РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2025Справа № 910/11722/25

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Камлук Олега Вячеславовича, м. Київ

про стягнення 79 760,63 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.09.2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Камлук Олега Вячеславовича (відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 61 864,59 грн, суми пені в розмірі 884,14 грн, суми 3% річних в розмірі 3 564,64 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 13 447,26 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків за Договором про надання послуг з вивезення побутових відходів №Вп-18845-ІІІ від 01.10.2019 року, в частині оплати вартості наданих позивачем послуг.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/11722/25 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 24.09.2025 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №700 ухвалу суду від 24.09.2025 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверт з відміткою «за терміном зберігання» було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/11722/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2019 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №Вп-18845-Ш (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги з вивезення (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення) твердих побутових відходів (далі - послуги), а Товариство, у свою чергу, - прийняти і оплатити послуги.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками наведених суб`єктів господарювання.

Відповідно до пунктів 2.1. Договору тариф на послуги за цим Договором становить: 234,22 грн з ПДВ за 1 м.куб. в місяць - 1288,19 грн (з ПДВ).

За умовами пунктів 2.3. Договору оплата послуг, у розмірі, що вказаний у п. 2.1., з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 банківських днів, на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документуобігу).

За результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним. Після підписання акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необгрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 робочих днів, з дати підписання, вищезазначений повернути акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну. Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг. (п. 2.5. Договору).

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 3112.2019 року. (п. 7.1. Договору).

Відповідно до п. 7.2. Договору в разі, якщо жодна сторона із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього Договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного Договору та припинення дії Договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього Договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

Пунктом 3.7. Договору на замовника покладено обов`язок здійснювати 100% (стовідсоткову) оплату послуг на умовах, зазначених у п. 2.3. та п. 2.5. цього Договору.

У позовній заяві позивач вказував на те, що протягом жовтня 2021 року - серпня 2025 року, на виконання умов Договору, надав відповідачу послуги на загальну суму 67 864,59 грн.

На підтвердження означених обставин позивач надав суду копії підписаних позивачем, за допомогою ЕЦП, відповідних актів надання послуг від 31.10.2021 року №54476 на суму 1 288,19 грн, від 30.11.2021 року №65924 на суму 1 288,19 грн, від 31.12.2021 року №66714 на суму 1 288,19 грн, від 31.01.2022 року №7535 на суму 1 288,19 грн, від 28.02.2022 року №8344 на суму 1 288,19 грн, від 31.05.2022 року №32131 на суму 1 288,19 грн, від 30.06.2022 року №32131 на суму 1 288,19 грн, від 31.07.2022 року №46659 на суму 1 288,19 грн, від 31.08.2022 року №47460 на суму 1 288,19 грн, від 30.09.2022 року №57046 на суму 1 563,08 грн, від 31.10.2022 року №57839 на суму 1 563,08 грн, від 30.11.2022 року №71332 на суму 1 563,08 грн, від 31.12.2022 року №72112 на суму 1 563,08 грн, від 31.01.2023 року №7743 на суму 1 563,08 грн, від 28.02.2023 року №7743 на суму 1 563,08 грн, від 31.03.2023 року №20668 на суму 1 563,08 грн, від 30.04.2023 року №21528 на суму 1 563,08 грн, від 31.05.2023 року №33506 на суму 1 563,08 грн, від 30.06.2023 року №34363 на суму 1 563,08 грн, від 31.07.2023 року №47167 на суму 1 563,08 грн, від 31.08.2023 року №48061 на суму 1 563,08 грн, від 30.09.2023 року №62706 на суму 1 563,08 грн, від 31.01.2023 року №63617 на суму 1 563,08 грн, від 30.11.2023 року №76812 на суму 1 563,08 грн, від 31.12.2023 року №77794 на суму 1 563,08 грн, від 29.02.2024 року №11952 на суму 1 563,08 грн, від 31.02.2024 року №22846 на суму 1 563,08 грн, від 30.04.2024 року №23857 на суму 1 563,08 грн, від 31.05.2024 року №37039 на суму 1 563,08 грн, від 30.06.2024 року №38055 на суму 1 563,08 грн, від 31.07.2024 року №53388 на суму 1 563,08 грн, від 31.08.2024 року №54418 на суму 1 563,08 грн, від 30.09.2024 року №67776 на суму 1 563,08 грн, від 31.10.2024 року №68813 на суму 1 563,08 грн, від 30.11.2024 року №73132 на суму 1 563,08 грн, від 31.12.2024 року №74174 на суму 1 563,08 грн, від 31.01.2025 року №9552 на суму 1 563,08 грн, від 28.02.2025 року №10626 на суму 1 563,08 грн, від 31.03.2025 року №23841 на суму 1 563,08 грн, від 30.04.2025 року №24933 на суму 1 563,08 грн, від 31.05.2025 року №40463 на суму 1 563,08 грн, від 30.06.2025 року №41560 на суму 1 563,08 грн, від 31.07.2025 року №54777 на суму 1 563,08 грн, від 31.07.2025 року №55851 на суму 1 563,08 грн.

