ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" грудня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1102/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Міура"

про визнання недійсними рішень загальних зборів та скасування запису.

Без повідомлення сторін справи.

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" про визнання недійсними рішень загальних зборів та скасування запису.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27 листопада 2025 року зокрема: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/1102/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" про визнання недійсними рішень загальних зборів та скасування запису; залучено до участі у справі як третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Міура"; розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі; підготовче судове засідання призначено на 23 грудня 2025 року.

28 листопада 2025 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Вказана заява обґрунтована наступними обставинами.

Позивач зазначає, що згідно з пунктом 4 порядку денного та прийнятим за ним спірним рішенням, загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" вирішили: укласти договір дарування та передати у власність ОСОБА_4 нежитлове приміщення (групу приміщень) № 2 у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), яке є єдиним ліквідним майном товариства. Надати право на укладення Договору дарування ОСОБА_2 на умовах на її розсуд.

Як вказує заявник вказане майно є єдиним об`єктом нерухомості, що перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб", має значну балансову та ринкову вартість (загальна площа 5176,8 кв.м) та становить всю вартість активів товариства (згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 453532794 від 25 листопада 2025 року). Безоплатне відчуження майна товариства (дарування) призведе до повного знецінення корпоративних прав учасника - позивача, а також унеможливить виконання будь-якого можливого рішення суду на користь позивача (у тому числі відновлення корпоративного контролю). Крім того, як зазначено в позовній заяві, до цього вже вчинені дії, спрямовані на штучне знецінення частки Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" (12,11%) в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Міура", що є значним активом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб". Зокрема, на підставі оскаржуваного рішення протоколу № 02.06.11 від 06 листопада 2025 року надано повноваження директору ОСОБА_4 на представництво в Товариства з обмеженою відповідальністю "Міура", після чого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" надано згоду на вихід ОСОБА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міура" з виділом їй майна (активів) товариства в рахунок вартості частки. Внаслідок цього Товариство з обмеженою відповідальністю "Міура" позбавилось основних активів (згідно з Інформаційною довідкою з ДРРП № 452166634 від 14 листопада 2025 року), а Товариство з обмеженою відповідальністю "Скарб" залишається власником частки без активів, що завдає прямих майнових збитків Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" та зменшує вартість частки позивача (15%).

На переконання позивача не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі, а також завдати шкоди корпоративним правам та призведе до ініціювання нових судових проваджень для повернення активів.

Отже, зважаючи на вищевказані обставини, заявник просить суд застосовувати заходи забезпечення позову.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Отже, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

За змістом вказаної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

За ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками відповідного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії (відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 910/17014/20, від 28 липня 2021 року у справі № 910/3704/21, від 12 жовтня 2021 року у справі № 908/1487/21 (908/1624/21).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/19256/16, від 14 травня 2018 року у справі № 910/20479/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 922/1605/18, від 14 січня 2019 року у справі № 909/526/19, від 25 січня 2019 року у справі № 925/288/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 904/1417/19, від 20 липня 2020 року у справі № 914/2157/19).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 також викладено правовий висновок про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

Суд зазначає, що з огляду на викладене, звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову, обумовлено існуванням спору щодо скасування прийнятих рішень учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб", які прийнято без відома та згоди останнього.

Відповідно до матеріалів заяви вбачається, що відповідно до прийнятих спірних рішень учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб" прийнято рішення щодо надання повноважень на передання у власність ОСОБА_4 нежитлове приміщення (групу приміщень) № 2 у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), яке є єдиним ліквідним майном товариства, окрім того надано право на укладення договору дарування ОСОБА_2 на умовах на її розсуд.

Вказане майно є єдиним об`єктом нерухомості, що перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб", а тому, у сукупності вказаних вище обставини (а саме прийняті рішення учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб") наявна загроза безоплатного відчуження (у тому числі шляхом дарування) єдиного ліквідного майна товариства до вирішення спору про визнання недійсними рішень загальних зборів, що у свою чергу порушить майнові права позивача.

А тому, з метою запобігання випадкам, коли невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав позивача, відповідно до ст. ст. 136, 137 ГПК України наявні підстави для вжиття заходів до забезпечення позову.

Звернення позивача з заявою про забезпечення позову спрямоване на встановлення правового порядку відновленні становища, яке існувало до порушення прав позивача.

Обмеження у розпорядженні майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Скарб", у вигляді заборони вчиняти дії з відчуження нежитлового приміщення (групу приміщень) № 2 у будинку № 112 по вул. Соборній у м. Рівне, є співмірним та необхідним. Виходячи зі змісту спірних правовідносин, вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки можливість розпоряджатися вказаним об`єктом обмежується на певний час, отже маєтимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду цієї справи по суті. Враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Скарб", будучи власником нежитлового приміщення (групу приміщень) № 2 у будинку № 112 по вул. Соборній у м. Рівне, вправі вчиняти дії щодо його відчуження, а тому існує реальна можливість його відчуження.

У зв`язку з чим, є обґрунтована необхідність застосування такого заходу забезпечення позову, як заборони вчиняти дії з відчуження нежитлове приміщення (групу приміщень) № 2 у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Скарб" на праві приватної власності.

У свою чергу, у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

Отже, обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом поданого позову, а отже існує зв`язок між заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, та спроможні забезпечити ефективний захист порушених прав та інтересів позивача.

Заходи забезпечення не вплинуть та не перешкоджатимуть здійсненню господарської діяльності відповідача, оскільки спрямовані лише на обмеження дій щодо розпорядження спірним майном, не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, що не є учасниками даного спору, та є співмірними із заявленими позивними вимогами.

За таких обставин обраний заявником вид забезпечення позову - заборона вчиняти дії є співмірним та прямо стосується предмета позову, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача (заявника) у випадку задоволення його позову та призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду та призведе до нових судових проваджень. При цьому обраний заявником захід забезпечення позову не є перешкодою у здійсненні відповідачем господарської діяльності, оскільки у цьому випадку останній позбавлений права лише на відчуження спірного майна.

До того ж сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

З урахуванням викладеного, захід забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги наявний зв`язок, доведено обставини щодо ймовірності істотного ускладнення чи унеможливлення ефективно захистити або поновити права чи інтереси заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду, без вжиття такого заходу, а відтак заява задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч. 6 ст. 140 ГПК України).

У силу вимог ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задоволити.

2. Вжити заходів забезпечення позову у справі № 918/1102/25, а саме:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Скарб" (33028, Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 112, ) вчиняти дії з відчуження нежитлове приміщення (групу приміщень) № 2 у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Скарб" на праві приватної власності.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Скарб" (33028, Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 112, ).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 254- 257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 01 грудня 2025 року.

Суддя Вадим Торчинюк