номер провадження справи 4/103/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 Справа № 908/2045/25

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Професійного пенсійного фонду незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України, (02002, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 23, кімн. 1120)

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС», (69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, буд. 8)

до відповідача 2 Виконавчого комітету Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД», (69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, буд. 8)

про визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Концур Г.А.

За участю представників сторін:

від позивача Анісімов В.В., на підставі довіреності б/н від 25.06.2025 (в режимі відеоконференції);

від відповідача 1 Свистунов А.Г., на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наказу № 293 від 01.11.2014;

від відповідача 2 Голосова С.І., на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, посвідчення № 1929 від 26.05.2025;

від третьої особи Доненко В.І., на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб підприємців, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (в режимі відеоконференції);

03.07.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н від 02.07.2025, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 02.07.2025, (вх. № 2227/08-07/25 від 03.07.2025) Професійного пенсійного фонду незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС», с. Запоріжжя та до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про:

1) визнання недійсним (незаконним) та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11 «Про оформлення права власності на нежитлові приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м. в житловому будинку № 8 по вул. Рельєфній м. Запоріжжя» за ТОВ «Трідекс»;

2) визнати недійсними (незаконними) та скасування свідоцтва про право власності САС № 378024 від 13.11.2009 та свідоцтва серії САС № 374298 від 13.11.2009 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» на нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, що видані на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11;

3) скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» на нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, що проведена на підставі свідоцтва про право власності САС № 378024 та свідоцтво про право власності серії САС № 374298, виданих на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.11.2009 № 432/11.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2025 справу № 908/2045/25 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.07.2025 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2045/25 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, присвоєний номер провадження справи 4/103/25, до участі у справі № 908/2045/25 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД», м. Запоріжжя, підготовче засідання призначено на 25.08.2025.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/2045/25 до 24.10.2025 та відкладено підготовче засідання на 22.09.2025.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.09.2025 закрито підготовче провадження у справі № 908/2045/25 та призначено справу до розгляду по суті на 20.10.2025.

В судове засідання 11.11.2025 з`явилися представники позивача, відповідачів 1 і 2 та третьої особи, судове засідання проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

До системи відеоконференцзв`язку 11.11.2025 приєдналися представники позивача та третьої особи, представники відповідачів 1 і 2 приймали участь в судовому засіданні безпосередньо в залі Господарського суду Запорізької області.

В судовому засіданні 11.11.2025 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві, підтримані позивачем в повному обсязі в судових засіданнях та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 19, 144 Конституції України, ст., ст. 316, 317, 319, 321, 369, 382, 385 ЦК України, положення Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про місцеве самоврядування в Україні». Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради в серпні 2009 року було введено в експлуатацію житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщення по вул. Рельєфна, 8 в м. Запоріжжі. Замовником будівництва виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС». У серпні 2009 року власниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку № 8 по вул. Рельєфній в м. Запоріжжі створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД», зареєстровано 19.08.2009 та членом якого є позивач. Не зважаючи на це, 22.10.2009 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято оскаржуване рішення № 432/11 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості по вул. Рельєфній, 8 за ТОВ «ТРІДЕКС» (ІІ черга будівництва)». На підставі вказаного рішення 13.11.2009 виконавчим комітетом Запорізької міської ради видані свідоцтво серії САС № 378024 та свідоцтво серії САС № 374298 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» на нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі. 08.12.2009 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ «ТРІДЕКС» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 28846611, а саме нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ «ТРІДЕКС» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 28768075, а саме на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, що підтверджується Витягами про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24718340 від 08.12.2009 та № 24703929 від 08.12.2009. Позивач є власником нежитлових приміщень, літ М-9, приміщення 99 (набуто на підставі договору купівлі-продажу № 291 від 22.02.2013), літ М-9, приміщення 101 (набуто на підставі договору купівлі-продажу № 295 від 22.02.2013), приміщення 109 (набуто на підставі договору купівлі-продажу № 529 від 16.02.2018) в буд. № 8 по вул. Рельєфній 8 в м. Запоріжжі, що підтверджується Витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 687334 від 22.02.2013, № 695494 від 22.02.2013 та № 114300112 від 16.02.2018, а тому, відповідно, порушуються права позивача як співвласника спільного неподільного майна багатоповерхового житлового будинку на користування ним. Так, в вересні 2024 року позивачу стало відомо, що частина неподільного (спільного) майна будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, а саме підвали, належить відповідачу 1 на праві власності, що є порушенням низки нормативно-правових актів. Отже, рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 року № 432/11 є таким, що порушує права співвласників спільного майна та є незаконним, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. У постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21, від 03.08.2022 у справі № 908/3168/19 викладено правові висновки, за змістом яких чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. у справі № 1-2/2004 , допоміжні приміщення багатоквартирного будинку є спільною власністю усіх співвласників цього будинку. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій. Отже, спірні приміщення підвалу є допоміжними приміщеннями у складі багатоквартирного будинку, оскільки там знаходяться комунікації будинку (тепло, водо, електро, тощо) їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням що підтверджується технічною документацією на будинок. Таким чином, нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі є технічним, призначене для обслуговування цілого будинку, а тому, в розумінні ст., ст. 1, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 382 ЦК України є об`єктом права спільної сумісної власності всіх співвласників багатоквартирного будинку, в т.ч. є власністю (спільною) позивача. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, в силу закону позивач є співвласником всіх технічних приміщень та приміщень загального користування, які призначені для обслуговування потреб всього будинку, в т.ч. і належних йому нежитлових приміщень. Пунктом 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що співвласники мають право, зокрема, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Підставою оформлення за відповідачем 1 права власності на допоміжні приміщення підвалів шляхом видачі свідоцтв про право власності було рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 432/11 від 22.10.2009, яке не стосувалося зміни статусу спірних приміщень та було спрямовано на оформлення документів про право власності після будівництва будинку, і це не підтверджує набуття права власності на спірні приміщення як окреме нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. За приписами ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції та Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Враховуючи вищезазначене, позивачем обрано спосіб захисту свої прав та охоронюваних законом інтересів шляхом визнання недійсним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11, що своїм наслідком має припинення у відповідача 1 права власності на об`єкт. На підставі зазначеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю. Також позивач просить суд покласти на відповідачів 1 і 2 судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн. (згідно попереднього орієнтовного розрахунку).

22.08.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» подано до суду Відзив на позовну заяву (вх. № 17000/08-08/25 від 25.08.2025), в якому відповідач 1 зазначив, що ТОВ Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» будо замовником будівництва двох багатоквартирних будинків на 9 та 17 поверхів по вул. Рельєфна у місті Запоріжжі. 22.10.2009 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято оскаржуване рішення № 432/11, яким вирішено оформити право власності за ТОВ «ТРІДЕКС» на об`єкти нерухомості по вул. Рельєфній, 8 в м. Запоріжжі згідно з додатком (п. 1), Орендному підприємству «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» доручено оформити та видати свідоцтва про право власності за ТОВ «ТРІДЕКС» на об`єкти нерухомості по вул. Рельєфній, 8 в м. Запоріжжі згідно з додатком (п. 2), а ТОВ «ТРІДЕКС» провести в ОП «Запорізьке МБТІ» реєстрацію права власності на об`єкти нерухомості, зазначені в п. 1 рішення (п. 3). Як зазначає відповідач 1, з моменту створення у побудованому будинку ОСББ «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД» ТОВ «ТРІДЕКС» ніколи не використовувало підвальні приміщення у власних потребах та передало управління цими приміщеннями з іншим загальним майном правлінню створеного ОСББ. Також відповідач 1 звертає увагу суду, що з огляду на проектну документацію спірних нежитлових приміщень ці приміщення мають технічний статус та є непристосованими для комерційного використання. Таким чином, відповідач 1 просить суд прийняти до уваги вище викладене при ухваленні рішення по суті спору у даній справі.

22.08.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС Виконавчим комітетом Запорізької міської ради подано до суду Відзив на позовну заяву (вх. № 16989/08-08/25 від 25.08.2025), в якому відповідач 2 зазначив, що згідно ст. 77 «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Розгляд судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень підпадає під юрисдикцію адміністративного судочинства. З урахуванням викладеного, Виконавчий комітет Запорізької міської ради вважає, що спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі № 908/2045/25. Також відповідач 2 зауважує на строки позовної давності при вирішенні спору у даній справі.

