ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025м. ДніпроСправа № 904/4737/25
Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача (за первісним позовом): Головко В.П.;

від відповідача (за первісним позовом): Бобиль В.В.;

розглянувши матеріали справи №904/4737/25

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Еко-Сервіс"

про зобов`язання вчинити дію та стягнення штрафних санкцій,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Еко-Сервіс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 25.08.2025 за вих. №б/н до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Еко-Сервіс" (далі - відповідач) у якій просить:

зобов`язати відповідача здійснити допоставку товару, обумовленого рознарядкою від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 та від 14.03.2025 №ЦЗВ-31/208, за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01;

стягнути 1.461.969,68 грн штрафних санкцій за належне виконання зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01.

Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4737/25 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2025.

Ухвалою від 29.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи прийнято здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання відбудеться 24.09.2025.

Через підсистему "Електронний суд" 10.09.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Еко-Сервіс" надійшов зустрічний позов від 10.09.2025 за вих. №б/н до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 255.559,31 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4737/25 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.09.2025.

Ухвалою від 12.09.2025 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, підготовче засідання призначено на 24.09.2025.

Через підсистему "Електронний суд" 10.09.2025 від ТОВ "Комерційна фірма "Еко-Сервіс" надійшов відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Через підсистему "Електронний суд" 15.09.2025 від АТ "Українська залізниця" надійшла відповідь на відзив.

Через підсистему "Електронний суд" 18.09.2025 від ТОВ "Комерційна фірма "Еко-Сервіс" надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 24.09.2025 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання у справі до 22.10.2025.

Через підсистему "Електронний суд" 24.09.2025 від АТ "Українська залізниця" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

Через підсистему "Електронний суд" 24.09.2025 від АТ "Українська залізниця" надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою від 22.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2025.

Через підсистему "Електронний суд" 19.11.2025 від ТОВ "Комерційна фірма "Еко-Сервіс" надійшло клопотання про відкладення судового засідання, мотивоване тим, що відповідач не має змоги забезпечити участь свого адвоката у судовому розгляду через його зайнятість в Господарському суді Київської області (представництво інтересів ФГ "Вікторія" в судовому засіданні по справі № 911/246/25).

Відповідач за первісним позовом у судове засідання 20.11.2025 не з`явився.

Ухвалою суд від 20.11.2025 відкладено розгляд справи по суті до 03.12.2025.

У судовому засіданні 03.12.2025 представники сторін надали усні пояснення у справі, відповіли на запитання суду.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. А тому справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом

Позовні вимоги мотивовані тим, що наявними у справі письмовими доказами є доведеним факт недопоставки, а також прострочення поставки відповідачем товару за договором, а тому позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити допоставку товару, обумовленого рознарядкою від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 та від 14.03.2025 №ЦЗВ-31/208 за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01, та стягнути 1.461.969,68 грн штрафних санкцій за належне виконання зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01.

Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом

Відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що розділом 11 договору передбачено забезпечення виконання договору у вигляді банківської гарантії на суму 1.139.039,95 грн.

На виконання умов договору відповідач уклав з АТ КБ «Приватбанк» договір-заяву №G1224/8591 від 12.12.24 з терміном дії до 03.02.2025, який 03.01.2025 було продовжено до 31.07.2025. Відповідач 12.12.2024 здійснив АТ КБ «Приватбанк» платіж згідно з платіжною інструкцією №168 на суму 1.139.039,95 грн з призначенням «покриття за гарантією №G1224/8591».

06.06.2025 позивач надіслав відповідачу претензію №ЦЗВ-20/2413 щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару на суму 1.437.776,19 грн, з чим відповідач не погодився та 20.06.2025 надіслав відповідь на претензію, не погоджуючись із підставами нарахування штрафних санкцій. Незважаючи на це, позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою платежу за банківською гарантією №G1224/8591.

17.07.2025 та 24.07.2025 АТ КБ «Приватбанк» повідомив відповідача про перерахування коштів на рахунок Філії «Центр забезпечення виробництва АТ Укрзалізниця».

Тому, на думку відповідача, подаючи позов, позивач фактично намагається незаконно стягнути штрафні санкції двічі.

Безпідставним відповідач також вважає нарахування штрафу 15% на суму 3.643.791,96 грн за рознарядкою №1.

Відповідно до п. 4.2 договору поставка проводиться партіями протягом 30 днів з дати надання письмової рознарядки.

Рознарядка від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 була надіслана позивачем 20.02.2025 засобами АТ «Укрпошта», при цьому надано копію фіскального чеку та опису вкладення зі штампом пошти 24.02.2025. Зважаючи на термін поштового обігу з м. Києва до м. Дніпро, відповідач не міг отримати рознарядку раніше 25.02.2025, тому термін поставки спливав 27.03.2025.

Товар по видатковій накладній №6 був поставлений 25.03.2025, фактично отриманий 18.03.2025 (ТТН №Р6 від 13.03.2025) у зв`язку з тим, що підписання накладної №6 25.03.2025 пов`язане з вимогами уповноважених осіб складського господарства, щодо надання додаткових документів, не передбачених умовами договору (оригіналів протоколу випробування на товщину 19 мм), про що на адресу позивача були направлені з боку відповідача відповідні листи від 17.03.2025 за №1703с-ЦЗВ/2 та №1703с-ЦЗВ/3.

З 18.03.2025 по 25.03.2025 товар знаходився у відповідача на відповідальному зберіганні.

Також, на думку відповідача, нарахування пені на суму 133.215,02 грн та вимога здійснити до поставку товару за рознарядкою від 20.02.2025 є безпідставними.

Кількість плити фанерної в рознарядці №ЦЗВ-31/103 зазначена з приміткою «відповідно до пакування, але не більше» і не перевищує 36,26 мі. Замовлення виконано 18.03.2025 (видаткова накладна №6 на 28,228 мі) та 09.04.2025 (позиція №1 видаткової накладної №7 на 7 мі), загалом поставлено 35,228 мі, що відповідає пакуванню і не перевищує замовлену кількість. Рознарядка виконана без прострочення 15 діб (п.9.3.1 договору), отже нарахування пені та вимога допоставки товару є безпідставними.

Попередній орієнтовний розмір судових витрат відповідача складає 40.000,00 грн на правничу допомогу.

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом на відзив відповідача

Позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві та зазначає, що застосування забезпечення виконання зобов`язання у вигляді банківської гарантії та штрафних санкцій не є подвійним стягненням. Законом не встановлено обмежень на застосування декількох видів забезпечення виконання зобов`язань, зокрема банківської гарантії та неустойки у вигляді штрафу та пені. Банківська гарантія не є штрафною санкцією за невиконання договору і не звільняє відповідача від обов`язку сплати нараховані штрафні санкції.

Договір №ЦЗВ-02-00725-01 від 28.01.2025 було укладено за результатами конкурсної процедури закупівлі №UA-2024-11-21-012966-a, відповідач був ознайомлений з проектом договору та погодився з його умовами, зокрема п. 9.3.1 щодо оплати штрафу 15% від вартості непоставленого в строк товару та пені 0,1% за кожен день прострочення понад 15 діб. Тому аргументи відповідача щодо нібито неправомірного застосування штрафних санкцій є безпідставними і не можуть бути достатніми для відмови у задоволенні позову.

Щодо правильності розрахунку суми позовних вимог позивач зазначає, що рознарядка від 20.02.2025 №ЦЗВ-31-103 була надіслана відповідачу першочергово на електронну пошту, зазначену у договорі, однак такі докази надати позивач не може у зв`язку з хакерською атакою на онлайн системи та програмне забезпечення товариства позивача, а доводи відповідача про нібито отримання рознарядки лише після 24.02.2025 не відповідають фактичним обставинам і спростовуються наявними доказами.

Разом з тим, позивач зазначає, що поставка товару проводиться тільки на підставі письмової рознарядки покупця (п.4.2 та п.4.5 договору), яка є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

Позивач звертає увагу суду, що лист з рознарядкою від 20.02.2025 №ЦЗВ-31-103 не було отримано поштою відповідачем, що підтверджується квитанцією про повернення листа від 12.03.2025, однак фактична поставка товару відбулася (з простроченням), тому, на думку позивача, рознарядку відповідач отримав електронним листом не пізніше 24.02.2025. Аргументація ж відповідача щодо обставин, які нібито роблять неправомірним застосування штрафних санкцій, є безпідставною.

