ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" листопада 2025 р.м. Одеса Справа № 916/717/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.,

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Лунгул Л.А. на підставі ордеру;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву акціонерного товариства «Українська залізниця» (вх. №2-1762/25 від 11.11.2025) про зміну способу виконання рішення суду, подану по справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» до Хмельницької Ольги Дмитрівни про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у даній справі позовні вимоги акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту АТ «Українська залізниця») було задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) звільнити об`єкт регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від рекламної конструкції, яка розміщувалась згідно договору №ОД/ДН-1-18-348д-НЮ від 27.07.2018, шляхом демонтажу рекламної конструкції, що розташована за адресою: Одеська обл., смт Затока, поблизу залізничного переїзду 61 км + 370 м. ст. Бугаз (з лівого боку напрямок руху в м. Білгород-Дністровський), розподілено витрати зі сплати судового збору.

08.07.2025 судом було видано два накази про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025.

11.11.2025 до господарського суду від АТ «Українська залізниця» надійшла заява про зміну способу виконання рішення суду від 02.06.2025 із зобов`язання ОСОБА_1 звільнити об`єкт позивача від рекламної конструкції шляхом її демонтажу, на звільнення об`єкта позивача від рекламної конструкції відповідача шляхом його демонтажу за рахунок відповідача.

В обґрунтування поданої заяви АТ «Українська залізниця» посилається на невиконання відповідачем рішення суду від 02.06.2025, а також на неможливість забезпечення прав позивача у обраний під час вирішення спору по суті спосіб захисту порушених прав.

11.11.2025 до господарського суду від АТ «Українська залізниця» також надійшла скарга, відповідно до якої позивач просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі по тексту Білгород-Дністровський ВДВС) Максима Тирнового щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.10.2025 та скасувати зазначену постанову.

Ухвалою від 12.11.2025 судом було прийнято скаргу АТ «Українська залізниця» до розгляду, скаргу призначено до розгляду у засіданні суду на 24.11.2025 о 14:30 год., встановлено ОСОБА_1 та Білгород-Дністровському ВДВС термін до 20.11.2025 для надання письмових пояснень на скаргу.

Ухвалою від 12.11.2025 судом було прийнято заяву АТ «Українська залізниця» про зміну способу виконання рішення суду до розгляду, заяву призначено до розгляду у засіданні суду на 24.11.2025 о 14:45 год., встановлено ОСОБА_1 термін до 20.11.2025 для надання письмових пояснень на заяву.

ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд судом даної заяви шляхом направлення ухвали суду від 12.11.2025 на її адресу засобами поштового зв`язку, але згідно з відомостями з вебсайту АТ «Укрпошта» направлене на її адресу поштове повідомлення не було вручено відповідачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ГПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи повідомлення відповідача про розгляд заяви АТ «Українська залізниця» про зміну способу виконання рішення суду з дотриманням визначеного ГПК України порядку, господарський суд доходить висновку, що неявка відповідача, належним чином повідомленого про розгляд заяви, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву АТ «Українська залізниця» про зміну способу виконання рішення суду, господарський суд дійшов наступного висновку.

Рішенням суду від 02.06.2025 у даній справі Хмельницька О.Д. була зобов`язана звільнити об`єкт регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від рекламної конструкції.

08.07.2025 судом було видано два накази про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025, в тому числі, наказ про зобов`язання відповідача звільнити об`єкт позивача від рекламної конструкції шляхом його демонтажу.

25.07.2025 АТ «Українська залізниця» звернулося до Білгород-Дністровського ВДВС із заявою про виконання рішення суду від 02.06.2025, на виконання якого було видано наказ від 08.07.2025.

06.08.2025 державним виконавцем Білгород-Дністровського ВДВС Максимом Тирновим було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78771857 з примусового виконання наказу від 08.07.2025. У постанові виконавцем було повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, а також попереджено про накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попереджено про кримінальну відповідальність.

29.10.2025 державним виконавцем Білгород-Дністровського ВДВС Максимом Тирновим було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №78771857 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Під час винесення зазначеної постанови виконавцем було враховано, що рішення суду боржником не виконано, за невиконання рішення на боржника накладені штрафи та направлено повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення боржником кримінального правопорушення згідно зі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, рішення суду від 02.06.2025 у даній справі не було виконано відповідачем у межах виконавчого провадження. При цьому відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання наказу від 08.07.2025 було закінчено у зв`язку з невиконанням боржником вимог виконавчого документа та неможливістю виконання рішення суду без участі боржника.

АТ «Українська залізниця» не погодилося із постановою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з чим подало до суду скаргу, стверджуючи про можливість виконання судового рішення без участі боржника. Проте одночасно АТ «Українська залізниця» було подано заяву про зміну способу виконання рішення суду з підстав неможливості забезпечення прав позивача у обраний під час вирішення спору по суті спосіб захисту порушених прав.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення не передбачає зміну судового рішення по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб. Тобто, у такому разі слід відрізняти способи захисту цивільного права, передбачені ст. 16 ЦК України, та способи і порядок виконання рішення суду.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Господарський суд зазначає, що підставою подання АТ «Українська залізниця» як скарги на дії державного виконавця, так і заяви про зміну способу виконання рішення суду є невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, цією статтею зазначено, що: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 63 цього Закону); у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 цього Закону); виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч. 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 цього Закону); виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 4 ст. 63 цього Закону).

Верховний Суд за результатами правового аналізу ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у своїх постановах дійшов наступних висновків:

- якщо рішення суду можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо судове рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (див. постанову Верховного Суду від 07.03.2025 у справі № 759/1382/19, яка враховується при перегляді цієї справи з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України);

- обставина, що саме боржник за судовим рішенням зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки судове рішення хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та свідоме ухилення боржника від його виконання (див. постанову Верховного Суду від 25.09.2020 у справі № 924/315/17, на яку посилаються скаржники в касаційній скарзі);

- суд апеляційної інстанції не врахував змісту абз. 1 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", яким не передбачено закінчення виконавчого провадження у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, не мотивував свого висновку про неможливість виконання судового рішення без участі боржника, не звернув увагу на те, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які підтверджували б факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось не виконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. З огляду на викладене, враховуючи, що обставин, за яких прийняте у цій справі рішення не може бути виконано без участі боржника не встановлено, не встановлено зазначене також і з постанови державного виконавця, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки суду про наявність підстав для задоволення скарги, визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (див. постанову Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 607/2547/20);

- відповідно до положень ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до змісту рішення суду у цій справі боржника зобов`язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудований об`єкт нерухомого майна за власні кошти. Встановивши, що боржник не виконує судове рішення, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що це рішення суду може бути виконане без участі боржника. Наведене концептуально узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.09.2020 у справі № 924/315/17, від 14.04.2021 у справі № 641/1933/19 та від 22.12.2021 у справі № 761/26280/17. Суд також враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 у справі № 923/182/13-г, від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, відповідно до змісту яких та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні. Зважаючи на вищезазначене, Верховний Суд констатує, що судами попередніх інстанцій у повній мірі було встановлено обставини виконавчого провадження, надано належну правову оцінку вчиненим державним виконавцем діям під час виконання судового рішення у справі, отже, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення скарги боржника (див. постанову Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 910/9385/20, яка враховується при перегляді цієї справи з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України);

- належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ст. 129-1 Конституції України (див. постанову Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 619/562/18).

Верховний Суд у постанові від від 23.06.2025 у справі №910/9385/20 наголосив, що установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Слід зазначити, що у межах справи №910/9385/20 відповідачем були оскаржені постанови державного виконавця про залучення суб`єктів господарювання до проведення виконавчих дій з метою виконання рішення суду про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за кошти відповідача самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна.

Враховуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, що рішення суду від 02.06.2025 у даній справі про зобов`язання відповідача звільнити об`єкт АТ «Українська залізниця» від рекламної конструкції шляхом демонтажу рекламної конструкції може бути виконано без участі боржника.

Можливість виконання судового рішення без участі відповідача дозволяє суду дійти висновку про відсутність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що, відповідно, виключає існування передбачених ст. 331 ГПК України підстав для задоволення заяви АТ «Українська залізниця».

Суд зазначає, що підстави для зміни способу виконання рішення суду від 02.06.2025 шляхом звільнення об`єкта позивача від рекламної конструкції відповідача з покладенням відповідних витрат на відповідача відсутні, оскільки виконавець у межах виконавчого провадження наділений правом на залучення суб`єктів господарювання для проведення відповідних дій з метою виконання рішення суду з подальшим покладенням витрат виконавчого провадження на боржника. Таким чином, рішення суду від 02.06.2025 у даній справі може бути виконано у спосіб, який був обраний позивачем під час звернення до суду з даним позовом та задоволений судом за результатами вирішення спору по суті.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи недоведеність АТ «Українська залізниця» існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а також приймаючи до уваги можливість виконання рішення суду без участі боржника, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви АТ «Українська залізниця» про зміну способу виконання рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у даній справі.

Керуючись ст. ст. 86, 234, 331 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити акціонерному товариству «Українська залізниця» у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 у справі №916/717/25.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 01.12.2025.

Суддя С.П. Желєзна