номер провадження справи 9/100/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
01.12.2025 Справа № 908/1676/25
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО»
про стягнення суми 29160000,00 грн.
Суддя Боєва О.С.
Без повідомлення (виклику) сторін
13.11.2025 Господарським судом Запорізької області за наслідками розгляду справи №908/1676/25 прийнято рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ» суму 29160000,00 грн збитків та суму 349920,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.11.2025 заяву передано на розгляд судді Боєвій О.С.
Ухвалою суду від 21.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ» про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі №908/1676/25 прийнято до розгляду, постановлено здійснювати розгляд заяви без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу надати письмове заперечення на заяву позивача у строк до 28.11.2025 включно.
28.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення ТОВ «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на заяву позивача та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (документи сформовані в системі 27.11.2025).
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
З положень статті 123 ГПК України слідує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.126 ГПК України).
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч.ч. 4, 5 ст. 127 ГПК України).
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній орієнтовний розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Позивачем у позовній заяві у даній справі № 908/1676/25 був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який складається зокрема з витрат на проведення експертиз у розмірі 122000,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 200000,00 грн та заявлено, що згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України докази вказаних витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
У судовому засіданні 06.11.2025 представник позивача в усній формі також зазначив (заявив), що докази понесених судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі, що відображено в протоколі судового засідання від 06.11.2025.
На підставі вказаних норм процесуального права, враховуючи надходження від позивача відповідної заяви та надання ним доказів у встановлений законом строк, суд дійшов до висновку про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1676/25 щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
Заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ» про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі №908/1676/25 обґрунтована зокрема наступним. 11.09.2023 між позивачем та адвокатом Бумбою О.А. укладено договір № б/н про надання правової допомоги та 28.04.2025 Додаток №3 до Договору, на підставі яких адвокат надав клієнту (позивачу) професійну правничу (правову) допомогу під час супроводу судового процесу в суді першої інстанції. Згідно з п.п. 2 Додатку №3 до Договору від 11.09.2023 винагорода Адвоката за надання правової допомоги (гонорар) відповідно до умов Договору та Додатку до договору становить 200 000, 00 грн та підлягає сплаті протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу також підтверджується детальним описом послуг, наданих адвокатом у рамках договору про надання правничої допомоги та Актом приймання-передачі наданих послуг від 17.11.2025. Станом на дату подання цієї заяви позивач гонорар адвокату Бумбі О.А. не перерахував. Сума витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути на його користь становить 200 000,00 грн, що складає 0,7 % від ціни позову у цій справі; розмір гонорару адвоката є цілком лояльним та незначним, співмірний зі складністю справи, обсягом виконаної роботи (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та важливістю справи для позивача. Так, позивач здійснює активну безперервну господарську діяльність, яка зокрема полягає в наданні іншим суб`єктам господарювання в оренду техніки, в тому числі вантажопідіймальних кранів. Аварія крана завадила його використанню в господарській діяльності для отримання прибутку, що ставить під загрозу своєчасність виконання позивачем своїх зобов`язань за чинними договорами перед іншими контрагентами. Задля доведення факту порушення відповідачем свого договірного обов`язку, причинно-наслідкового зв`язку цих порушень з аварією крана TEREX DEMAG CC 2800-1 та розміру завданої позивачу майнової шкоди, останній замовив та надав до суду: 1) Висновок експерта № 24-0701 будівельно-технічного експертного дослідження від 22.08.2024; 2) Висновок науково-технічної експертизи № ТЕ 1.2025.1 причин руйнування гусеничного крана TEREX DEMAG CC 2800-1 і падіння мостової конструкції через річку Південний Буг 11 липня 2024р.; 3) Звіт № 1114-2800-1 про визначення вартості відновного ремонту та вартості матеріального збитку завданого власнику гусеничного крану, пошкодженому в результаті аварії крану під час виконання робіт з встановлення прогонової споруди, станом на 07 листопада 2024 р. Всі вищенаведені документи були предметом дослідження суду першої інстанції у цій справі. У зв`язку з цим, витрати які були зроблені для їх замовлення належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, і згідно з ч. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача. Позивач на підтвердження факту здійснення витрат та їх розміру, який становить 122000, 00 грн, надає до суду докази, які додаються до цієї заяви. Розмір витрат позивача на оплату роботи експертів є співмірним із складністю цієї справи та виконаною ними роботою, обсягом та часом, витраченим ними на її виконання. Це свідчить про правомірність вимог позивача щодо стягнення цих витрат з відповідача, як з сторони на яку законом покладено обов`язок з їх сплати. Просив задовольнити заяву про розподіл судових витрат між сторонами та ухвалення додаткового рішення у справі №908/1676/25, стягнути з ТОВ «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на користь ТОВ «КРАНИ УКРАЇНИ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 200 000,00 грн та витрати на проведення експертиз у розмірі 122 000,00 грн.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ» про розподіл судових витрат між сторонами, суд дійшов до висновку про її часткове задоволення виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
В частині 5 ст. 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із засад (принципів) господарського судочинства.