04.08.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД» подано до суду Письмові пояснення по суті спору (вх. № 15702/08-08/25 від 04.08.2025), в яких третя особа зазначила, що ОСББ «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД» є об`єднанням співвласників багатоквартирного житлового будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжя. З моменту створення Об`єднання у 2009 році частина підвальних приміщень, які є предметом спору у даній справі, використовувалася для господарських потреб: розміщення обладнання, доступу до мереж, зберігання інвентарю та технічного обслуговування житлового комплексу, тобто для забезпечення технічної експлуатації житлового комплексу. При цьому ТОВ «ТРІДЕКС» як зареєстрований власник цих приміщень не висловлювало заперечень проти такого використання та не здійснювало спроб обмежити доступ до приміщень. Таким чином, використання відбувалося відкрито, із розумінням і мовчазною згодою сторін. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» Об`єднання має право визначати порядок оплати внесків співвласниками. Водночас на площі спірних приміщень внески не нараховувалися, оскільки вони фактично використовувалися самим Об`єднанням, а не ТОВ «ТРІДЕКС». При цьому, між сторонами не було укладено формального договору про оренду чи користування. Об`єднання підкреслює, що ТОВ «ТРІДЕКС» володіє об`єктами критичної інфраструктури, зокрема трансформаторною підстанцією, через яку здійснюється електропостачання всіх приміщень житлового комплексу. ТОВ «ТРІДЕКС» та Професійний пенсійний фонд також є добросовісними співвласниками нежитлових приміщень у будинку, беруть участь у загальних зборах, виконують свої обов`язки, в тому числі - у частині оплати внесків, і демонструють конструктивний підхід до управління спільним майном. У зв`язку з цим Об`єднання наголошує на важливості збереження робочих і партнерських відносин із обома сторонами спору, а тому зазначає, про необхідність при вирішенні судом спору у даній справі забезпечити баланс інтересів усіх співвласників та досягти правової визначеності у питаннях володіння і користування технічними приміщеннями у спірних правовідносинах.

Позивачем через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС в порядку ст. 166 ГПК України подано суду Відповідь на відзив Виконавчого комітету Запорізької міської ради (вх. № 19066/08-08/25 від 22.09.2025), в якому позивачем зазначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Тобто справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника майна, а також в інших спорах, які виникають з майнових відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору підвідомчі господарським судам. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, в т.ч., щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці. Відповідні висновку узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постановах від 02.07.2019 по справі № 911/2012/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.10.2019 у справі № 814/2030/17, а тому при подані позову у цій справі юрисдикційність спору не порушена та відповідний спір розглядається в порядку господарського процесу. Щодо строків звернення до суду, то позивач зауважує, що ПРОФЕСІЙНИЙ ПЕНСІЙНИЙ ФОНД НЕЗАЛЕЖНОЇ ГАЛУЗЕВОЇ ПРОФЕСІЙНОЇ СПІЛКИ ЕНЕРГЕТИКІВ УКРАЇНИ є власником нежитлових приміщень літ М-9, приміщення 99, літ М-9 приміщення 101 з лютого 2013 року та приміщення 109 з лютого 2018 року. Лише 05.09.2024 під час наради власників нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного будинку житлового комплексу ОСББ «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД» позивачу стало відомо, що частина неподільного (спільного) майна будинку, а саме підвали належить ТОВ «ТРІДЕКС» на праві власності, що є порушенням низки нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тому враховуючи той факт, що лише 05.09.2024 позивач довідався про порушення своїх прав, то відповідно він і звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Також, позивач зазначає, що щодо спливу строку позовної давності є ряд висновків Великої Палати Верховного Суду, в яких не одноразово зазначалося, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 у справі № 922/614/19). Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу (висновки ВП ВС від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 та від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21). З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідачі 1 і 2 процесуальним правом, передбаченим ст. 167 ГПК України, на подання заперечень на відповідь на відзив не скористалися, відповідний процесуальний документ суду не подали.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, суд

УСТАНОВИВ

Актом державної приймальної комісії про прийнятті в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта вирішено прийняти в експлуатацію житловий комплекс І черга (9-и поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, 8.

Розпорядженням Запорізького міського голови № 976р від 27.10.2009 затверджено Акт приймальної комісії про прийнятті в експлуатацію житлового комплексу І черга (9-и поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями) по вул. Рельєфній, 8, в тому числі житловою площею 3623,00 кв.м., вбудовано-прибудовані приміщення площею 1221,4 кв.м., замовник будівництва Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» (відповідач 1 у справі).

