7635/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/7635/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядки та строки, передбачені ст. ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

Дата підписання 04.12.2025 року.