Відтак, позивач вважає, що з урахуванням того, що неналежне виконання відповідачем зобов`язань не є наслідком форс-мажору, позивачем правомірно застосовано штрафні санкції за неналежне виконання договору, а доводи та заперечення, викладені у відзиві, є необґрунтованими та безпідставними.

Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом на заперечення на відповідь на відзив позивача

Відповідач зазначає, що позивач не заперечує, що сума штрафних санкцій у розмірі 1.139.039,95 грн вже була погашена відповідачем за рахунок гарантії АТ КБ «Приватбанк» ще до звернення до суду, тобто фактично позивач порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності, застосовуючи до відповідача штрафні санкції двічі отримавши суму через гарантію та подавши позовну заяву.

Безпідставним є нарахування штрафу 15% на суму 3.643.791,96 грн (рознарядка №1). Відповідно до п. 4.2 та п. 4.5 договору поставка проводиться партіями протягом 30 днів з дати надання письмової рознарядки, яка може надсилатися поштою, уповноваженому представнику або на електронну адресу постачальника. Якщо рознарядка від 20.02.2025 була надіслана електронною поштою, її дублювання цінним листом є зайвим. Документи, надані позивачем, не підтверджують надсилання рознарядки електронною поштою 20.02.2025. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не заперечує, що продукція була отримана позивачем 18.03.2025 за ТТН №Р6 від 13.03.2025. З 18.03.2025 по 25.03.2025 товар знаходився у відповідача на відповідальному зберіганні. Безпідставним є також нарахування пені на суму 133.215,02 грн та вимога здійснити допоставку товару за рознарядкою від 20.02.2025, оскільки позивач у своїх запереченнях не навів жодного контраргумента.

Разом з тим, відповідач зазначає, що якщо суд визнає підстави для нарахування штрафних санкцій, відповідач просить зменшити їх розмір.

Відповідач обґрунтовує клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій тим, що позивач вже отримав 1.139.039,95 грн за рахунок гарантії, штрафні санкції є фінансовою санкцією для спонукання сторони до виконання зобов`язання, збитків у позивача від не нарахування штрафу немає, а штраф не є основним боргом, тому його зменшення не призведе до негативного фінансового наслідку для позивача, а тому відповідач просить суд зменшити заявлений розмір штрафних санкцій на 90% з дотриманням принципів добросовісності, розумності та пропорційності.

Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом

Позивач за зустрічним позовом наголосив, що між сторонами 28.01.2025 було укладено договір № ЦЗВ-02-00725-01 про закупівлю фанери важкогорючої.

Відповідно до умов договору, постачальник зобов`язався поставити товар, а покупець прийняти та оплатити його відповідно до специфікацій. Строк поставки 30 днів з дати надання письмової рознарядки, яка могла направлятися поштою, уповноваженому представнику або на електронну адресу.

20.02.2025 та 17.03.2025 покупець надіслав рознарядки № ЦЗВ-31/103 від 20.02.2025 та № ЦЗВ-31/208 від 17.03.2025 (рознарядка 1 та 2) на поставку товару на суму 4.680.597,16 грн та 7.745.058,72 грн, відповідно, з кінцевими датами поставки 24.03.2025 та 16.04.2025 включно.

Згідно з договором забезпечення виконання у вигляді банківської гарантії складало 1.139.039,95 грн. ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» уклав із АТ КБ «Приватбанк» договір гарантії №G1224/8591 і 12.12.2024 було здійснено платіж у банку на її покриття, 03.01.2025 термін дії договору гарантії було продовжено до 31.07.2025.

06.06.2025 відповідач надіслав позивачу претензію №ЦЗВ-20/2413 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару у сумі 1.437.776,19 грн.

20.06.2025 позивач надсилав відповідь на претензію, не погодившись із нарахуванням штрафу. Незважаючи на це, покупець звернувся до АТ КБ «Приватбанк» за банківською гарантією №G1224/8591.

17.07.2025 банк повідомив позивача про вимогу платежу, 24.07.2025 задовольнив вимогу та перерахував 1.139.039,95 грн на рахунок Філії «Центр забезпечення виробництва АТ Укрзалізниця».

ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» вважає безпідставним нарахування штрафу 15% на суму 3.643.791,96 грн (рознарядка 1), оскільки термін поставки спливав 27.03.2025, а фактично товар поставлено 18.03.2025 та перебував на відповідальному зберіганні з 18.03.2025 по 25.03.2025. Пеня на суму 7.726,76 грн також нарахована безпідставно, оскільки загальна кількість товару відповідає пакуванню і замовленій кількості.

При цьому ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» погоджується із нарахуванням штрафу по рознарядці 2 від 14.03.2025.

Відтак, за розрахунком позивача загальна сума штрафних санкцій по рознарядці 1 та 2 складає 883.480,64 грн (135.538,53 грн сума штрафних санкцій по рознарядці 1 + 747.942,11 грн сума штрафних санкцій по рознарядці 1 та 2).

Сума отриманої відповідачем за зустрічним позовом гарантії становить 1.139.039,95 грн, а відтак розмір безпідставно отриманих коштів складає 255.559,31 грн (1.139.039,95 грн - 883.480,64 грн).

Попередній розрахунок судових витрат позивача, в т.ч. на правничу допомогу, складає 50.000 грн.

Стислий виклад позиції відповідача за зустрічним позовом

12.12.2024 ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» уклав з АТ КБ «Приватбанк» договір - заяву №G1224/8591 про надання гарантії з терміном дії до 03.02.2025, продовжено до 31.07.2025.

Відповідно до п. 11.1 договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 № ЦЗВ-02-00725-01 постачальник зобов`язаний надати забезпечення виконання договору у вигляді гарантії 4% від ціни договору (1.139.039,95 грн).

За п. 11.7 Договору у разі порушення умов Постачальником, зокрема несвоєчасної поставки Товару, Покупець має право стягнути забезпечення виконання Договору. 06.06.2025 філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» нараховано штрафні санкції у сумі 1.437.776,19 грн та направлено претензію № ЦЗВ-20/2413. 23.06.2025 відповідач надіслав відповідь, не погоджуючись із претензією.

14.07.2025 відповідач звернувся до Банку-гаранта про сплату гарантії в розмірі 1.139.039,95 грн, яка була задоволена. Доводи ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» у зустрічній позовній заяві зводяться до оспорювання розрахунку штрафних санкцій, при цьому факт неналежного виконання Договору визнається, що є гарантійним випадком.

Поставка Товару з порушенням строків є неналежним виконанням зобов`язань, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу та стягнення забезпечення гарантії. Розмір гарантії фіксований і складає 4% від ціни Договору. Доводи принципала виходять поза межі предмета розгляду зустрічного позову.

Закон не забороняє одночасне застосування різних видів забезпечення, зокрема банківської гарантії та штрафних санкцій. Банківська гарантія не є штрафом і не звільняє від сплати нарахованих штрафів. Відповідно до ст. 546 ЦК України зобов`язання можуть забезпечуватися різними способами.

Стаття 566 ЦК України передбачає, що гарантія не обмежує відповідальність гаранта сумою гарантії. Верховний Суд підтвердив, що сплата гарантії і сплата штрафних санкцій не належать до одного виду відповідальності, тож можливість стягнення штрафу не залежить від реалізації права на банківську гарантію (справа № 908/7/18).

Договір укладено за результатами публічної закупівлі і позивач ознайомлений із його умовами, у тому числі з правом стягнення забезпечення за порушення зобов`язань. Укладення Договору підтверджує усвідомлення ризиків, включно з умовами воєнного стану.

Неустойка забезпечує дисципліну боржника та компенсує можливі втрати кредитора. Верховний Суд підтверджує, що виплата за гарантією здійснюється на підставі належно оформленої вимоги бенефіціара, незалежно від спорів між принципалом і бенефіціаром.

Оскільки кошти, які просить стягнути позивач за зустрічним позовом, набуті за наявності правової підстави, вони не є безпідставним збагаченням (ст. 1212 ЦК України). Тому доводи ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» про безпідставність набуття коштів є безпідставними, а стягнення гарантії обґрунтоване та підтримується судовою практикою.

Враховуючи неналежне виконання ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» своїх зобов`язань право позивача стягнути предмет забезпечення у вигляді банківської гарантії є правомірним. Доводи та заперечення відповідача у зустрічному позові є необґрунтованими.

Додаткові пояснення позивача за первісним позовом на відзиві відповідача та зустрічний позов

В заперечення на доводи ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» у відзиві та зустрічній позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 № ЦЗВ-02-00725-01 філія «ЦЗВ» направила ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» рознарядки: 20.02.2025 рознарядка № ЦЗВ- 31/103 на фанеру 10мм 21,470 мі та фанеру 19мм 14,790 мі, на загальну суму 4.680.597,16 грн (рознарядка 1), кінцевий термін поставки 24.03.2025; 17.03.2025 рознарядка № ЦЗВ-31/208 на фанеру 19мм 60,000 мі, на загальну суму 7.745.058,72 грн (рознарядка 2), кінцевий термін 16.04.2025. Датою поставки вважається підписання акта прийому-передачі або видаткової накладної.

Стосовно виконання рознарядки 1 позивач зазначає, що відповідачем товар не поставлено в строк, фактично поставлено товар на суму 4.547.382,14 грн із простроченням (накладні від 25.03.2025 №6 та 07.04.2025 №7, поставка підтверджена 09.04.2025 підписом товарознавця Ковтуненка О.О.). Товар на суму 133.215,02 грн станом на дату претензії не поставлено.

Стосовно рознарядки 2 позивач зазначає, що відповідачем частково поставлено товар на суму 2.754.917,39 грн (накладна 07.04.2025 №7, поставка 09.04.2025), інша частина товару на 4.985.107,04 грн поставлена з простроченням (накладні 17.04.2025 №8 та 28.04.2025 №9, поставка 18.04.2025 та 29.04.2025). Товар на суму 5.034,29 грн станом на дату претензії не поставлено.

Щодо примітки у рознарядці № ЦЗВ-31/103 «відповідно пакування, але не більше» позивач зазначає, що умови договору передбачають, що пакування відповідає властивостям товару, нормам країни виробника та технічним умовам, забезпечує збереження під час транспортування та зберігання, кожне тарне місце має пакувальний аркуш і маркування, а вартість упаковки входить у вартість товару.

Відтак, на думку позивача, доводи ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» щодо безпідставності нарахування пені та вимоги до поставити товар не обґрунтовані умовами договору та не підтверджуються доказами, а отже не відповідають фактичним обставинам справи.

Відтак, АТ «Укрзалізниця» вважає, що заперечення ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» у відзиві та зустрічній позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; поставки товару; настання строку оплати товару; наявності / відсутності повної / часткової оплати товару; наявності / відсутності заборгованості; правомірності нарахування штрафних санкцій, наявності / відсутності підстав для зобов`язання поставити товар.

Суд встановив, що між 28.01.2025 між акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (далі - покупець, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЕКО-СЕРВІС» (далі - постачальник відповідач за зустрічним позовом) укладено договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-00725-01 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до специфікації №1 (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору визначено найменування товару: фанера важкогорюча (44190000-8 Конструкційні матеріали різні).

Згідно з п. 4.2. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.

Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем.

Місце поставки товару: - м. Фастів (Київська обл.) або на адресу іншого підрозділу, вказаного в рознарядці покупця.

Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця (п. 4.5. договору).

Згідно з п. 4.6 договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної.

Ціна договору становить 23.729.999,36 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 4.745.999,87 грн, усього з ПДВ 28.475.999,23 грн (п. 6.3 договору).

Відповідно до п.п 9.3.1. п. 9.3 договору при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 30.06.2025 (п. 16.1 договору).

Як у первісному позові зазначає позивач, на виконання умов договору позивачем на електронну адресу постачальника (), яка зазначена у розділі 19 договору, та поштову адресу направлено рознарядки (дозволи) на відвантаження товару, а саме:

- 20.02.2025 направлено рознарядку від 20.02.2025 № ЦЗВ- 31/103 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 4.680.597,16 грн (далі - рознарядка-1); кінцевою датою поставки товару є 24.03.2025 включно;

- 17.03.2025 направлено рознарядку від 14.03.2025 № ЦЗВ-31/208 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 7 745 058,72 грн (далі - рознарядка-2); кінцевою датою поставки товару є 16.04.2025 включно.

На підтвердження факту направлення рознарядки-1 відповідачу засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» позивачем додані копії фіскального чеку, поштової накладної, опису вкладення за трек-номером 205 (арк. 16 на звороті -17, том 1).

На підтвердження факту направлення рознарядки-2 на електронну адресу відповідача додано роздруківку (знімок екрану) з поштового програмного забезпечення позивача (арк.18 на звороті).

Позивач зазначає, що стосовно виконання рознарядки-1, то протягом строку дії рознарядки-1 постачальником товар не поставлено.

Товар на суму 4.547.382,14 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 25.03.2025 № 6, від 07.04.2025 № 7 (позиція № 1) (товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 133.215,02 грн за рознарядкою-1 станом на дату подання позовної заяви відповідачем не поставлено.

Стосовно виконання рознарядки-2, то протягом строку дії рознарядки-2 постачальником частково поставлено товар на суму 2.754.917,39 грн, що підтверджується видатковою накладною від 07.04.2025 № 7 (позиція № 2) (товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 4.985.107,04 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 17.04.2025 № 8 (товар поставлено 18.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О. ), від 28.04.2025 № 9 (товар поставлено 29.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 5.034,29 грн за рознарядкою-2 станом на дату подання позовної заяви відповідачем не поставлено.

З метою досудового врегулювання спору у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» пп. 1.1., 4.2. договору, позивачем було нараховано постачальнику штрафні санкції (штраф та пеню) у сумі 1.437.776,19 грн та направлено 12.06.2025 на електронну адресу та 13.06.2025 на поштову адресу відповідача претензію від 06.06.2025 № ЦЗВ-20/2413, що підтверджується роздруківкою (знімок екрану) з поштового програмного забезпечення позивача (арк.24, том) та копіями фіскальних чеків, поштової накладної, опису вкладення за трек-номером 205.

23.06.2025 на адресу позивача надійшла відповідь від 17.06.2025 № 17/06/2025 на претензію, в якій відповідач вказав, що не вбачає підстав для притягнення до відповідальності, застосування штрафних санкцій та просив її відкликати (арк. 51, том 1).

Претензія позивача залишилась без задоволення, кошти від відповідача на рахунок філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» не надходили.

У зв`язку з порушенням вимог пунктів 1.1 та 4.2. договору, враховуючи незадоволення ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» вимог позивача про сплату штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору, позивач зазначає, що вимушений звернутися до суду з цим позовом про стягнення 1.461.969,68 грн штрафних санкцій (штрафу, пені) та про допоставку товару.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з первісним позовом.

Позивач у зустрічному позові підтверджує, те що між 28.01.2025 між акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЕКО-СЕРВІС» укладено договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-00725-01 (далі - договір).

Разом з тим, позивач за зустрічним позовом зазначає, що розділом 11 договору передбачено забезпечення виконання договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 1.139.039,95 грн.

На виконання умов договору ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЕКО-СЕРВІС» уклав з АТ КБ «Приватбанк» Договір -заяву №G1224/8591 про надання гарантії від 12.12.2024 з терміном дії до 03.02.2025.

03.01.2025 шляхом внесення змін до договору термін дії гарантії був продовжний до 31.07.2025.

12.12.2024 ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЕКО-СЕРВІС» платіжною інструкцією №168 здійснив АТ КБ «Приватбанк» платіж в розмірі 1.139.039,95 грн з призначенням «покриття за гарантією №G1224/8591».

06.06.2025 покупець надіслав на адресу постачальника претензію за №ЦЗВ-20/2413 щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару по договору в сумі 1.437.776,19 грн.

Претензія була обґрунтована тим, що « 20.02.2025 направлено рознарядку від 20.02.2025 № ЦЗВ-З 1/103 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 4.680.597,16 грн (далі - рознарядка 1); кінцевою датою поставки товару є 24.03.2025 включно; 17.03.2025 направлено рознарядку від 14.03.2025 № ЦЗВ-ЗІ/208 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 7.745.058,72 грн (далі - рознарядка 2); кінцевою датою поставки товару є 16.04.2025 включно.

Відповідно до п. 4.6 договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому передачі товару або видаткової накладної.

Стосовно виконання рознарядки1: протягом строку дії рознарядки 1 постачальником товар не поставлено.

Товар на суму 4.547.382,14 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 25.03.2025 № 6, від 07.04.2025 № 7 (позиція № 1) (Товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 133 215,02 грн станом на дату подання цієї претензії постачальником не поставлено.

Стосовно виконання рознарядки 2: протягом строку дії рознарядки 2 постачальником частково поставлено товар на суму 2.754.917,39 грн, що підтверджується видатковою накладною від 07.09.2025 № 7 (позиція № 2) (товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 4.985.107,04 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 17.04.2025 № 8 (товар поставлено 18.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О. ), від 28.04.2025 № 9 (товар поставлено 29.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 5.034,29 грн станом на дату подання цієї претензії постачальником не поставлено.

Таким чином, ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» неналежно виконало свої зобов`язання за договором, чим порушило вимоги пунктів 1.1 та 4.2 договору.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3 договору передбачено, що при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Відповідно до вищезазначеного ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» нараховані штрафні санкції (штраф) у сумі 1.437.776,19 грн.

За рознарядкою 1: 4.547.382,14 грн (вартість товару, поставленого постачальником з простроченням строку, обумовленого договором) х 15% (розмір штрафу, встановлений підпунктом 9.3.1. пункту 9.3. договору) = 682.107,32 грн.

За рознарядкою 2: 4.985.107,04 (вартість товару, поставленого постачальником з простроченням строку, обумовленого договором) х 15% (розмір штрафу, встановлений підпунктом 9.3.1. пункту 9.3. договору) = 747.766,06 грн.

Загальна сума штрафних санкцій складає: 682.1107,32 грн (штраф за рознарядкою 1) + 747 766,06 грн (штраф за рознарядкою 2) + 7 726,76 грн (пеня за рознарядкою 1) + 176,05 грн (пеня за рознарядкою 2) = 1.437.776,19 грн.».

20.06.2025 ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» надіслав на електронну адресу АТ «Українська залізниця» відповідь на претензію, у якій не погодився з підставами нарахування штрафних санкцій.

Однак, АТ «Українська залізниця», не враховуючи відповідь на претензію, звернулося до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою платежу на суму 1.139.039,95 грн за банківською гарантією №G1224/8591.

17.07.2025 АТ КБ «Приватбанк» своїм листом №Е.42.0.0.0/4-250717/56236 повідомив ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» про вимогу платежу за гарантією №G1224/8591.

24.07.2025 АТ КБ «Приватбанк» своїм листом №Е.42.0.0.0/4-250724/76330 повідомив ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» про задоволення вимогу платежу за гарантією №G1224/8591 та перерахування коштів в розмірі 1.139.039,95 на рахунок Філії «Центр забезпечення виробництва «АТ Укрзалізниця».

АТ КБ «Приватбанк» відповідно до платіжної інструкції № 142121433 від 23.07.2025 перерахував 1.139.039,95 грн на рахунок Філії «Центр забезпечення виробництва «АТ Укрзалізниця».

ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» зазначає про безпідставність нарахування в претензії штрафу (15%) на суму поставки 3.643.791,96 грн (рознарядка 1).

Згідно п.4.2. договору поставка проводитися партіями протягом 30 днів з дати надання письмової рознарядки.

АТ «Українська залізниця» зазначає в позові, що рознарядка від 20.02.2025 за №ЦЗВ-31/103 була надіслана відповідачу 20.02.2025 засобами АТ «Укрпошта», при цьому надає копію фіскального чеку від 24.02.2025, а також поштовий опис зі штампом пошти 24.02.2025.

Враховуючи термін поштового обігу з м. Києва до м. Дніпро, відповідач не міг отримати заявку раніше 25.02.2025, таким чином термін поставки спливав 27.03.2025, позивач сам зазначає, що товар на суму 3.643.791,96 грн по видатковій накладній №6 був поставлено 25.03.2025 тобто без порушення термінів поставки.

При цьому фактично товар був поставлений ще раніше, відповідно до ТТН №Р6 від 13.03.2025 продукція була отримана 18.03.2025. Підписання накладної №6 тільки 25.03.2025 пов`язане з необхідністю надання додаткових документів, які не передбачені умовами договору (оригіналів протоколу випробування на товщину 19 мм), про що на адресу позивача були направлені з боку відповідача відповідні листи від 17.03.2025 за №1703с-ЦЗВ/2 та №1703с-ЦЗВ/3.

З 18.03.2025 по 25.03.2025 товар знаходився у відповідача на відповідальному зберіганні.

Таким чином, нарахування 15% штраф на суму поставки 3.643.791,96 грн (розмір штрафу 546.568,79 грн ) є безпідставним.

Щодо безпідставності нарахування в претензії пені на суму 133.215,02 грн ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» зазначає, що по рознарядці 1 від 20.02.2025 розмір пені склав 7.726,76 грн.

В рознарядці від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 кількість плити фанерної вказана з приміткою «відповідно до пакування, але не більше».

Таким чином замовлена кількість плити фанерної в розмірі 36,26 м3 не є остаточною, а залежить від пакування, та не може перевищувати 36,26 м3.

Вказана заявка була виконана 18.03.2025 (видаткова накладна №6 на 28,228 м3) та 09.04.2025 (позиція № 1 видаткової накладної № 7 на 7м3).

Всього поставлено 35,228 м3, що відповідає пакуванню та не перевищує заявлені 36,26 м3.

Таким чином рознарядка від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 є виконаною повністю 09.04.2025 без прострочення 15 діб (згідно п.9.3.1. Договору пеня нараховується за прострочення поставки понад 15 діб) .

Таким чином, покупець отримав гарантійний платіж за відсутності порушення термінів поставки на суму 3.643.791,96 грн у постачальника (рознарядка №1).

При цьому ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» погоджується з розміром штрафних санкцій нарахованих Покупцем по рознарядці № 2 від 14.03.2025.

Відтак за розрахунком ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС»:

- загальна сума штрафних санкцій по рознарядці № 1 складає: 135.538,53 грн (штраф);

- загальна сума штрафних санкцій по рознарядці № 2 складає: 747.766,06 грн (штраф ) + 176,05 грн (пеня) = 747 942,11 грн;

- загальна сума штрафних санкцій по рознарядці № 1 і рознарядці №2 складає: 135.538,53 грн +747 942,11 грн = 883 480,64 грн;

Сума отриманої відповідачем за зустрічним позовом гарантії становить 1.139.039,95 грн, а тому розмір безпідставно отриманих коштів складає 255.559, 31 грн (1.139.039,95 грн - 883 480,64 грн).

Відтак на підставі ст. 1212 ЦК України ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» просить стягнути з АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" безпідставно отримані кошти в розмірі 255.559,31 грн.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача за зустрічним позовом до суду.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом первісного позову позивач визначив зобов`язання відповідача здійснити допоставку товару, обумовленого рознарядкою від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 та від 14.03.2025 №ЦЗВ-31/208, за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01; стягнути 1.461.969,68 грн штрафних санкцій за належне виконання зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01.

Предметом зустрічного позову позивач за зустрічним позовом визначив стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 255.559,31 грн.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України (який був чинним станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печаткою відповідача.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 ГК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України та ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Відповідно до п. 4.2. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.

Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем.

Місце поставки товару: - м. Фастів (Київська обл.) або на адресу іншого підрозділу вказаного в рознарядці покупця.

Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця (п. 4.5. договору).

Водночас суд відзначає, що згідно з абз. 2 п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

У даному випадку умовами договору не передбачено саме вручення постачальнику рознарядки за наслідками направлення на поштову адресу постачальника.

Позивач за первісним позовом, на виконання умов договору на електронну адресу відповідача за первісним позовом (), яка зазначена у розділі 19 договору, та поштову адресу направлено рознарядки (дозволи) на відвантаження товару, а саме:

- 24.02.2025 (а не 20.02.2024, як помилково зазначає позивач) направлено рознарядку від 20.02.2025 № ЦЗВ- 31/103 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 4.680.597,16 грн (далі - рознарядка-1); кінцевою датою поставки товару є 26.03.2025 включно;

- 17.03.2025 направлено рознарядку від 14.03.2025 № ЦЗВ-31/208 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 7 745 058,72 грн (далі - рознарядка-2); кінцевою датою поставки товару є 16.04.2025 включно.