Цим же розпорядженням № 976р від 27.10.2009 дозволено введення в експлуатацію житлового комплексу І черга (9-и поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, гаражними боксами №, № 1, 2, 3 та трансформаторною підстанцією) по вул. Рельєфній, 8.

Актом готовності об`єкта до експлуатації від 03.09.2009 підтверджено готовність до експлуатації житлового комплексу, що складається з сімнадцятиповерхового та дев`ятиповерхового житлових будинків, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, 8. Замовник будівництва ТОВ «ТРІДЕКС».

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.08.2009 внесено запис за № 0025857 щодо державної реєстрації юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД» (ідентифікаційний код юридичної особи 36648184), з місцезнаходженням: 69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, буд. 8.

22.10.2009 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення № 432/11 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості по вул. Рельєфній, 8 за ТОВ «ТРІДЕКС» (ІІ черга будівництва)», яке на час вирішення спору судом є чинним та не скасовано в судовому порядку.

На підставі вказаного рішення 13.11.2009 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради видані Свідоцтво серії САС № 378024 та Свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» на нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі.

08.12.2009 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ «ТРІДЕКС» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 28846611, а саме нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м., та внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ «ТРІДЕКС» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 28768075, а саме на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, що підтверджується Витягами про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24718340 від 08.12.2009 та № 24703929 від 08.12.2009.

В 2013 році Професійним пенсійним фондом незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України (позивачем у справі) набуті у власність приміщення літ М-9, приміщення 99 (на підставі договору купівлі-продажу № 291 від 22.02.2013) та літ М-9, приміщення 101 (на підставі договору купівлі-продажу № 295 від 22.02.2013) в буд. № 8 по вул. Рельєфній 8 в м. Запоріжжі.

Крім того, в 2018 році позивачем набуто право власності на приміщення 109 (на підставі договору купівлі-продажу № 529 від 16.02.2018) в буд. № 8 по вул. Рельєфній 8 в м. Запоріжжі.

Право власності позивача на вказане нерухоме майно підтверджується Витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 687334 від 22.02.2013, № 695494 від 22.02.2013 та № 114300112 від 16.02.2018.

Жодною стороною у даній справі цей факт не оспорюється.

Таким чином, судом з`ясовано, що з лютого 2013 року позивач став одним із співвласників будинку № 8 по вул. Рельєфній в м. Запоріжжі та членом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД».

В вересні 2024 року під час наради власників нежитлових приміщень першого поверху багатоквартирного 9-ти поверхового будинку житлового комплексу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, будинок 8, оформленої протоколом № 1 від 05.09.2024, позивачу стало відомо, що частина неподільного (спільного) майна будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, а саме підвал Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв.м. та підвал Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв.м. належать на праві власності ТОВ «ТРІДЕКС» та зареєстровані за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 432/11 від 22.10.2009.

Відповідачем 1 належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, на спростування цих доводів позивача, що як на вересень 2024 року, так і станом на теперішній час спірне нерухоме майно зареєстроване за ним, суду не надано.

Як стверджує позивач, нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, є технічними, призначеними для обслуговування цілого будинку, тобто є допоміжними приміщеннями у складі багатоквартирного будинку, оскільки там знаходяться комунікації будинку (тепло, водо, електро, тощо), їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням що підтверджується технічною документацією на будинок.

Таким чином, в розумінні ст., ст. 1, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 382 ЦК України спірні приміщення підвалу є об`єктом права спільної сумісної власності всіх співвласників багатоквартирного будинку, в т.ч. є власністю (спільною) позивача.

Оскільки позивач є власником нежитлових приміщень літ М-9, приміщення 99, літ М-9, приміщення 101, приміщення 109 в буд. № 8 по вул. Рельєфній в м. Запоріжжі, то позивач вважає, що визнання за відповідачем 1 права власності на приміщення підвалу в зазначеному житловому будинку є порушенням норм чинного законодавства, а тому, відповідно, порушуються права позивача як співвласника спільного неподільного майна багатоповерхового житлового будинку на користування ним.

З урахуванням викладеного, рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 року № 432/11 є таким, що порушує права співвласників спільного майна та є незаконним.

