ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/4027/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОБІЛД" арбітражного керуючого Геращенка Ігоря Володимировича

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2025 (колегія суддів у складі: Чередко А.Є. - головуючий, Мороз В.Ф., Іванов О.Г.)

у справі №904/4027/22

за заявою Акціонерного товариства "Асвіо Банк"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОБІЛД"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи

1. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОБІЛД" (далі - ТОВ "ПРОБІЛД"). Припинено повноваження арбітражного керуючого Гаращенка Ігоря Володимировича як розпорядника майна ТОВ "ПРОБІЛД". Визнано ТОВ "ПРОБІЛД" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 09.02.2024. Призначено ліквідатором ТОВ "ПРОБІЛД" арбітражного керуючого Гаращенка І.В.

2. 28.09.2023 від ліквідатора ТОВ "ПРОБІЛД" арбітражного керуючого Гаращенка І.В. до господарського суду надійшла заява про покладення субсидіарної відповідальності на засновника боржника, в якій ліквідатор просить суд: 1) покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "ПРОБІЛД" на його засновника ОСОБА_1 у сумі 1022909,00 грн; 2) стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ПРОБІЛД" 1022909,00 грн, що дорівнює сумі непогашених та визнаних судом кредиторських вимог, як субсидіарну відповідальність.

3. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 заяву ліквідатора ТОВ "ПРОБІЛД" в частині покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "ПРОБІЛД" на його засновника ОСОБА_1 у сумі 1022909,00 грн задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ПРОБІЛД" 1022909,00 грн, що дорівнює сумі непогашених та визнаних судом кредиторських вимог, як субсидіарну відповідальність.

4. До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій він просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "ПРОБІЛД" про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "ПРОБІЛД" на його засновника ОСОБА_1 у сумі 1022909,00 грн та стягненні цієї суми з останнього у повному обсязі.

5. 09.12.2024 ОСОБА_1 подав до господарського суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження у справі №904/4027/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України (далі - ЗСУ) або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

6. ОСОБА_1 у клопотанні про зупинення апеляційного провадження у справі зазначає, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 28.06.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою №11/183, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 15.11.2024. При цьому, він бажає брати участь у судових засіданнях у цій справі, надавати свої пояснення у судових засіданнях, оскільки справа стосується його прав та інтересів, але у зв`язку з перебуванням на військовій службі у ЗСУ не має можливості брати участь у судових засіданнях, у зв`язку з чим виникла потреба у зупиненні провадження у справі №904/4027/22 до моменту припинення його перебування у складі ЗСУ.

7. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 у справі №904/4027/22 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі ЗСУ та в інших, утворених відповідно до закону, військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

8. Дослідивши докази, долучені скаржником до матеріалів справи, а саме довідку №11/183, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 15.11.2024, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підтвердив обставини зазначені в п. 3 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), які є процесуальним обов`язком суду, в силу імперативної дії цієї статті, для зупинення провадження у справі.

9. Постановою Верховного Суду від 11.03.2025 ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2024 скасовано. Справу №904/4027/22 направити до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

10. Направляючи справу для продовження розгляду, Верховний Суд, врахував правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №753/19628/17 та в ухвалах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі №461/5209/19, від 17.01.2023 у справі №501/1699/17, від 09.05.2023 у справі №96/5671/21 щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якого підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій. Таких же висновків дійшов і КАС України (застосування п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України), зокрема, у постанові від 25.04.2024 у справі №852/2а-1/24.

11. Однак, зупиняючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції оцінки суперечливим даним у довідках ОСОБА_1 не надав, а також не встановив достовірних доказів, які б підтверджувалися належними доказами, на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Стислий виклад ухвали суду апеляційної інстанції

12. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2025 клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі №904/4027/22 задоволено. Зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 у справі №904/4027/22 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України та у інших, утворених відповідно до закону, військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

13. Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази, долучені апелянтом до матеріалів справи, а саме довідки, які видані військовою частиною НОМЕР_1 (№11/183 від 15.11.2024, №415 від 26.05.2025), дійшов висновку, що ОСОБА_1 підтвердив обставини зазначені в ч. 3 ст. 277 ГПК України, які є процесуальним обов`язком, в силу імперативної дії цієї статті, для зупинення провадження у справі.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

14. Ліквідатор ТОВ "ПРОБІЛД" арбітражний керуючий Гаращенко І.В. (далі - скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2025 і передати справу для продовження розгляду до Центрального апеляційного господарського суду.