На підтвердження факту направлення рознарядки-1 відповідачу засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» позивачем додані копії фіскального чеку, поштової накладної, опису вкладення за трек-номером 663 (арк. 16 на звороті -17, том 1).

На підтвердження факту направлення рознарядки-2 на електронну адресу відповідача додано роздруківку (знімок екрану) з поштового програмного забезпечення позивача (арк.18 на звороті).

Згідно з п. 4.6. договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної.

Позивач за первісним позовом зазначає про те, що стосовно виконання рознарядки-1, то протягом строку дії рознарядки-1 постачальником товар не поставлено.

Товар на суму 4.547.382,14 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 25.03.2025 № 6, від 07.04.2025 № 7 (позиція № 1) (товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 133.215,02 грн за рознарядкою-1 станом на дату подання позовної заяви відповідачем не поставлено.

Стосовно виконання рознарядки-2, то протягом строку дії рознарядки-2 постачальником частково поставлено товар на суму 2.754.917,39 грн, що підтверджується видатковою накладною від 07.04.2025 № 7 (позиція № 2) (товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 4.985.107,04 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 17.04.2025 № 8 (товар поставлено 18.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О. ), від 28.04.2025 № 9 (товар поставлено 29.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О.).

Товар на суму 5.034,29 грн за рознарядкою-2 станом на дату подання позовної заяви відповідачем не поставлено.

З метою досудового врегулювання спору у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» пп. 1.1., 4.2. договору, позивачем за первісним позовом було нараховано постачальнику штрафні санкції (штраф та пеню) у сумі 1.437.776,19 грн та направлено 12.06.2025 на електронну та 13.06.2025 на поштову адреси відповідача претензію від 06.06.2025 № ЦЗВ-20/2413, що підтверджується роздруківкою (знімоку екрану) з поштового програмного забезпечення позивача (арк.24, том) та копіями фіскальних чеків, поштової накладної, опису вкладення за трек-номером 205.

23.06.2025 на адресу позивача надійшла відповідь від 17.06.2025 № 17/06/2025 на претензію, в якій відповідач вказав, що не вбачає підстав для притягнення до відповідальності, застосування штрафних санкцій та просив її відкликати (арк. 51, том 1).

Претензія позивача залишилась без задоволення, кошти від відповідача на рахунок філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» не надходили.

У зв`язку з порушенням вимог пунктів 1.1 та 4.2. договору, враховуючи незадоволення ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» вимог позивача про сплату штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення 1.461.969,68 грн штрафних санкцій (штрафу, пені).

Як встановлено судом вище:

- 24.02.2025 позивачем було направлено рознарядку від 20.02.2025 № ЦЗВ- 31/103 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 4.680.597,16 грн (далі - рознарядка-1); кінцевою датою поставки товару є 26.03.2025 включно;

- 17.03.2025 позивачем було направлено рознарядку від 14.03.2025 № ЦЗВ-31/208 стосовно готовності прийняти партію товару на загальну суму 7 745 058,72 грн (далі - рознарядка-2); кінцевою датою поставки товару є 16.04.2025 включно.

На підтвердження факту направлення рознарядки-1 відповідачу засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» позивачем додані копії фіскального чеку, поштової накладної, опису вкладення за трек-номером 663 (арк. 16 на звороті -17, том 1).

На підтвердження факту направлення рознарядки-2 на електронну адресу відповідача додано роздруківку (знімок екрану) з поштового програмного забезпечення позивача (арк. 18 на звороті).

Згідно з п. 4.6. договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної.

Відтак, як встановлено судом вище, поставка товару за рознарядкою-1 мала бути здійснена у строк до 26.03.2025 а за рознарядкою 2 - у строк до 16.04.2025.

Позивач зазначає, що рознарядка від 20.02.2025 №ЦЗВ-31-103 була надіслана відповідачу першочергово на електронну пошту, зазначену у договорі, однак такі докази надати позивач не може у зв`язку з хакерською атакою на онлайн системи та програмне забезпечення товариства позивача, а доводи відповідача про нібито отримання рознарядки лише після 24.02.2025 не відповідають фактичним обставинам і спростовуються таким.

Позивач звертає увагу суду, що лист з рознарядкою від 20.02.2025 №ЦЗВ-31-103 не було отримано поштою відповідачем, що підтверджується квитанцією про повернення листа від 12.03.2025, однак фактична поставка товару відбулася (з простроченням), тому, на думку позивача, рознарядку відповідач отримав електронним листом не пізніше 24.02.2025.

Однак, якщо відповідач отримав рознарядку-1 24.02.2025, то поставка товару за рознарядкою-1 мала бути здійснена у строк до 26.03.2025, що і встановлено судом вище.

При цьому суд відзначає, що зазначені позивачем обставини хоч і можуть вказувати на отримання відповідачем рознарядки-1 електронною поштою, однак не дають жодної можливості встановити конкретну дату надіслання (отримання) рознарядки-1 електронною поштою.

При цьому на підтвердження факту направлення рознарядки-1 відповідачу саме 24.02.2025 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» позивачем додані копії фіскального чеку, поштової накладної, опису вкладення за трек-номером 663 (арк. 16 на звороті -17, том 1). А тому суд бере до уваги саме цю дату - 24.02.2025.

Позивач за первісним позовом зазначав про те, що товар на суму 4.547.382,14 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 25.03.2025 № 6, від 07.04.2025 № 7 (позиція № 1) (товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. Комори № 1 Ковтуненка О.О.). Товар на суму 133.215,02 грн за рознарядкою-1 станом на дату подання позовної заяви відповідачем не поставлено.

Судом встановлено, що рознарядкою 1 надано дозвіл на поставку партії товару на загальну суму 4.680.597,16 грн у загальній кількості 36,26 м3 .

ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» за рознарядкою 1 було поставлено товар на загальну суму 4.680.597,16 грн, у кількості 35,228 м3 що підтверджується видатковими накладними №6, 7, а саме:

- за видатковою накладною №6 від 25.03.2025 було поставлено 28,228 м3 на загальну суму 3.643.791,96 грн;

- за видатковою накладною №7 від 07.04.2025 (позиція №1) було поставлено 7 м3 на загальну суму 903.590,18 грн.

Відтак, простроченим є товар на суму 903.590,18 грн за видатковою накладною №7 від 07.04.2025 (позиція №1) з 27.03.2025 по 06.04.2025.

Непоставленим є товар на суму 133.215,02 грн у кількості 1,032м3 (36,26м3 передбачено рознарядкою 1 - поставлено 35,228м3 та відповідно 4.680.597,16 грн - 4 547 382,14 грн).

Щодо рознарядки-2 позивач зазначає, що протягом строку дії рознарядки-2 постачальником частково поставлено товар на суму 2.754.917,39 грн, що підтверджується видатковою накладною від 07.04.2025 № 7 (позиція № 2) (товар поставлено 09.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О. ).

Товар на суму 4.985.107,04 грн поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 17.04.2025 № 8 (товар поставлено 18.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О. ), від 28.04.2025 № 9 (товар поставлено 29.04.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї кат. комори № 1 Ковтуненка О.О. ).

Товар на суму 5.034,29 грн за рознарядкою-2 станом на дату подання позовної заяви відповідачем не поставлено.

Судом встановлено, що рознарядкою 2 надано дозвіл на поставку партії товару на загальну суму 7.745.058,72 грн у загальній кількості 60 м3 .

ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» за рознарядкою 2 було поставлено товар на загальну суму 4.680.597,16 грн, у кількості 35,228 м3 що підтверджується видатковими накладними №7,8,9, а саме:

- за видатковою накладною №7 від 07.04.2025 (позиція №2) було поставлено 21,342 м3 на загальну суму 2.754.917,39 грн не прострочений відповідачем;

- за видатковою накладною №8 від 17.04.2025 було поставлено 28,456 м3 на загальну суму 3.673.223,18грн поставлений з простроченням на 1 день 17.04.2025;

- за видатковою накладною №9 від 28.04.2025 було поставлено 10,163 м3 на загальну суму 1.311.883,86 грн поставлений з простроченням з 17.04.2025 по 27.04.2025.