Метою впровадження принципу господарського судочинства щодо відшкодування судових витрат є, зокрема, забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді. Норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
При цьому, подані стороною докази на підтвердження понесених нею судових втрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права відшкодування судових витрат.
Матеріали справи № 908/1676/25 свідчать, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ» здійснювалось адвокатом Бумба О.А., який діяв на підставі Ордеру серія АА № 1569670 від 05.05.2025, виданого на підставі Договору про надання правничої допомоги б/н від 11.09.2023 (копії містяться в матеріалах справи).
За змістом п.п. 1, 2, 6 Договору про надання правової допомоги б/н від 11.09.2023, Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором та додатками до нього, в межах чинного законодавства України, а Клієнт зобов`язаний оплатити всі види правової допомоги Адвоката. Адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень у додатку (додатках) до Договору, здійснює представництво Клієнта, зокрема у органах судової влади України, з реалізації, охорони, захисту, представництва та/або відновлення будь-яких прав та інтересів Клієнта, а також щодо будь-яких та всіх спорів, які існують та/або можуть виникнути а майбутньому. Вартість послуг Адвоката та інші умови цього договору, визначаються та погоджуються сторонами у додатку (додатках) до цього Договору.
До заяви позивача про ухвалення додаткового рішення додані в копіях в т.ч.: Детальний опис послуг, наданих адвокатом у рамках Договору про надання правничої допомоги та Додатку № 3 до нього; Акт приймання-передачі наданих послуг від 17.11.2025 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 11.09.2023, з докладним переліком наданих послуг у судовій справі № 908/1676/25, загальна вартість яких згідно цього Акту становить 200 000,00 грн.
Згідно з приписами частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126).
Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, вказано, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 5.39, п. 5.40 постанови).
Велика Палата вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії на практиці застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
У постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (п. 128, п.134, п. 135 постанови).
Відповідно до висновків, викладених у п. 117, п. 118, п. 119, п. 120 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У пункті 147 вказаної постанови Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд враховує, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість/необхідність, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, конкретних обставин справи та доводів сторін.
Також позивачем заявлені до стягнення з відповідача витрати понесені на проведення експертиз у загальному розмірі 122 000,00 грн, а саме на підготовку наданих позивачем наступних експертних висновків:
На підтвердження факту здійснення витрат на проведення експертиз та їх розміру позивачем надано в матеріали справи в т.ч. наступні документи (у копіях):
Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, не вбачається будь-яких перешкод для відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрат на складення експертного висновку, підготовленого та отриманого на замовлення сторони у справі до відкриття провадження в такій справі, за умови, якщо він відповідає вимогам статей 101 КАС України, 98 ГПК України, 102 ЦПК України, безпосередньо пов`язаний з розглядом справи та якщо суд врахував цей висновок експерта як доказ (п. 169 постанови).
Суд зазначає, що правова оцінка наданих позивачем в матеріали справи експертних висновків наведена в мотивувальній частині судового рішення і ці висновки були враховані судом як докази.
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження витрат на проведення експертиз, суд дійшов до висновку, що вони є документально підтвердженими, з огляду на наступне.
Як слідує зі змісту заяви позивача, останній на підтвердження розміру витрат на проведення науково-технічної експертизи Висновок експертизи № ТЕ.1.2025.1 посилається на Договір № D-15 на створення науково-технічної продукції в сфері архітектури від 16.08.2024 (з додатками), укладений між ФОП Якушевим Д.І. та ТОВ «КРАНИ УКРАЇНИ».
При цьому, згідно з матеріалами справи, ФОП Якушевим Д.І. фактично був складений Звіт за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій майданчика № 2 під кран вантажопідйомністю 600т об`єкта: «Капітальний ремонт металевого мосту 1139 км ПК9 дільниці Помічна-Колосівка. Відновлення конструкцій після руйнування. Миколаївська обл.» (т. 1, арк.с. 90-109),
Вищезазначені документи (письмові докази) у їх сукупності визнані судом належними та допустимими доказами, які є достатніми для підтвердження понесених позивачем витрат на проведення експертиз у заявленому розмірі.
Суд також зазначає, що домовленості про сплату послуг на проведення експертиз це відносини, що склалися між ТОВ «КРАНИ УКРАЇНИ» та виконавцями таких послуг, у межах відповідних правовідносин. Посилання відповідача на допущені недоліки в оформленні документів, що стосуються виконання відповідних договорів, не є суттєвими та не можуть бути підставою для відмови позивачу у відшкодуванні понесених ним витрат на проведення експертиз.
Відповідно ж до приписів ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАНИ УКРАЇНИ» про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1676/25 задовольнити частково.
У задоволені іншої частини заяви відмовити.
Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 05.12.2025.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва