ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"04" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3035/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Рога Н.В., розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "САЙМОН" ( вх.№2-1823/25 від 24.11.2025р.) про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3035/23
За участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 ); ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 ); ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_6 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ); ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 ); ОСОБА_8 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП - НОМЕР_7 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 ); ОСОБА_9 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП - НОМЕР_8 ); ОСОБА_10 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП - НОМЕР_9 ); ОСОБА_11 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП - НОМЕР_10 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_6 ); ОСОБА_12 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП - НОМЕР_11 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_7 ); ОСОБА_13 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП - НОМЕР_12 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_8 ); ОСОБА_14 ( АДРЕСА_13 , РНОКПП - НОМЕР_13 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_9 ); ОСОБА_15 ( АДРЕСА_14 ,, РНОКПП - НОМЕР_14 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_10 ); ОСОБА_16 ( АДРЕСА_15 ,, РНОКПП - НОМЕР_15 ); ОСОБА_17 ( АДРЕСА_16 , РНОКПП - НОМЕР_16 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_11 ); ОСОБА_18 ( АДРЕСА_17 , РНОКПП - НОМЕР_17 ); ОСОБА_19 ( АДРЕСА_18 , РНОКПП - НОМЕР_18 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_12 ); ОСОБА_20 ( АДРЕСА_19 , РНОКПП - НОМЕР_19 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_13 ); ОСОБА_21 ( АДРЕСА_20 , РНОКПП - НОМЕР_20 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_14 ); ОСОБА_22 ( АДРЕСА_21 , РНОКПП - НОМЕР_21 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_15 ); ОСОБА_23 ( АДРЕСА_22 , РНОКПП - НОМЕР_22 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_16 ); ОСОБА_24 ( АДРЕСА_23 РНОКПП - НОМЕР_23 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_17 ); ОСОБА_25 ( АДРЕСА_24 , РНОКПП - НОМЕР_24 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_18 ); ОСОБА_26 ( АДРЕСА_25 , РНОКПП - НОМЕР_25 ); ОСОБА_27 ( АДРЕСА_26 , РНОКПП - НОМЕР_26 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_19 ); ОСОБА_28 ( АДРЕСА_27 , РНОКПП - НОМЕР_27 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_20 ); ОСОБА_29 ( АДРЕСА_28 , РНОКПП - НОМЕР_28 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_21 ); ОСОБА_30 ( АДРЕСА_29 , РНОКПП - НОМЕР_29 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_22 ); ОСОБА_31 ( АДРЕСА_30 , РНОКПП - НОМЕР_30 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_23 ); ОСОБА_32 ( АДРЕСА_31 , РНОКПП - НОМЕР_31 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_24 ); ОСОБА_33 ( АДРЕСА_32 , РНОКПП - НОМЕР_32 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_25 ); ОСОБА_34 ( АДРЕСА_33 , РНОКПП - НОМЕР_33 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_26 ); ОСОБА_35 ( АДРЕСА_34 , РНОКПП - НОМЕР_34 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_27 ); ОСОБА_36 ( АДРЕСА_35 , РНОКПП - НОМЕР_35 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_28 ); ОСОБА_37 ( АДРЕСА_36 , РНОКПП - НОМЕР_36 ); ОСОБА_38 ( АДРЕСА_37 , РНОКПП - НОМЕР_37 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_29 ); ОСОБА_39 ( АДРЕСА_38 , РНОКПП - НОМЕР_38 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_30 ); ОСОБА_40 ( АДРЕСА_39 , РНОКПП - НОМЕР_39 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_31 ); ОСОБА_41 ( АДРЕСА_40 , РНОКПП - НОМЕР_40 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_32 ); ОСОБА_42 ( АДРЕСА_41 , РНОКПП - НОМЕР_41 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_33 ); ОСОБА_43 ( АДРЕСА_42 , РНОКПП - НОМЕР_42 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_34 ); ОСОБА_44 ( АДРЕСА_43 , РНОКПП - НОМЕР_43 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_35 ); ОСОБА_45 ( АДРЕСА_44 , РНОКПП - НОМЕР_44 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_36 ); ОСОБА_46 ( АДРЕСА_45 , РНОКПП - НОМЕР_45 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_37 ); ОСОБА_47 ( АДРЕСА_46 , РНОКПП - НОМЕР_46 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_38 ); ОСОБА_48 ( АДРЕСА_47 , РНОКПП - НОМЕР_47 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_39 ); ОСОБА_49 ( АДРЕСА_48 , РНОКПП - НОМЕР_48 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_40 ); ОСОБА_50 ( АДРЕСА_49 , РНОКПП - НОМЕР_49 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_41 ); ОСОБА_51 ( АДРЕСА_50 , РНОКПП - НОМЕР_50 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_42 ); ОСОБА_52 ( АДРЕСА_51 , РНОКПП - НОМЕР_51 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_43 ); ОСОБА_53 ( АДРЕСА_52 , РНОКПП - НОМЕР_52 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_44 ); ОСОБА_54 ( АДРЕСА_53 ); ОСОБА_55 ( АДРЕСА_54 , РНОКПП - НОМЕР_53 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_45 ); ОСОБА_56 ( АДРЕСА_55 , РНОКПП - НОМЕР_54 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_46 ); ОСОБА_57 ( АДРЕСА_56 , РНОКПП - НОМЕР_55 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_47 ); ОСОБА_58 ( АДРЕСА_57 , РНОКПП - НОМЕР_56 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_48 ); ОСОБА_59 ( АДРЕСА_58 , РНОКПП - НОМЕР_57 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_49 ); ОСОБА_60 ( АДРЕСА_59 , РНОКПП - НОМЕР_58 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_50 ); ОСОБА_61 ( АДРЕСА_60 , РНОКПП - НОМЕР_59 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_51 ); ОСОБА_62 ( АДРЕСА_61 , РНОКПП - НОМЕР_60 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_52 ); ОСОБА_63 ( АДРЕСА_62 , РНОКПП - НОМЕР_61 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_53 ); ОСОБА_64 ( АДРЕСА_63 , РНОКПП - НОМЕР_62 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_54 ); ОСОБА_65 ( АДРЕСА_64 , РНОКПП - НОМЕР_63 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_55 ); ОСОБА_66 ( АДРЕСА_65 , РНОКПП - НОМЕР_64 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_56 ); ОСОБА_67 ( АДРЕСА_66 , РНОКПП - НОМЕР_65 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_57 ); ОСОБА_68 ( АДРЕСА_67 , РНОКПП - НОМЕР_66 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_58 ); ОСОБА_69 ( АДРЕСА_68 , РНОКПП - НОМЕР_67 ); ОСОБА_70 ( АДРЕСА_69 , РНОКПП - НОМЕР_68 ); ОСОБА_71 ( АДРЕСА_70 , РНОКПП - НОМЕР_69 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_59 ); ОСОБА_72 ( АДРЕСА_70 , РНОКПП - НОМЕР_70 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_59 ); ОСОБА_73 ( АДРЕСА_71 , РНОКПП - НОМЕР_71 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_60 ).
про стягнення та розірвання договору суборенди землі
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.11.2025р. у справі №916/3035/23 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "САЙМОН" задоволено. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР" на користь ТОВ "САЙМОН" заборгованість за договором суборенди землі за період 01.02.2022р. по 30.04.2023р. у розмірі 2 181 833 грн 89 коп., 3% річних у розмірі 40 41 грн 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 152 81 грн 24 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 38 302 грн 35 коп. Крім того, розірвано договір суборенди землі від 24.11.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "САЙМОН" та Обслуговуючим кооперативом "КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР".

24 листопада 2025р. до суду від ТОВ "САЙМОН " надійшла заява (вх.№2-11823/25) про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Обслуговуючого кооперативу "КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн.

В обгрунтування клопотання відповідач посилається на положення ст.ст.126, 129 ГПК України, а також зазначає про наявність договору про надання правової (правничої ) допомоги від 10.07.2023р., акту №1 від 20.11.2025р. до зазначеного Договору.

Згідно ч.3 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи зазначені положення законодавства, заява ТОВ "САЙМОН " про ухвалення додаткового рішення розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянув матеріали справи, заяву ТОВ "САЙМОН", суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

У силу положень п. 12 ч.3 ст. 12 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із положеннями ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою, другою ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.

Зокрема, відповідно до положень ч.4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з аналізу наведених норм можна зробити висновок, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.

Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

Верховний Суд у додаткових постановах від 17.12.2021р. у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 06.12.2023р. у справі №905/493/22, від 01.11.2023р. у справі №911/1340/22 зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.02.2024р. у справі №910/9714/22 зазначено, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Положення ст.ст. 124, 126, 129 ГПК України у сукупності з положеннями ст. 221 ГПК України дають підстави дійти висновку, що у разі подання стороною таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, суд може вирішити питання розподілу судових витрат під час ухвалення судового рішення. У разі якщо сторона (з поважних причин) до закінчення судових дебатів не подала докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, але зробила про це відповідну заяву суд може вирішити питання про судові витрати, шляхом ухвалення додаткового рішення.

За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Суд вважає за необхідне зауважити, що першою заявою по суті спору, поданою ТОВ "САЙМОН» є позовна заява, що надійшла до Господарського суду Одеської області 14.07.2023р., у якій позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складають витрати по сплаті судового збору та витрати на надання правової допомоги у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 р. у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21). Вказана позиція застосована також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024р. у справі №910/9714/22, додатковій постанові Верховного Суду від 03.04.2024р. у справі №910/12005/22).