Підставою оформлення за відповідачем 1 права власності на допоміжні приміщення підвалів шляхом видачі свідоцтв про право власності було рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 432/11 від 22.10.2009, яке не стосувалося зміни статусу спірних приміщень та було спрямовано на оформлення документів про право власності після будівництва будинку, і це не підтверджує набуття права власності на спірні приміщення як окреме нерухоме майно, тому свідоцтва про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» на спірне нерухомому майно підлягають визнанню судом недійсними, а державна реєстрація права власності на це майно підлягає скасуванню в судовому порядку.

Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами і третьою особою письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

При вирішення спору у даній справі суд зазначає, що пунктом 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 зазначеного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 зі змінами, внесеними згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 № 14-рп/2011.

Так, у пункті 1.1 рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.

За змістом частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Відповідно до статті 4 Житлового кодексу УРСР до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Отже, нежилим є приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 552/7636/14-ц та постановах Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 910/22039/21, від 31.01.2023 у справі № 914/379/21, від 30.06.2022 у справі № 906/1227/19.

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина 3 статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 552/7636/14-ц та постановах Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 914/379/21, від 21.01.2021 у справі № 925/1222/19, від 13.10.2021 у справі № 914/687/20.

Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно належати до допоміжного та бути нежитловим. (Висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 910/16166/19, від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21)

Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 924/195/22, від 27.06.2023 у справі № 910/22039/21, від 31.01.2023 у справі № 914/379/21.

Визначальним для правильного вирішення цього спору є з`ясування та визначення правового режиму спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18, від 17.11.2021 у справі № 904/663/19, від 13.04.2021 у справі № 916/2961/18.

Отже, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Жодною із сторін у даній справі не заперечується, що приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв.м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв.м., розташовані у будинку АДРЕСА_1 не є самостійним об`єктом нерухомого майна та є допоміжними приміщеннями.

Згідно зі ст. 1 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирному будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, створеною власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

З матеріалів справи вбачається, що в житловому будинку № 8 по вул. Рельєфній в м. Запоріжжя співвласниками будинку створене та функціонує ОСББ «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД».

Позивач Професійний пенсійний фонд незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України є одним із співвласників будинку № 8 по вул. Рельєфній в м. Запоріжжя та членів ОСББ «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД», оскільки є власником нерухомого майна, розташованого у вказаному житловому будинку.

Враховуючи встановлення належності спірних приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, ОСББ «ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ ПОСАД» не потрібно доводити право власності на ці приміщення, оскільки за наявності у них статусу допоміжного приміщення, вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі і позивача у даній справі. (Аналогічна позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладена в постанові від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18)

З матеріалів справи судом встановлено, що 22.10.2009 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято оспорюване рішення № 432/11 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості по вул. Рельєфній, 8 за ТОВ «ТРІДЕКС» (ІІ черга будівництва)».

На підставі вказаного рішення 13.11.2009 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради видані Свідоцтво серії САС № 378024 та Свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» на нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі.

08.12.2009 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ «ТРІДЕКС» на спірні об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 28846611 та з реєстраційним номером 28768075, що підтверджується Витягами про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24718340 від 08.12.2009 та № 24703929 від 08.12.2009.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини щодо належності спірних приміщення до спільної власності власників квартир у багатоквартирному будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, 8, суд дійшов висновку, що рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості по вул. Рельєфній, 8 за ТОВ «ТРІДЕКС» (ІІ черга будівництва) підлягає визнанню незаконним в частині, як таке, що порушує права позивача.

При цьому, в даному випадку суд вважає, що саме визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11 є належним способом захисту прав, оскільки це дозволяє усунути юридичну дійсність акта, який порушує права особи. Тобто, суд встановлює, що рішення не відповідає вимогам закону на момент його прийняття, чим відновлює порушене право позивача.

В цьому контексті доводи відповідача 2 стосовно того, що спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства суд вважає безпідставними і необґрунтованими, з огляду на наступне.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Тобто справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника майна, а також в інших спорах, які виникають з майнових відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору підвідомчі господарським судам.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, в т.ч., щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідні висновку узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постановах від 02.07.2019 по справі № 911/2012/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.10.2019 у справі № 814/2030/17.

Отже, суд цілком погоджується з твердженнями позивача, що при подані позову у цій справі юрисдикційність спору не порушена та відповідний спір розглядається в порядку господарського процесу.

Матеріалами справи доведено, що в подальшому на підставі оспорюваного рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11 проведено реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем 1 та останнім отримано свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м. в житловому будинку № 8 по вул. Рельєфній м. Запоріжжя.

