ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/1078/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д.,

за участю секретаря судового засідання Повідайчик Т.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Лоджістік Груп", код ЄДРПОУ - 45796565, 49005, м. Дніпро, проспект Яворницького Дмитра, буд. 5,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой", код ЄДРПОУ - 41460194, 89640, Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово, вул. Крилова, буд. б/н,

про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпорт Лоджістік Груп", код ЄДРПОУ - 45796565, звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой", код ЄДРПОУ - 41460194, з позовними вимогами стягнення суми основної заборгованості розмірі 591 000.00 грн., пені в сумі 41 355.53 грн. та 3% річних в сумі 4011.15 грн.

Обґрунтування позовних вимог:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке.

1) 06.05.2025 між сторонами спору був укладений договір поставки №ІЛГ-817 (надалі - договір поставки), згідно п. 1.1. якого позивач на підставі письмово узгоджених і затверджених сторонами додатків (специфікацій) та/або супровідних бухгалтерських документів, що є невід`ємною частиною договору, зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товари, що визначені у додатках (специфікаціях) та/або супровідних бухгалтерських документах (надалі - товар), а відповідач зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього ціну, узгоджену сторонами у відповідному додатку (специфікації) та/або супровідних бухгалтерських документах.

Позивач зазначає, що п. 2.6. договору поставки передбачено, що якщо інші умови не вказані у специфікації та/або бухгалтерських супровідних документах, то оплата товару за договором здійснюється відповідачем шляхом перерахування оплати у розмірі 100 % вартості товару, передбаченої у специфікаціях та/або бухгалтерських супровідних документах, протягом 14 - ти днів, наступних за днем відвантаження товару.

2) Сторонами договору поставки погоджено специфікацію №1 від 06.05.2025 на поставку товару "гідромолот BLTB 135" загальною вартістю 661 000.00 грн.

Умови оплати: перший етап - оплата 40 % ціни товару протягом 2 банківських днів з дня отримання покупцем відповідного рахунку-фактури на товар; другий етап - оплата 20% ціни товару не пізніше 06.06.2025 року; третій етап - оплата 20% ціни товару не пізніше 07.07.2025 року; четвертий етап - оплата 20% ціни товару не пізніше 08.08.2025 року.

Позивач стверджує, що зазначений товар доставлений відповідачу згідно товарно-транспортної накладної №74 від 15.05.2025 та отримано відповідачем 15 травня 2025 року про що підписана видаткова накладна №74 від 15.05.2025 року. Позивачем було виставдено рахунок на оплату №126 від 06.05.2025 на загальну суму 661 000.00 грн.

Проте, відповідачем сплачено лише 150 000.00 грн, згідно платіжного доручення №74 від 08.05.2025 року. Залишок оплати за рахунком відповідачем у погоджений сторонами строк не здійснена.

3) В подальшому, позивачем було поставлено товар "піка тупа гідромолота" згідно видаткової накладної №221 від 23.06.2025 на загальну суму 80 000.00 грн та отримано відповідачем на підтвердження чого вказаний видатковий документ погоджений 23.06.2025. Позивачем було виставлено рахунок на оплату №324 від 18.06.2025 на загальну суму 80 000.00 грн. Проте, відповідач вартість отриманого товару за видатковою накладною №221 від 23.06.2025 не сплатив в повному обсязі.

4) Позивач направив лист вимогу №1 від 03.09.2025 до відповідача з проханням виконати свої обов`язки за договором та здійснювати сплату платежів згідно порядку, узгодженого сторонами в п. 2.6. договору поставки, проте станом на 16 вересня 2025 року основна заборгованість відповідачем не сплачена та становить 591 000.00 грн, що є порушенням грошового зобов`язання.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 591 000.00 грн основного боргу, пені у розмірі 41 355.53 грн та 3 процента річних в сумі 4011.15 грн.

5) Також позивач направляв до суду клопотання про долучення доказів (вх. №02.3.1-02/10192/25 від 21.11.205 року), а саме доказів на підтвердження надання професійної правничої допомоги, які долучені судом до матеріалів справи.

Позиція відповідача у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 26.08.2025 була направлена до електронного кабінету відповідача та отримана ним 26.08.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про необхідність явки в підготовче судове засідання та подачі відзиву.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення.

Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 24.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судом.