Непоставленим є товар на суму 5.034,29 грн у кількості 0,039м3 (60м3 передбачено рознарядкою 2 - поставлено 59,961м3 та відповідно 7.745.058,72 грн - 7.740.024,43 грн).

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.п 9.3.1. п. 9.3 договору при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Як встановлено судом вище, поставка товару за рознарядкою 1 мала бути здійснена у строк до 26.03.2025 а за рознарядкою 2 - у строк до 16.04.2025.

ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» за рознарядкою 1 було поставлено товар на загальну суму 4.680.597,16 грн, у кількості 35,228 м3 що підтверджується видатковими накладними №6, 7, а саме: - за видатковою накладною №6 від 25.03.2025 було поставлено 28,228 м3 на загальну суму 3.643.791,96 грн, товар було прийнято 25.03.2025 тобто без прострочення;

- за видатковою накладною №7 від 07.04.2025 (позиція №1) було поставлено 7 м3 на загальну суму 903.590,18 грн, товар було прийнято 09.04.2025, тобто з простроченням з 27.03.2025 по 06.04.2025.

Непоставленим є товар на суму 133.215,02 грн.

За розрахунком позивача сума штрафу 15% складає 702.089,57 грн за несвоєчасну поставку товару та пені 11.056,85 грн за недопоставлений товар.

Як встановлено судом вище, за видатковою накладною №6 від 25.03.2025 на загальну суму 3.643.791,96 грн, товар було отримано позивачем 25.03.2025, поставка товару за рознарядкою 1 мала бути здійснена у строк до 26.03.2025, відповідно відповідачем не було построчено поставку на суму 3.643.791,96 грн, а тому суд відмовляє відповідачу у стягненні штрафу в розмірі 546.568,79 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок позивача та зазначає, що за розрахунком суду сума 15% штрафу за рознарядкою №1 (видатковою накладною №7) становить 135.538,53 грн (903.590,18 товар, поставлений з простроченням, *15%) та 19.982,25 грн (133.215,02 грн непоставлений товар*15%).

Щодо пені, то за розрахунком суду сума пені за прострочення поставки понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів (за заявлений позивачем період з 09.04.2025 по 30.06.2025) на суму непоставленого товару 135.538,53 грн складає 11.056,85 грн.

За рознарядкою 2 ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» було поставлено товар на загальну суму 4.680.597,16 грн, у кількості 35,228 м3 що підтверджується видатковими накладними № 7,8,9 а саме: - за видатковою накладною №7 від 07.04.2025 (позиція №2) було поставлено 21,342 м3 на загальну суму 2.754.917,39 грн не прострочений відповідачем;

- за видатковою накладною №8 від 17.04.2025 було поставлено 28,456 м3 на загальну суму 3.673.223,18грн поставлений з простроченням на 1 день 17.04.2025;

- за видатковою накладною №9 від 28.04.2025 було поставлено 10,163 м3 на загальну суму 1.311.883,86 грн поставлений з простроченням з 17.04.2025 по 27.04.2025.

Непоставленим є товар на суму 5.034,29 грн.

За розрахунком позивача сума штрафу 15% складає 747.766,06 грн та пені 302,06 грн.

Господарський суд перевірив розрахунок позивача та зазначає, що за розрахунком суду сума 15% штрафу за рознарядкою №2 (видатковими накладними №8,9) становить 747.766,06 грн (4.985.107,04 товар, поставлений з простроченням, *15%) та 755,14 грн (5.034,29 грн непоставлений товар*15%).

Щодо пені, то за розрахунком суду сума пені за прострочення поставки понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів (за заявлений позивачем період з 02.05.2025 по 30.06.2025) на суму непоставленого товару 5.034,29 грн складає 302,06 грн.

Таким чином, за розрахунком суду задоволенню підлягають позовні вимог про стягнення пені у розмірі 11.358,91 грн та штрафу у розмірі 904.041,98 грн, в задоволенні позовних вимог про стягнення 546.568,79 грн штрафу слід відмовити.

Суд відзначає, що відповідач за первісним позовом контррозрахунку штрафу та пені не надав, у зустрічному позові зазначив, що погоджується з розміром штрафних санкцій по рознарядці 2, решту вимог заперечував в цілому.

Разом з тим, відповідно до останього абзацу п.п 9.3.1. п. 9.3 договору постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Як встановлено судом вище, за рознарядкою 1 ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» було поставлено товар на загальну суму 4.680.597,16 грн, у кількості 35,228 м3 що підтверджується видатковими накладними №6, 7.

Непоставленим є товар на суму 133.215,02 грн, а саме позиція № 1 фанера 10мм в кількості 0,470м3, позиція № 2 фанера 19мм в кількості 0,562м3.

За рознарядкою 2 ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» було поставлено товар на загальну суму 4.680.597,16 грн, у кількості 35,228 м3 що підтверджується видатковими накладними № 7,8,9.

Непоставленим є товар на суму 5.034,29 грн, а саме товар фанера 19мм в кількості 0,039м3.

06.06.2025 позивач надіслав відповідачу претензію №ЦЗВ-20/2413 щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару на суму 1.437.776,19 грн, з чим відповідач не погодився та 20.06.2025 надіслав відповідь на претензію, не погоджуючись із підставами нарахування штрафних санкцій.

Відповідач, вважає безпідставним нарахування пені, а також зобов`язання здійснити допоставку товару по рознарядки від 20.02.25 (рознарядка 1). В рознарядці від 20.02.25 №ЦЗВ-31/103 кількість плити фанерної вказана з приміткою «відповідно до пакування, але не більше». Таким чином замовлена кількість плити фанерної в розмірі 36,26м3 не є остаточною, а залежить від пакування, та не може перевищувати 36,26 м3.

Вказана заявка, на думку відповідача, була виконана ще 18.03.2025 (видаткова накладна №6 на 28,228 м3) та 09.04.2025 (позиція № 1 видаткової накладної № 7 на 7м3). Всього поставлено 35,228 м3, що відповідає пакуванню та не перевищує заявлені 36,26 м3.

Таким чином, на думку відповідача, рознарядка від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 є виконаною повністю 09.04.2025 без прострочення 15 діб (згідно п.9.3.1. Договору пеня нараховується за прострочення поставки понад 15 діб). Таким чином, відповідач вважає, що нарахування пені і вимога допоставити товар є безпідставними.

Судом встановлено, що відповідно до рознарядки (1) №ЦЗВ-31/103 від 20.02.2025 позивачем було замовлено поставку фанери загальним обсягом до 36,26 мі «відповідно до пакування, але не більше».

З наданих до матеріалів справи видаткових накладних № 6, 7 встановлено, що за цією рознарядкою відповідач поставив 35,228 мі товару, що підтверджується підписами сторін.

Таким чином, непоставленою залишилась частина товару, а саме: фанера 10 мм - 0,470 мі; фанера 19 мм - 0,562 мі; на загальну суму 133.215,02 грн.

Аналогічно за рознарядкою (2) № ЦЗВ-31/208 встановлено, що відповідачем поставлено товар у кількості, меншій за замовлену, а саме непоставленою залишилась фанера 19 мм у кількості 0,039 мі на суму 5.034,29 грн, що в свою чергу не заперечується відповідачем.

Зауваження відповідача про те, що заявлений обсяг товару не є остаточним та залежить виключно від пакування судом відхиляються як необґрунтовані.

Аналіз положень розділу 3 договору свідчить про те, що:

Поставка товару здійснюється в упаковці (тарі), що відповідає його властивостям. упаковка (тара) повинна відповідати встановленим у країні виробника нормам і стандартам та/або технічним умовам та забезпечувати збереження товару під час транспортування, розвантаження та зберігання. Обов`язок постачальника здійснити поставку товару в упаковці (тарі) не поширюється на товари, які за своїм характером не потребують застосування упаковки (тари) (п. 3.1. договору).

У кожне тарне місце повинен бути вкладений пакувальний аркуш, у якому вказується найменування, кількість товару, вага нетто і брутто тарного місця, дата виготовлення, найменування виробника та постачальника та інша інформація, що обов`язково зазначається для цього виду товару (пункт 3.2. договору).