При цьому зазначені дії (реєстрація права власності та видача свідоцтва про право власності за відповідачем 1) не змінюють правового режиму підвальних приміщень з допоміжних на нежитлові, якщо відсутні підстави відносити їх до нежитлових.

Суть державної реєстрації прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Свідоцтво про право власності дійсно є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у Відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Факт визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11 має наслідком та є підставою для визнання недійсними свідоцтв про право власності відповідача 1 на нежитлові приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м. в житловому будинку № 8 по вул. Рельєфній м. Запоріжжя та скасування державної реєстрації права власності відповідача 1 на спірне нерухоме майно.

Відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву зазначалося про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (статті 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Позивач зазначає, що про порушення свого права йому стало відомо в вересні 2024 року. Матеріали справи не містять доказів, які б доводили, що позивач міг дізнатись про порушення свого права раніше. Отже, слід вважати, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Крім того, суд вважає обґрунтованими у контексті спірних правовідносин щодо спливу строку позовної давності посилання позивача на ряд висновків Великої Палати Верховного Суду, в яких не одноразово зазначалося, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 у справі № 922/614/19).

Оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Отже, його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу (висновки ВП ВС від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 та від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21).

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доказами, наданими позивачем, повністю підтверджуються викладені у позовній заяві обставини і при цьому правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбачений законом і є ефективним.

Доводи відповідачів 1 і 2, наведені в обґрунтування правової позиції по суті спору, не спростовують висновків суду покладених в основу даного судового рішення.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, при цьому належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачами 1 і 2, а тому в цілому позов задовольняється судом.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Згідно зі ст. 129 ГПК України, з урахуванням висновків суду щодо обґрунтованості позовних вимог, судовий збір покладається на відповідачів 1 і 2 порівну, оскільки спір доведено до суду з їх вини.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, про які зазначено у позовній заяві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За таких обставин, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

В позовній заяві позивачем зазначено лише попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, а саме позивачем зазначено, що попередньо (орієнтовно) сума судових витрат на правничу допомогу адвоката становить 10 000,00 грн.

В підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи не надано відповідних документів, а саме: розрахунку витрат на правничу допомогу і з визначенням остаточної суми таких витрат, доказів на підтвердження здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, підписаного акту виконаних робіт із детальним розшифруванням наданих послуг та їх вартості.

Враховуючи наведене, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до стягнення не присуджуються.

Керуючись ст., ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Професійного пенсійного фонду незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС», м. Запоріжжя та до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості по вул. Рельєфній, 8 за ТОВ «ТРІДЕКС» (ІІ черга будівництва)» в частині об`єктів нерухомого майна нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв.м. та на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв.м. в житловому будинку № 8 по вул. Рельєфній м. Запоріжжя.

3. Визнати недійсним Свідоцтво про право власності САС № 378024 від 13.11.2009 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» (ідентифікаційний код юридичної особи 32607851) на нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м., розташоване у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11.

4. Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» (ідентифікаційний код юридичної особи 32607851) на нежитлове приміщення підвалу Літ. М-9 приміщення 98 загальною площею 971,8 кв. м., що проведена на підставі Свідоцтва про право власності САС № 378024 від 13.11.2009, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.11.2009 № 432/11.

5. Визнати недійсним Свідоцтво про право власності серії САС № 374298 від 13.11.2009 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» (ідентифікаційний код юридичної особи 32607851) на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.10.2009 № 432/11.

6. Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС» (ідентифікаційний код юридичної особи 32607851) на нежитлове приміщення підвалу Літ. Н-17, Н1-2, Н2-2 приміщення 179 загальною площею 822,7 кв. м., розташовані у будинку № 8 по вул. Рельєфній у місті Запоріжжі, що проведена на підставі Свідоцтва про право власності САС № 374298 від 13.11.2009, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.11.2009 № 432/11.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІДЕКС», (69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, буд. 8, ідентифікаційний код юридичної особи 32607851) на користь Професійного пенсійного фонду незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України, (02002, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 23, кімн. 1120, ідентифікаційний код юридичної особи 33107539) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору. Видати наказ.

8. Стягнути з Виконавчого комітету Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи 02140892) на користь Професійного пенсійного фонду незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України, (02002, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 23, кімн. 1120, ідентифікаційний код юридичної особи 33107539) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 02» грудня 2025 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.