ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

01 грудня 2025 року Справа № 924/907/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реновація Агро"

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025

(постановлену у м. Хмельницькому)

у справі № 924/907/25 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зернова компанія"

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Реновація Агро"

про витребування земельних ділянок із незаконного володіння

за участю представників сторін:

від ТОВ "Подільська зернова компанія" - Рудик В.М.;

від ТОВ "Еко-Агро-Ритм" - Сергійчук Ю.В.;

від ТОВ "Реновація Агро" - Талалай А.С.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Хмельницької області перебуває справа № 924/907/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зернова компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Реновація Агро" про витребування земельних ділянок із незаконного володіння.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська зернова компанія" подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони до набрання законної сили судовим рішенням у справі, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії, які стосуються іншого речового права (оренди) щодо земельних ділянок із кадастровими номерами, вказаними в такій заяві.

Господарський суд Хмельницької області ухвалою від 10.09.2025 у справі № 924/907/25 задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зернова компанія" про забезпечення позову. Заборонив до закінчення розгляду справи №924/907/25, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії, які стосуються іншого речового права (оренди) щодо земельних ділянок із наступними кадастровими номерами та площею: :04:002:0427 площею 1.647 га, :04:002:0053 площею 1.6291 га, :02:004:0022 площею 1.7883 га, :04:002:0257 площею 1.7899 га, :04:002:0255 площею 1.792 га, :04:002:0063 площею 1.6295 га, :04:002:0062 площею 1.7715 га, :04:002:0074 площею 1.791 га, :04:002:0017 площею 1.79 га, :02:004:0132 площею 3.7379 га, :02:013:0013 площею 2.4325 га, :02:013:0002 площею 2.32 га, :02:004:0041 площею 1.792 га, :02:004:0070 площею 1.792 га, :04:002:0116 площею 1.949 га, :04:002:0117 площею 1.6291 га, :02:011:0016 площею 1.7713 га, :04:002:0126 площею 1.792 га, :02:007:0008 площею 1.792 га, :02:013:0035 площею 2.1192 га.

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Реновація Агро" із апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/907/25 скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Позовні вимоги в цій справі ґрунтуються виключно на постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі № 924/1065/24 якою було визнано недійсним договір № 2022/1 про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладений 21.11.2022 року щодо земельних ділянок загальною площею 405,1147 га з підстав визначених ч. 1 ст. 232 ЦК України. В той же час, Верховний Суд постановою від 23.09.2025 по справі №924/1065/24 скасував наведену постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції змінив у мотивувальній частині, в решті його залишив без змін.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості припущення щодо можливості зміни користувача на особу, яка наразі не є учасниками справи, що в подальшому ускладнить ефективне поновлення права у разі задоволення позову.

Саме лише посилання позивача в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, у тому числі доказів вчинення або підготовки до вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Земельні ділянки, на які просить накласти обтяження позивач, належать на праві власності іншим фізичним та юридичним особам, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скаржник підсумовує, що доводи позивача про наявність підстав для забезпечення позову є необґрунтованими та непідтвердженими жодними доказами, мають характер припущень, тому в задоволенні заяви ТОВ "Подільська зернова компанія" від 03.09.2025 про забезпечення позову необхідно було відмовити, а ухвала Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 по справі № 924/907/25 є такою, що постановлена у зв`язку з неповним з`ясуванням судом усіх обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм права.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 01.12.2025 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали було порушено норми процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/907/25 слід скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ТОВ "Еко-Агро-Ритм" в судовому засіданні підтримував доводи та вимоги апеляційної скарги. Просив апеляційну скаргу ТОВ "Реновація Агро" задовольнити та скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/907/25.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська зернова компанія" подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони до набрання законної сили судовим рішенням у справі, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії, які стосуються іншого речового права (оренди) щодо земельних ділянок із кадастровими номерами, вказаними в такій заяві (т. матеріали оскарження ухвали 2, а. с. 117-121).

Така заява обґрунтована тим, що Північно-західний апеляційний господарський постановою суду від 17.06.2025 у справі №924/1065/24 задовольнив позов ТОВ "Подільська зернова компанія" до ТОВ "Еко-Агро-Ритм" та визнав недійсним договір №2022/1 про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладений 21.11.2022 щодо земельних ділянок загальною площею 405,1147 га з підстав визначених ч.1 ст.232 ЦК України.

Продовжує, що ТОВ "Еко-Агро-Ритм", з метою уникнення виконання судового рішення у справі № 924/1065/24 та не повернення ТОВ "Подільська зернова компанія" спірних земельних ділянок, ініціювало розірвання договорів оренди та переукладення їх на іншу юридичну особу, ТОВ "Реновація Агро".

Звернувшись із цим позовом у суд, позивач вважає, що спірні земельні ділянки мали б бути повернуті йому ТОВ "Еко-Агро-Ритм" однак внаслідок незаконних дій останнього протиправно вибули з володіння та користування позивача. При цьому, оскільки право володіння та користування ТОВ "Подільська зернова компанія" спірними земельними ділянками припинено на підставі угод (правочинів) укладених особою (ТОВ "Еко-Агро-Ритм"), яка не мала права їх вчиняти, то такі земельні ділянки підлягають витребуванню з володіння ТОВ "Реновація Агро", орендаря чинного на момент розгляду справи судом.