Судом встановлено, що вищенаведені акти, а також відповідні рахунки на оплату були в установленому Договором порядку направлені замовнику через систему електронного документообігу, що підтверджується наданими позивачем витягами із системи "M.E.Doc", які містять інформацію про дату отримання відповідачем кожного з цих документів.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи, зокрема, доказів повернення замовником вищевказаних непідписаних актів протягом 5 робочих днів з моменту їх отримання з наданням відповідних обґрунтованих заперечень, акти наданих послуг за жовтень 2021 року - серпень 2025 року в розумінні пункту 2.5. Договору вважаються підписаними, а замовник вважається таким, що не має жодних претензій до обсягів наданих йому протягом цього періоду послуг.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з надання послуг свідчить також відсутність з боку замовника претензій та повідомлень про порушення Підприємством умов укладеного між сторонами Договору.

Проте, в порушення вищевказаних положень Договору відповідач вартість наданих йому протягом спірного періоду послуг оплатив частково, перерахувавши позивачу лише 6 000,00 грн. та заборгувавши таким чином виконавцю 61 864,59 грн.

Враховуючи наведені обставини, а також зважаючи на залишення відповідачем без задоволення адресованих йому претензій позивача, зокрема, від 28.02.2023 року №000008870, від 03.04.2023 року №000010634, від 25.05.2023 року №000012501, від 16.08.2023 року №000015121, від 02.10.2023 року №000017734, від 16.11.2023 року №000019416, від 23.01.2024 року №000021367, від 24.03.2024 року №000022961, від 15.05.2024 року №000024549, від 01.07.2024 року №000026165, від 16.09.2024 року №000028051, від 12.11.2024 року №000029183, від 20.02.2025 року №000030289, від 01.04.2025 року №000032080, від 07.05.2025 року №000033314 та від 21.07.2025 року №000035002, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу та нарахованих штрафних і фінансових виплат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, яка становить 61 864,59 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав документів, які свідчать про погашення наведеної заборгованості перед позивачем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, в зв`язку із чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, зважаючи на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач також просив суд стягнути із відповідача 884,14 грн пені, нарахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ на відповідні прострочені суми основного боргу у період з 10.03.2025 року по 11.09.2025 року згідно з наданим позивачем розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (який втратив чинність 28.08.2025 року) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 4.2 Договору сторони погодили, що за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим Договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 884,14 грн, суд вважає його таким, що повністю відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору, у зв`язку з чим позовна заява в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 884,14 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому за Договором послуг, позивач також просив суд стягнути з Товариства 3 % річних у розмірі 3 564,64 грн, нараховані на відповідні прострочені суми основного боргу у спірний період, а також 13 447,26 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означені суму боргу протягом наведеного періоду згідно з наданим виконавцем розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Наданий позивачем розрахунок фінансових витрат повністю відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору, у зв`язку з чим позовна заява в цій частині є обґрунтованою, підлягає задоволенню, а до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних в розмірі 3 564,64 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 13 447,26 грн.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, а тому, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основної заборгованості в розмірі 61 864,59 грн, сума пені в розмірі 884,14 грн, сума 3% річних в розмірі 3 564,64 грн, сума інфляційних втрат в розмірі 13 447,26 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 422,40 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Камлук Олега Вячеславовича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23) суму заборгованості в розмірі 61 864,59 грн (шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят чотири гривни 59 копійок), суму пені в розмірі 884,14 грн (вісімсот вісімдесят чотири гривни 14 копійок), суму 3% річних в розмірі 3 564,64 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят чотири гривни 64 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 13 447,26 грн (тринадцять тисяч чотириста сорок сім гривень 26 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