Кожне пакувальне місце повинне мати маркування на тарі або бирці (п. 3.3. Договору). Вартість упаковки (тари) входить у вартість товару (п. 3.4. договору).

Тобто, відповідно до розділу 3 договору пакування повинно забезпечувати належну ідентифікацію товару та не змінює погодженого сторонами обсягу поставки.

Відповідачем не надано доказів того, що фактичне пакування фанери об`єктивно унеможливлювало поставку товару в повному обсязі замовленому позивачем.

Суд також зазначає, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували виконання зобов`язань у повному обсязі або неможливість належного виконання.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність підстав для допоставки товару спростовуються матеріалами справи та не підтверджені жодним належним доказом. Навпаки, фактичні обставини справи свідчать про часткове невиконання відповідачем договірних зобов`язань, що є порушенням умов договору поставки з боку відповідача.

Відтак, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити допоставку товару, обумовленого рознарядкою від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 та від 14.03.2025 №ЦЗВ-31/208, за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01, є такою що підлягає задоволенню.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, висвітлену у постанові від 17.05.2023 у справі №914/4024/21, щодо необхідності коректного формулювання судом позовних вимог, також позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітлену у постанові від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, згідно з якою у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

В письмових поясненнях від 24.09.2025 позивач за первісним позовом щодо кількості товару, який ТОВ "КФ "Еко-Сервіс" зобов`язане до поставити, зазначив, що:

товар (позиція № 1 фанера 10мм в кількості 0,470м3), (позиція № 2 фанера 19мм в кількості 0,562м3) на суму 133.215,02 грн станом на дату подання цієї претензії постачальником не поставлено;

товар фанера 19мм в кількості 0,039м3 на суму 5.034,29 грн станом на дату подання цієї претензії постачальником не поставлено.

Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідача слід зобов`язати здійснити поставку товару, обумовленого рознарядкою від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 та рознарядкою від 14.03.2025 №ЦЗВ-31/208 (фанера 10мм в кількості 0,470м3, фанера 19мм в кількості 0,601 м3 /0,562м3 + 0,039м3/ на загальну суму 138.249,31 грн) за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01.

При цьому, суд враховує, що недопоставленими залишаються десятки листів фанери, а їх вартість у розмірі 138.249,31 грн погоджена сторонами.

А тому позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме за розрахунком суду підлягає стягненню пеня у розмірі 11.358,91 грн, штраф у розмірі 904.041,98 грн, а також підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача здійснити допоставку товару.

У стягнені штрафу в розмірі 546.568,79 грн слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог суд доходить таких висновків.

Заборгованість, яка заявлена до стягнення з відповідача за зустрічним позовом, визначена позивачем як безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 255.559,31 грн в порядку ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом вище, 28.01.2025 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЕКО-СЕРВІС» укладено договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-00725-01 (далі - договір).

Розділом 11 договору передбачено забезпечення виконання договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 1.139.039,95 грн.

На виконання умов договору ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЕКО-СЕРВІС» уклав з АТ КБ «Приватбанк» Договір-заяву №G1224/8591 про надання гарантії від 12.12.2024 з терміном дії до 03.02.2025.

03.01.2025 шляхом внесення змін до договору термін дії гарантії був продовжне до 31.07.2025.

12.12.2024 ТОВ «КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ЕКО-СЕРВІС» платіжною інструкцією №168 здійснив АТ КБ «Приватбанк» платіж в розмірі 1.139.039,95 грн з призначенням «покриття за гарантією №G1224/8591».

Відповідно до ч. 1, 2 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано (частини 1, 2, 3, 4 статті 563 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.

Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Статтею 564 Цивільного кодексу України унормовано, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч.1 ст.565 Цивільного кодексу України).

Виходячи з Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, видачі гарантії передує укладення договору між гарантом та боржником про надання фінансових послуг з видачі гарантії. Вказаний договір виступає зв`язуючим ланцюгом між основним договором принципала і беніфеціара, оскільки у договорі про видачу гарантії вказується, що гарантія видається на прохання принципала у зв`язку з його обов`язком перед беніфеціаром за основним договором, та гарантією, видача якої є основним обов`язком гаранта за цим договором.

Відповідно до розділу І Положення гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання визначений підзаконним актом - Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 (далі - Положення № 639).

Відповідно до підпункту 9 пункту 3 розд. І цього Положення гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Відповідно до п. 36 розд. V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта / банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією / контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (пп. 7 п. 2 розд. І Положення № 639).

Тобто, отримавши вимогу від бенефіціара, Банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною.

Пп. 11 п. 2 розд. І Положення № 639 унормовано, що належне представлення - представлення документів за гарантією / контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії / контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія / контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії / контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями / контргарантіями.

Положення № 639 не дає визначення достовірності вимоги. Водночас зі змісту пунктів 54 (авізуючий банк (резидент), отримавши від іншого банку гарантію, перевіряє достовірність цієї гарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)), 69 (банк-гарант (резидент), отримавши від іншого банку контргарантію, перевіряє достовірність цієї контргарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)) випливає, що під перевіркою достовірності вимоги слід розуміти перевірку того, що вимога подана (підписана) бенефіціаром (від його імені), а не іншою особою.

У Положенні № 639 (п.п. 7 пункту 3) у відповідності з частиною третьою статті 563 ЦК України зазначено, що у вимозі має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією. Це положення корелюється з частиною першою статті 564 ЦК України, відповідно до якої після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Тобто зазначені положення спрямовані виключно на інформування боржника про дії його контрагента - кредитора, спрямовані на одержання коштів за гарантією (зокрема, для запобігання подвійної сплати боргу як гарантом, так і боржником). Ці положення не надають банку права відмовляти у сплаті коштів з підстав, не передбачених статтею 565 ЦК України.

Отже, наведені положення цього підзаконного акта відповідають § 4 глави 49 ЦК України.

Враховуючи висновки, сформульовані у цій постанові, об`єднана палата відступила від висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №910/16898/19, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить дослідження наявності чи відсутності виникнення порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

06.06.2025 покупець надіслав на адресу постачальника претензію за №ЦЗВ-20/2413, щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару по договору в сумі 1.437.776,19 грн.

20.06.2025 ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» надіслав на електронну адресу АТ «Українська залізниця» відповідь на претензію, в якому не погодився з підставами нарахування штрафних санкцій.

АТ «Українська залізниця» звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою платежу на суму 1.139.039,95 грн за банківською гарантією №G1224/8591.

17.07.2025 АТ КБ «Приватбанк» своїм листом №Е.42.0.0.0/4-250717/56236 повідомив ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» про вимогу платежу за гарантією №G1224/8591.

24.07.2025 АТ КБ «Приватбанк» своїм листом №Е.42.0.0.0/4-250724/76330 повідомив ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» про задоволення вимогу платежу за гарантією №G1224/8591 та перерахування коштів в розмірі 1.139.039,95 на рахунок Філії «Центр забезпечення виробництва «АТ Укрзалізниця».

АТ КБ «Приватбанк» відповідно до платіжної інструкції № 142121433 від 23.07.2025 перерахував 1.139.039,95 грн на рахунок Філії «Центр забезпечення виробництва «АТ Укрзалізниця».

У постанові Верховного Суду від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 зроблено висновок щодо можливості застосування глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України, які пов`язують можливість звернення з позовом за ст. 1212 ЦК України про повернення суми сплаченої банківської гарантії, за умови лише якщо бенефіціар звернеться до гаранта за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав є недійсним).

Отже, доведенню у даній справі, підлягають факти: 1) сплати гарантом коштів на користь бенефіціара; 2) відсутності достатньої правової підстави для набуття бенефіціаром цих коштів, зокрема, якщо основне зобов`язання не було порушене принципалом (боржником).

Відповідно до п. 11.1. договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 № ЦЗВ-02-00725-01 постачальник до підписання договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді гарантії, у розмірі 4% від ціни договору, що становить 1.139.039,95 грн.

Відповідно до п. 11.7. договору у разі порушення постачальником умов цього договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі непоставки товару у строк, встановлений п. 4.2. цього договору, покупець має право стягнути забезпечення виконання договору.

Як встановлено судом вище, ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» було порушено строки поставки відповідно до договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-00725-01 від 28.01.2025 за рознарядкою-1 №ЦЗВ-31/103 від 20.02.2025 та рознарядкою-2 №ЦЗВ 31/208 від 14.03.2025.