06.05.2025 між сторонами спору укладений договір поставки №ІЛГ-817 (далі - договір поставки, договір), пунктом 1.1. якого передбачено, що постачальник (позивач) на підставі письмово узгоджених і затверджених сторонами додатків (специфікацій) та/або супровідних бухгалтерських документів, що є невід`ємною частиною договору, зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товари, що визначені у додатках (специфікаціях) та/або супровідних бухгалтерських документах (надалі - товар), а покупець (відповідач) зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього ціну, узгоджену сторонами у відповідному додатку (специфікації) та/або супровідних бухгалтерських документах.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що ціна товару, що поставляється по цьому договору, визначається у відповідному додатку (специфікації) та/або супровідних бухгалтерських документах та містить у собі всі витрати, пов`язані із завантаженням, пакуванням і маркуванням товару, а якщо умови передбачають доставку товару покупцю - перевезенням товару.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5, 2.6 і 2.7 договору, оплата товару, передбачена цим договором, здійснюється шляхом прямого безготівкового переказу коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі. Загальна сума цього договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору. Якщо інші умови не вказані в специфікації та/або бухгалтерських супровідних документах оплата товару за цим договором здійснюється покупцем шляхом перерахування оплати у розмірі 100 % вартості товару, передбаченої у специфікації та/або бухгалтерських супровідних документах, протягом 14-ти днів, наступних за днем відвантаження товару.

Згідно з п. 6.3. договору поставки, за порушення строків виконання зобов`язань з винної сторони на користь іншої сторони стягується неустойка у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невиконаного зобов`язання, але не більше його вартості.

Такий договір вступає в силу від дня підписання сторонами і діє до 31 грудня 2025 року, а в частині прийнятих на себе стороною, але не виконаних зобов`язань до повного їх виконання (п. 9.1. договору).

Пунктом 11.6. договору сторони погодили, що направлення документів, які виникають під час виконання договору може здійснюватися у вигляді електронних документів із застосуванням до них кваліфікованого електронного підпису та печатки.

Судом встановлено, що такий договір підписано уповноваженими представниками сторін.

Також судом встановлено, що 06.05.2025 сторонами підписано специфікацію №1, згідно п. 1 якої постачальник передає покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступний товар: "гідромолот BLTB 135" загальною вартістю 661 000.00 грн.

Умови оплати згідно пункту 5 специфікації є наступними: перший етап - оплата 40 % ціни (вартості) товару протягом 2 банківських днів з дня отримання покупцем відповідного рахунку-фактури на товар; другий етап - - оплата 20% ціни (вартості) товару не пізніше 06.06.2025 року; третій етап - оплата 20% ціни (вартості) товару не пізніше 07.07.2025; четвертий етап - оплата 20% ціни (вартості) товару не пізніше 08.08.2025 року.

Вказаний товар поставлений покупцю, що підтверджується підписаною з обох сторін видатковою накладною №74 від 15 травня 2025 року; товарно-транспортною накладною №74 від 15 травня 2025 року.

Судом встановлено, що позивачем направлявся відповідачу рахунок на оплату №126 від 06 травня 2025 року на загальну суму 661 000.00 грн зо оплату поставленого товару "гідромолот BLTB 135". Відповідачем частково оплачено даний товар на суму 150 000.00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №74 від 06.05.2025 року.

Судом також встановлено, що позивачем поставлявся відповідачу ще додатковий товар - піка тупа гідромолота BLTB-150 у кількості 2 штуки загальною вартістю 80 000.00 грн. Поставка такого товару підтверджується видатковою накладною №221 від 23.06.2025 року, яка підписана електронними підписами сторін (КЕП). Позивачем виставлявся відповідачу рахунок на оплату №324 від 18 червня 2025 року товару "піка тупа гідромолота". Матеріали справи не містять доказів оплати такого рахунку.

Поставка такого товару підтверджується також додатково податковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу лист - вимогу про сплату заборгованості в розмірі 591 000.00 грн, а саме за видатковою накладною №74 від 15.05.2025 року - 511 000.00 грн та за видатковою накладною №221 від 23.06.2025 року - 80 000.00 грн.

Мотивувальна частина.

Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК).

Статтею 204 ЦКУ передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2 статті 214 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Згідно положень ст. 509 ЦКУ, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦКУ).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ).

Частиною 1 ст. 604 ЦКУ передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з ст. 615 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦКУ).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ).

Згідно ст. 631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Нормою ст. 638 ЦКУ передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 651 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦКУ).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦКУ).

Судом встановлено, що за своєю суттю договір №ІЛГ-817 є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 655 ЦКУ, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦКУ).

Приписами ст. 662 ЦКУ передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦКУ).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 ЦКУ).

Відповідно до положень ст. 689 ЦКУ, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 691 ЦКУ, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до положень ст. 692 ЦКУ, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи.

Судом встановлено, що дійсно 06.05.2025 між сторонами спору укладений договір поставки №ІЛГ-817 (далі - договір поставки, договір), пунктом 1.1. якого передбачено, що постачальник (позивач) на підставі письмово узгоджених і затверджених сторонами додатків (специфікацій) та/або супровідних бухгалтерських документів, що є невід`ємною частиною договору, зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товари, що визначені у додатках (специфікаціях) та/або супровідних бухгалтерських документах (надалі - товар), а покупець (відповідач) зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього ціну, узгоджену сторонами у відповідному додатку (специфікації) та/або супровідних бухгалтерських документах.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що ціна товару, що поставляється по цьому договору, визначається у відповідному додатку (специфікації) та/або супровідних бухгалтерських документах та містить у собі всі витрати, пов`язані із завантаженням, пакуванням і маркуванням товару, а якщо умови передбачають доставку товару покупцю - перевезенням товару.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5, 2.6 і 2.7 договору, оплата товару, передбачена цим договором, здійснюється шляхом прямого безготівкового переказу коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі. Загальна сума цього договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору. Якщо інші умови не вказані в специфікації та/або бухгалтерських супровідних документах оплата товару за цим договором здійснюється покупцем шляхом перерахування оплати у розмірі 100 % вартості товару, передбаченої у специфікації та/або бухгалтерських супровідних документах, протягом 14-ти днів, наступних за днем відвантаження товару.

Пунктом 11.6. договору сторони погодили, що направлення документів, які виникають під час виконання договору може здійснюватися у вигляді електронних документів із застосуванням до них кваліфікованого електронного підпису та печатки.

Також судом встановлено, що 06.05.2025 сторонами підписано специфікацію №1, згідно п. 1 якої постачальник передає покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступний товар: "гідромолот BLTB 135" загальною вартістю 661 000.00 грн.

Умови оплати згідно пункту 5 специфікації є наступними: перший етап - оплата 40 % ціни (вартості) товару протягом 2 банківських днів з дня отримання покупцем відповідного рахунку-фактури на товар; другий етап - - оплата 20% ціни (вартості) товару не пізніше 06.06.2025 року; третій етап - оплата 20% ціни (вартості) товару не пізніше 07.07.2025; четвертий етап - оплата 20% ціни (вартості) товару не пізніше 08.08.2025 року.

Вказаний товар поставлений покупцю, що підтверджується підписаною з обох сторін видатковою накладною №74 від 15 травня 2025 року; товарно-транспортною накладною №74 від 15 травня 2025 року.

Судом встановлено, що позивачем направлявся відповідачу рахунок на оплату №126 від 06 травня 2025 року на загальну суму 661 000.00 грн зо оплату поставленого товару "гідромолот BLTB 135". Відповідачем частково оплачено даний товар на суму 150 000.00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №74 від 06.05.2025 року.

Судом також встановлено, що позивачем поставлявся відповідачу ще додатковий товар - піка тупа гідромолота BLTB-150 у кількості 2 штуки загальною вартістю 80 000.00 грн. Поставка такого товару підтверджується видатковою накладною №221 від 23.06.2025 року, яка підписана електронними підписами сторін (КЕП). Позивачем виставлявся відповідачу рахунок на оплату №324 від 18 червня 2025 року товару "піка тупа гідромолота". Матеріали справи не містять доказів оплати такого рахунку.

Судом встановлено, що належними і допустимими доказами у справі підтверджується поставка позивачем товару відповідачу на загальну суму 741 000.00 грн; відповідачем здійснено лише часткову оплату поставленого товару на суму 150 000.00 грн.

Відтак сума боргу складає - 591 000.00 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву та інших заяв по суті справи не подав, не заперечив наявність непогашеної заборгованості.

Відтак, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення 591 000.00 грн. основного боргу - повністю.

Щодо стягнення 3 % річних та пені.

Згідно з п. 6.3. договору поставки, за порушення строків виконання зобов`язань з винної сторони на користь іншої сторони стягується неустойка у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невиконаного зобов`язання, але не більше його вартості.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦКУ).

Належне виконання зобов`язання є одним із фундаментальних принципів цивільного права. Зміст цього принципу полягає в тому, що виконання має бути проведене: 1) належними сторонами; 2) щодо належного предмету; 3) у належний спосіб; 4) у належний строк (термін); 5) у належному місці.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені); відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК).

Сплату неустойки (штрафу) та відшкодування збитків характеризуються загальним поняттям "санкція" - визначена міра майнових чи інших невигідних для особи наслідків невиконання вимог закону та / або умов договору.