Суд зазначає, що до судових дебатів представником позивача було зроблено заяву про надання у встановлений ГПК України строк доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Положення ч.8 ст.129 ГПК підлягають застосуванню судом під час дослідження обставин стосовно дотримання стороною порядку та строків подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, і у разі дотримання стороною цих вимог, суд здійснює розподіл судових витрат. У разі не дотримання стороною порядку та строків на подання таких доказів суд залишає таку заяву без розгляду.

Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

З матеріалів справи убачається, що 24.11.2025р. до суду від ТОВ «САЙМОН» надійшла заява (вх.№2-1823/25) про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн.

У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що згідно з п. 12 ч.3 ст.2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

За змістом ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст.903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ;(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 р. у справі № 910/4201/19, від 02.02.2023р. у справі №915/606/21.

Суд зазначає, що представником відповідача у справі №916/3035/23 був адвокат Соколов Дмитро Сергійович, що діяв на підставі довіреності від 10.07.2023р., від 17.07.2025р.

За матеріалами справи, до заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги, укладеного 10.07.2023р. між адвокатом Соколовим Дмитром Сергійовичем (Адвокат) та ТОВ "САЙМОН» (Клієнт), згідно п.1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а саме: консультації, складання та направлення адвокатських запитів; представництво інтересів Клієнта в Господарському суді Одеської області у справі за позовом ТОВ «САЙМОН» до ОК «КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР» про стягнення 2 374 556,18 грн та розірвання договору суборенди землі від 24.11.1014р., у тому числі у судових засіданнях, складання та подача з правом підпису будь-яких необхідних процесуальних документів в ході розгляду зазначеної судової справи.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно п. 3.1.4 Договору Клієнт зобов`язався оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору вартість послуг ( винагорода) за цим договором становить 100 000 грн, сплачується після підписання сторонами акту наданих послуг.

До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем також надано акт №1 до договору від 10.07.2023р. про надання правової (правничої) допомоги, згідно якого сторони склали цей акт про те, що послуги, передбачені Договором про надання правничої допомоги від 10.07.2023р. Адвокатом були виконані, а Клієнтом послуги прийняті.

При цьому, Акт містить назву послуг, їх кількість, ціну та суму. Зокрема, Адвокатом було надано послуги: надання особистих консультацій з питань законодавства по судовій справі №916/3035/23, претензійно позовна робота (збір доказів) у кількості 13, за ціною 2 000 грн, на загальну суму 26 000 грн; підготовка та подача позовної заяви у кількості 1, за ціною 25 000 грн на суму 25 000 грн; підготовка та подача відповіді на відзив у кількості 1, за ціною 10 000 грн, на суму 10 000 грн; підготовка та подача заперечень щодо заяв про вступ у справу третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1 кількості 1, з ціною 2 000 грн, на суму 2 000 грн; підготовка та подача письмових пояснень з додатками, надсилання копій документів третім особам у кількості 1, за ціною 4 000 грн, на суму 4 000 грн; підготовка та подача заяви про зупинення /поновлення провадження у справі у кількості 3, за ціною 1 000 грн, на суму 3 000 грн. Загальна вартість наданих послуг - 100 000 грн.

Акт підписано представниками обох сторін без зауважень.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові Обєднаної Палати від 02.02.2024р. у справі №910/9714/24, зазначав, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до положень ч.4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно з положеннями ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У ч.5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч.4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (ст.ст. 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у ст. 126 та ч.ч.5-7,9 ст. 129 ГПК України.

Також, відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що: не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21); при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021р. у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №775/9215/15ц); суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 р.у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 р.у справі №916/2102/17, від 25.06.2019р. у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019р. у справі №922/928/18, від 30.07.2019р. у справі №911/739/15 та від 01.08.2019р. у справі №915/237/18).

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023р. у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у ст.ст. 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У контексті наведеного вище подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем у заяві про ухвалення додаткового рішення не наведено обгрунтуваня співмірності заявленого ним розміру витрат на послуги адвоката.

Враховуючи все викладене вище, матеріали справи, участь представника позивача в судовому процесі, на думку суду, заявлена до стягнення позивачем сума витрат на правничу допомогу не є співмірною із заявленими вимогами, складністю справи та вчиненими представником позивача діями, у зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

За таких обставин, заява ТОВ «САЙМОН»» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 123 - 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "САЙМОН» (вх.№2-1823/25 від 24.11.2025р. ) про ухвалення додаткового рішення у справі №916/3935/23 та стягнення з Обслуговуючого кооперативу "КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн- задовольнити частково.

2. Ухвалити додаткове рішення у справі №916/3035/23.

3. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР" (68000, Одеська обл., м.Чорноморськ, вул.1 Травня, 42, код ЄДРПОУ - 39439523, електронна адреса: , ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САЙМОН" (67840, Одеська обл., с.Молодіжне, вул.Набережна, буд. 6, код ЄДРПОУ - 33202802, електронна пошта: ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

4. У задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04 грудня 2025р.

Суддя Н.В. Рога