Позивач вважає, що виникнення судового спору щодо спірних земельних ділянок може спровокувати відповідача ТОВ "Реновація Агро" на припинення права користування земельними ділянками шляхом укладення угод про розірвання договорів оренди землі та переукладення нових договорів оренди із третьою особою або ж укладення договору про продаж права оренди (користування) землею.

На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі №924/907/25.

Як зазначено вище, Господарський суд Хмельницької області ухвалою від 10.09.2025 у справі № 924/907/25 задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зернова компанія" про забезпечення позову. Заборонив до закінчення розгляду справи №924/907/25, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії, які стосуються іншого речового права (оренди) щодо земельних ділянок із наступними кадастровими номерами та площею: :04:002:0427 площею 1.647 га, :04:002:0053 площею 1.6291 га, :02:004:0022 площею 1.7883 га, :04:002:0257 площею 1.7899 га, :04:002:0255 площею 1.792 га, :04:002:0063 площею 1.6295 га, :04:002:0062 площею 1.7715 га, :04:002:0074 площею 1.791 га, :04:002:0017 площею 1.79 га, :02:004:0132 площею 3.7379 га, :02:013:0013 площею 2.4325 га, :02:013:0002 площею 2.32 га, :02:004:0041 площею 1.792 га, :02:004:0070 площею 1.792 га, :04:002:0116 площею 1.949 га, :04:002:0117 площею 1.6291 га, :02:011:0016 площею 1.7713 га, :04:002:0126 площею 1.792 га, :02:007:0008 площею 1.792 га, :02:013:0035 площею 2.1192 га.

Апеляційний господарський суд погоджується із такою ухвалою суду першої інстанції з таких підстав.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 у справі №922/1454/24 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до висновків про співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, Верховний Суд у постановах від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19 (на яку посилається скаржник), від 16.10.2019 у справі №911/1530/19, від 25.09.2020 у справі №925/77/20 зазначив, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. При цьому заарештовані кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тим часом, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі. Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення, а не будь-якого рішення, ухваленого судом у іншій справі.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову за заявами у справах, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у логічно-послідовній залежності від предмета та підстав позову, правового обґрунтування вимог кожного конкретного господарського спору, видам забезпечення, доводам і аргументам сторін.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та від 05.08.2019 у справі №922/599/19).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Колегія суддів зазначає, що станом на розгляд заяви про забезпечення позову, предметом такого майбутнього позову мала бути немайнова вимога позивача про визнання правочину недійсним, тому судове рішення у разі задоволення цих вимог не вимагатиме примусового виконання.

А відтак, в цьому випадку слід досліджувати чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Апеляційний господарський суд зазначає, що Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 17.06.2024 у справі № 924/1065/24, серед іншого, скасував рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.04.2025 у справі №924/1065/24 та ухвалив нове рішення. Позов задовольнив. Визнав недійсним договір №2022/1 про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, укладеного 21.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська зернова компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Агро-Ритм" щодо земельних ділянок загальною площею 405,1147 га.

Як вказував позивач, ТОВ "Еко-Агро-Ритм", з метою уникнення виконання судового рішення у справі № 924/1065/24 та не повернення ТОВ "Подільська зернова компанія" спірних земельних ділянок, ініціювало розірвання договорів оренди та переукладення їх на іншу юридичну особу ТОВ "Реновація Агро".

Суд апеляційної інстанції погоджується із твердженнями заявника, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій лише в частині іншого речового права не спричинить шкоди власникам землі та не вплине на їхні права та інтереси.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, що виникнення судового спору щодо спірних земельних ділянок може спровокувати відповідача ТОВ "Реновація Агро" на припинення права користування земельними ділянками шляхом укладення угод про розірвання договорів оренди землі та переукладення нових договорів оренди із третьою особою або ж укладення договору про продаж права оренди (користування) землею.

Відносно посилання скаржника на скасування постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 у справі № 924/1065/24 не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки на момент подання позову у справі № 924/907/25 та заяви про забезпечення позову у цій справі, вищезгадана постанова апеляційного господарського суду була чинною.

Крім того, скасовуючи постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2024 у справі № 924/1065/24, Верховний Суд не зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а вказав на неефективний спосіб захисту визначений позивачем, а саме не заявлення позовної вимоги про повернення земельних ділянок.

Суд апеляційної інстанції вказує, що в подальшому позивач доповнив позовні вимоги в цій справі № 924/907/25 про витребування земельних ділянок, вимогою про визнання недійсними Договору №2022/1 про продаж право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 21.11.2022, укладеного між ТОВ "Подільська зернова компанія" та ТОВ "Еко-Агро-Ритм" в частині спірних земельних ділянок.

Додатково суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позовних вимог не досліджується.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із задоволенням судом першої інстанції заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутий і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження тому, відсутні правові підстави для її задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не підтверджуються встановленими обставинами справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/907/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реновація Агро" - без задоволення.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реновація Агро" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/907/25 залишити без змін.

2. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/907/25 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" грудня 2025 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.