15. Підставою для касаційного оскарження скаржник вказує порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права (абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України), зокрема, ст.ст. 227, 229 ГПК України, а також п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

16. На думку скаржника, господарський суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29.03.2025 у справі №756/3462/20, від 27.02.2023 у справі №380/7845/21, від 31.05.2023 у справі №160/1543/21, від 14.02.2024 у справі №466/8799/22 стосовно того, що самі по собі довідки та накази про перебування сторони на військовій службі у складі Збройних Сил України, не є достатніми для зупинення провадження у справі (застосування приписів ст.ст. 1, 3 Закону України "Про Збройні Сили України", п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2028 №1153/2008).

17. Також скаржник вказує, що суд апеляційній інстанції не взяв до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.03.2025 у цій справі щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

18. Відзиви на касаційну скаргу від учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

Касаційне провадження

19. Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора ТОВ "ПРОБІЛД" арбітражного керуючого Гаращенка І.В. на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі №904/4027/22 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області та Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/4027/22.

20. Ухвалою Верховного Суду від 05.08.2025 зупинено касаційне провадження у справі №904/4027/22 за касаційною скаргою ліквідатора ТОВ "ПРОБІЛД" арбітражного керуючого Геращенка І.В. на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2025 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №754/947/22 та оприлюднення повного тексту відповідного судового рішення.

21. Ухвала мотивована тим, що Великою Палатою Верховного Суду у справі №754/947/22, серед іншого, вирішується питання відступу (чи її підтримання) від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 11.03.2025 у цій справі, та необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, яка є аналогічною з п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України, згідно з якою суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції у справах, в яких сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань.

22. 12.11.2025 Великою Палатою Верховного Суду у справі №754/947/22 ухвалено постанову (повний текст було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.11.2025), згідно з якою Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду щодо застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України (аналогічні положення містяться в п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України та п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України), сформульованих у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №753/19628/17, від 29.03.2023 у справі №756/3462/20, від 13.03.2025 у справі №557/1226/23, колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.03.2025 у справі №904/4027/22 та колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2024 у справі №852/2а-1/24 (провадження №А/990/24).

23. У наведених справах вирішувалися питання щодо зупинення провадження у справі за участю сторони, яка була військовослужбовцем.

24. Ухвалою Верховного Суду від 02.12.2025 поновлено провадження у справі №904/4027/22.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

25. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час постановлення ухвали про зупинення апеляційного провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

26. Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами ст.ст. 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

27. Загальновідомим фактом є те, що 24.02.2022 російська федерація розпочала чинити злочин агресії проти України у формі широкомасштабного військового нападу.

28. У зв`язку із цим Президент України Указом від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (далі - Указ), ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Станом на момент прийняття цієї постанови воєнний стан не скасований.

29. У пункті 2 Указу Президент України постановив: військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати визначені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

30. Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" постановив: оголосити та провести загальну мобілізацію (п. 1).

31. Отже, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24.02.2022 та станом на момент прийняття цієї постанови в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.

32. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

33. Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

34. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

35. Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

36. Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

37. У господарському процесі підстави зупинення провадження регламентовані ст.ст. 227 та 228 ЦПК України. Стаття 227 ГПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від ст. 228 ГПК України.

38. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

39. Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

40. Отже, правила, визначені п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання "суд зобов`язаний" не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

41. Щодо тлумачення терміну "переведені на воєнний стан" Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 у справі №754/947/22 зазначила, що Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

42. Профільне законодавство, зокрема Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Закон України "Про оборону України", хоч і не використовує термін "переведення на воєнний стан", натомість оперує поняттям "переведення на організацію і штати воєнного часу". Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

43. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини "на воєнний стан". Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

44. Водночас приписи п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (пп. 4-1 п. 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

45. Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що "переведені на воєнний стан" для цілей застосування п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

46. Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

47. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) неодноразово зазначав, що метою Конвенції є захист прав, які є не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними. Це зауваження стосується, зокрема, права на доступ до суду з огляду на те, яке важливе місце посідає право на справедливий судовий розгляд у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ейрі проти Ірландії" (Airey v. Ireland), заява №6289/73, пункт 24, від 09.10.1979; рішення у справі "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06, пункт 231, від 17.01.2012; рішення у справі "Вітковскі проти Польщі" (Witkowski v. Poland), заява №21497/14, пункт 43, від 13.12.2018).

48. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, пункт 29, від 26.07.2007; рішення у справі "Алванос та інші проти Греції" (Alvanos v. Greece), заява №38731/05, пункт 25, від 20.03.2008; рішення у справі "ТОВ "Фріда" проти України" (Frida, LLC v. Ukraine), заява №24003/07, пункт 33, від 08.12.2016; рішення у справі "Хасан Тунч та інші проти Туреччини" (Hasan Tunз and Others v. Turkey), заява №19074/05, пункт 33, від 31.01.2017; рішення у справі "Вітковскі проти Польщі" (Witkowski v. Poland), заява №21497/14, набуло статусу остаточного 13.03.2019, пункт 44, від 13.12.2018).

49. У практиці ЄСПЛ визначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" (Bмleљ and Others v. the Czech Republic), заява №47273/99, пункти 50-51 та 69, від 12.11.2002; рішення у справі "Зубац проти Хорватії" (Zubac v. Croatia), заява №40160/12, пункт 97, від 05.04.2018; рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, пункт 29, від 26.07.2007).

50. Суд часто наголошував на питаннях "юридичної визначеності" та "належного здійснення правосуддя" як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятним застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Суд постановляв, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі юридичної визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (рішення у справах "Карт проти Туреччини" (Kart v. Turkey) [Велика Палата], №8917/05, пункт 79 (в кінці), ЄСПЛ 2009 (витяги); "Ефстатіу та інші проти Греції" (Efstathiou and Others v. Greece), №36998/02, пункт 24 (в кінці), від 27.07.2006, та "Ешим проти Туреччини" (Eєim v. Turkey), №59601/09, пункт 21, від 17.09.2013; рішення у справі "Зубац проти Хорватії" (Zubac v. Croatia), заява №40160/12, пункт 98, від 05.04.2018).

51. Верховний Суд зауважує, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Досягнення цієї мети відбувається через дію основоположних засад судочинства, зокрема верховенства права, рівності сторін та диспозитивності.

52. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку (ч.ч. 2 та 7 ст. 4 ГПК України).

53. Отже, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

54. Тож норма п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (ст. 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

55. При цьому, ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

56. Господарський суд апеляційної інстанції, дослідивши докази, додані ОСОБА_1 до апеляційної скарги, встановив, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 28.06.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою №11/183, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 15.11.2024, довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №415 від 26.05.2025. При цьому, ОСОБА_1 наголосив, що він бажає брати участь у судових засіданнях у цій справі, надавати свої пояснення у судових засіданнях, оскільки справа стосується його прав та інтересів, але у зв`язку з перебуванням на військовій службі у Збройних Силах України не має можливості брати участь у судових засіданнях, тому виникла потреба у зупиненні провадження у справі №904/4027/22 до моменту припинення його перебування у складі Збройних Сил України.

57. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає висновок господарського суду апеляційної інстанції щодо зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 у справі №904/4027/22 до припинення його перебування у складі Збройних Сил України та у інших, утворених відповідно до закону, військових формуваннях, що переведені на воєнний стан, таким, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 у справі №754/947/22, яка, згідно з вимогами ч. 4 ст. 300 ГПК України, підлягає врахуванню під час розгляду цієї справи.

58. У цьому ж зв`язку Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування господарським судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.03.2025 у справі №756/3462/20, від 27.02.2023 у справі №380/7845/21, від 31.05.2023 у справі №160/1543/21, від 14.02.2024 у справі №466/8799/22, від 11.03.2025 у справі №904/4027/22, оскільки Велика Палата Верховного Суду від них відступила.

59. До того ж Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц, від 11.10.2023 у справі №757/3572/17-ц, від 24.04.2024 у справі №752/30324/21).

60. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали, як і аргументи про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування таких норм, не знайшли свого підтвердження за під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

61. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови в оскаржуваній частині.

62. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін ухвали суду апеляційної інстанції.

Судові витрати

63. У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОБІЛД" арбітражного керуючого Гаращенка Ігоря Володимировича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі №904/4027/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Пєсков