Частиною 1 ст. 549 ЦКУ передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що позивачем нараховані відповідачу пеню в сумі 41 355.53 грн та 3 % проценти річних в сумі 4011.15 грн.

Здійснивши самостійний арифметичний розрахунок пені та 3% річних, суд зазначає, що такий проведений не повністю коректно. Так, згідно підрахунками суду розмір нарахованої пені складає - 40 286.75 грн. Розмір 3% річних нарахований коректно.

Разом з тим, суд зазначає, що загальна сума штрафних санкцій у цій справі є надмірною в порівнянні з основною сумою боргу.

Суд звертає увагу на те, що наявність у сторони договору можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми у вигляді штрафу та пені змінює їхнє дійсне правове призначення. Штраф та пеня мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не можуть становити непомірний тягар для іншої сторони і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для постачальника, а для боржника - фактором втрати чи поглиблення його економічної (фінансової) неспроможності.

Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 по справі №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, як зазначає Верховний Суд, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафу та пені є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладення і стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені у повному розмірі 41 355.53 грн, без сумнівів є обтяжливим для нього.

Позивач у своїй позовній заяві не навів доказів щодо того, що внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання постачальнику завдано збитків або, що розмір завданих йому збитків перевищує розмір нарахованих штрафів згідно умов договору.

Суд також враховує той факт, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено в Україні воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є форс-мажорними обставинами (обставини непереборної сили) до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності. Також суд враховує той факт, що позивачем оплачено частково наявну заборгованість у розмірі 150 000.00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №74 від 08 травня 2025 року.

Таким чином, поточна неплатоспроможність та війна - об`єктивні причини, які на переконання господарського суду цілком імовірно будуть перешкоджати в майбутньому Відповідачеві виконати свої грошові зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, яке випливає із загальних норм процесуального права та завдань господарського судочинства, що полягає у досягненні в господарських відносинах справедливості, ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів їх учасників, необхідності забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, з власної ініціативи та на власний розсуд вправі вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дотримуючись принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази, наведені ними аргументи, поведінку сторін та інші обставини згідно норм ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України (подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19 зауважив, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи.

Сукупність обставин у конкретних правовідносинах може вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду. У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 ЦКУ, стаття 233 ГКУ), так і підстави, які хоча й прямо не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Суд звертається до аналогічних висновків ОП КГС ВС в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

На підставі викладеного, враховуючи економічні і правові інтереси сторін у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належної до сплати пені з 40 286.75 грн. до 20 000.00 грн., що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань повному погашенні боржником до часу винесення судового рішення основної заборгованості. Цей захід суду є проявом справедливого балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання штрафу ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Таким чином, суд задовольняє частково позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, зокрема задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача - 20 000.00 грн пені та 4011.15 грн 3% річних.

Висновки суду.

Матеріали справи підтверджується порушення прав позивача відповідачем стосовно прострочення виконання ним власних обов`язків за договором поставки №ІЛГ-817. Так, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Матеріалами справи підтверджується наявність непогашеної заборгованості у розмірі 591 000.00 грн - основного боргу.

Відповідач заяв по суті справи, власного контррозрахунку позовних вимог до суду не подав. Відтак, суд задовольняє позовні вимоги - частково.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи позивача та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволення судом.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Відтак, оскільки спір виник через правопорушення Відповідача, на Відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 7636.40 грн. повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой", код ЄДРПОУ - 41460194, 89640, Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово, вул. Крилова, буд. б/н, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Лоджістік Груп", код ЄДРПОУ - 45796565, 49005, м. Дніпро, проспект Яворницького Дмитра, буд. 5, суму заборгованості у загальному розмірі 615 011.15 грн (шістсот п`ятнадцять тисяч одинадцять гривень 15 копійок), з яких 591 000.00 грн (п`ятсот дев`яносто одна тисяча гривень 00 копійок) - сума основного боргу, 20 000.00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) - пеня та 4011.15 грн (чотири тисячі одинадцять гривень 15 копійок) - 3 % річних.

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатстрой", код ЄДРПОУ - 41460194, 89640, Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово, вул. Крилова, буд. б/н, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Лоджістік Груп", код ЄДРПОУ - 45796565, 49005, м. Дніпро, проспект Яворницького Дмитра, буд. 5, сплачений судовий збір у розмірі 7636.40 грн (сім тисяч шістсот тридцять шість гривень 40 копійок).

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 28.11.2025 року.

Суддя Пригуза П.Д.