Підставою отримання відповідачем (бенефіціаром) коштів є односторонній правочин гаранта, який був реалізований у зв`язку з порушенням принципадом зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-02-00725-01 від 28.01.2025, а саме невиконання зобов`язань в частині поставки товару у повному обсязі та у строки відповідно до умов договору, що є гарантійним випадком.

Таке порушення частково визнається ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» та підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, а тому сума гарантії була отримана АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" за наявних правових підстав у зв`язку з настанням гарантійного випадку.

Відповідно, коли основне зобов`язання є порушеним та не є недійсним, відсутні підстави для застосовування ст. 1212 ЦК України та стягнення коштів, оскільки вказана сума була сплачена за наявності належної правової підстави.

Разом з тим суд зазначає, що фактично доводи у зустрічному позові зводяться до оспорювання розрахунку суми штрафних санкцій, при цьому ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» не спростовує сам факт неналежного виконання ним договору, що є гарантійним випадком.

Сам факт поставки товару з порушенням строків, обумовлених договором, є неналежним виконанням постачальником узятих на себе договірних зобов`язань, за що умовами договору передбачена відповідальність у вигляді нарахування штрафних санкцій та стягнення забезпечення виконання договору за гарантійним випадком, наслідком якого є сплата Банком-гарантом бенефіціару суми забезпечення виконання договору.

Закон не встановлює обмежень на застосування декількох видів забезпечення виконання зобов`язань за правочинами, зокрема банківської гарантії та неустойки у вигляді штрафу та пені.

Банківська гарантія як один із видів забезпечення невиконаних ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» зобов`язань за договором, водночас не є штрафною санкцією за невиконання останнього, а отже її сплата не звільняє останього від обов`язку сплати нарахованих штрафних санкцій за прострочення поставки товару в обсязі визначеному умовами договору.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 566 ЦК України у разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії. Аналогічний висновок викладено в позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 21.12.2018 у справі № 908/7/18.

Разом з тим, договір укладено за результатами процедури закупівлі № UA-2024-11-21-012966-a, яка здійснювалася на конкурсних засадах згідно з вимогами законодавства України у сфері публічних закупівель.

ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС», будучи учасником процедури закупівлі, завчасно ознайомився із тендерної документацію, невід`ємною частиною якої є проект договору про закупівлю, та погодився виконувати договір на умовах, зазначених у тендерній документації філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця».

Отже, ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» заздалегідь був ознайомлений з умовами договору та погодився з ними, зокрема з п. 11.7 договору у разі порушення постачальником умов цього договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі непоставки товару у строк, встановлений п. 4.2. цього договору, покупець має право стягнути забезпечення виконання договору.

Укладенням договору ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» надало підтвердження щодо усвідомлення усіх ризиків пов`язаних з виконанням умов цього договору, який укладено в умовах дії воєнного стану (п. 17.2 договору).

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України при укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору.

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 19.01.2024 № 911/2269/22).

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що правовою підставою для виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара, а зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають із будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром (постанови Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 904/1156/19, від 04.03.2021 у справі № 910/3500/19, від 23.02.2023 у справі № 911/2977/21 (911/3687/21)).

Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» просить стягнути, набуті АТ «Укрзалізниця» за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням первісного позову АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" судом встановлена відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «КФ «ЕКО-СЕРВІС» до АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 255.559,31 грн в порядку ст. 1212 ЦК України є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, суд зазначає таке.

З приводу заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій суд встановив таке.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що унормовано у ч. 1 ст. 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд зазначає, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Слід також враховувати, що сторони, укладаючи договір, погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання.

Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

Суд зазначає, що оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за договором, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.

В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Так, матеріалами справи доводиться як несвоєчасне так і неповне виконання зобов`язань відповідачем за договором поставки, що останнім частково не заперечується.

Поставка за рознарядками 1 та 2 здійснена несвоєчасно з простроченням строків (07.04.2025,17.04.2025, 28.04.2025) та частково невиконана (товар не поставлений).

При цьому, суд не вбачає того, що належні до сплати штрафні санкції у даному випадку є надмірно великими.

Навпаки, суд вважає, що е невиконання зобов`язання з поставки товару з боку відповідача має негативний характер для позивача та суперечить як домовленостям сторін, так і положенням законодавства щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань, а тому висновок відповідача, що саме нарахована позивачем неустойка носить караючий характер судом відхиляється як необґрунтований.

Виходячи з положень ст. ст. 76, 77, 91 ГПК України, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів перебування відповідача у більш скрутному фінансовому становищі, ніж позивач (зокрема, у зв`язку із веденням у крані воєнного стану).

Зважаючи на те, що відповідач в обґрунтування свого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій не надав суду належних доказів поважності причин неналежного виконання свого зобов`язання щодо поставки товару, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів у повному обсязі позивач за первісним позовом позовом суду не надав.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів позивач за зустрічним позовом суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що первісні позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги - задоволенню не підлягають.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання первісної позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 13.407,21 грн.

Відповідно до п. п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому частиною першою цієї статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Водночас, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8 для сплати судового збору у разі подання до суду документів у електронній формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №916/228/22 наголосила, що при поданні позову через Електронний суд судовий збір розраховується з понижуючим коефіцієнтом.

Аналогічні правові позиції містяться в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.01.2023 у справі №905/1977/21, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №906/1091/23, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №263/4787/15-ц.

Позовна заява у справі №904/4737/25 була сформована в системі «Електронний суд», а тому правомірним є застосування ставки судового збору з понижуючим коефіцієнтом 0,8, відтак за вимогу майнового характеру про стягнення 1.461.969,68 грн позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 17.543,64 грн (1.461.969,68*1,5%*0,8) та за вимогу немайнового характеру позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2.422,40 грн (3.028,00*0,8), що разом становить 19.966,04 грн.

Крім цього, господарський суд вважає за доцільне надати роз`яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви, у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином у позивача за первісним позовом наявна можливість повернути судовий збір у загальному розмір 2.422,40 грн (22.388,44 грн - 19.966,04 грн).

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом у розмірі 3.066,71 грн.

Відповідно до п. п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому частиною першою цієї статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Водночас, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8 для сплати судового збору у разі подання до суду документів у електронній формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №916/228/22 наголосила, що при поданні позову через Електронний суд судовий збір розраховується з понижуючим коефіцієнтом.

Аналогічні правові позиції містяться в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.01.2023 у справі №905/1977/21, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №906/1091/23, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №263/4787/15-ц.

Зустрічна позовна заява у справі №904/4737/25 була сформована в системі «Електронний суд», а тому правомірним є застосування ставки судового збору з понижуючим коефіцієнтом 0,8, відтак за вимогу майнового характеру про стягнення 255.559,31 грн позивач за зустрічним позовом мав сплатити судовий збір у розмірі 3.066,71 грн (255.559,31*1,5%*0,8).

Крім цього, господарський суд вважає за доцільне надати роз`яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви, у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином у позивача за зустрічним позовом наявна можливість повернути судовий збір у загальному розмір 766,69 грн (3.833,40 грн - 3.066,71 грн).

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Еко-Сервіс" (49098, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Сонячна Набережна, будинок 48, квартира 33; ідентифікаційний код 45288382) здійснити допоставку товару, обумовленого рознарядками від 20.02.2025 №ЦЗВ-31/103 та від 14.03.2025 №ЦЗВ-31/208 (фанера 10мм в кількості 0,470м3, фанера 19мм в кількості 0,601м3 на загальну суму 138.249,31 грн) за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 28.01.2025 №ЦЗВ-02-00725-01, укладеним між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Еко-Сервіс".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Еко-Сервіс" (49098, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Сонячна Набережна, будинок 48, квартира 33; ідентифікаційний код 45288382) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 11/15; ідентифікаційний код 40075815) 11.358,91 грн (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім грн 91 к.) пені, 904.041,98 грн (дев`ятсот чотири тисячі сорок одну грн 98к.) штрафу, 13.407,21 грн (тринадцять тисяч чотириста сім грн 21 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом (про стягнення штрафу у розмірі 546.568,79 грн) відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 03.12.2025.

Суддя С.А. Дупляк