Господарський суд Рівненської області
___________________________________________________________________________________
СУДОВИЙ НАКАЗ
"04" грудня 2025 р. м. Рівне Справа №918/1127/25
без судового засідання і повідомлення заявника та боржника
03 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд "ЄСІТС" до Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" надійшла заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Високовольтний союз-РЗВА" 115 580,92 грн (з яких: 90 300 грн 00 коп. основний борг, 22 223 грн 20 коп. пеня, 1 231 грн 16 коп. інфляційні втрати, 1 826 грн 56 коп. 3 % річних) за Договором оренди №81/08-22 від 01.08.2022, укладеним у письмовій формі.
Наказне провадження, відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом.
Згідно зі ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.
Частиною 1 ст. 148 ГПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, проценти річних та інфляційні втрати, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу, судом з`ясовано, що звернулась особа, якій належить право вимоги за договором; сума грошової вимоги, заявлена до стягнення, не перевищує суми, визначеної ч. 1 ст. 148 ГПК України, а отже, господарський суд вважає за можливе задовольнити вимоги заявника.
Згідно з підп. 2-1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу - 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн.
Законом 2147 до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підп. «б» підпункту 1 п. 17 § 1 розділу 4).
Особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи через підсистему «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8. (Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, Провадження № 12-26гс22).
За таких обставин, враховуючи, що заяву про видачу судового наказу подано через підсистему "Електронний суд", відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" зобов`язане було сплатити судовий збір у розмірі 242,24 грн., так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору від 302.80 грн.
За подання заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" сплатило судовий збір у розмірі 302 грн 80 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2963 від 02.12.2025.
Судом встановлено, що заявником внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме 302.80 грн. із належних 242 грн 24 коп.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За таких обставин, у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, - суд дійшов висновку, що сума судового збору яка підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" з Державного бюджету України становить 60 грн 56 коп.
Відтак суд роз`яснює Товариству з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТІНГ УКРАЇНА" про його можливість звернення до суду із письмовим клопотанням про повернення з Державного бюджету України 60 грн 56 коп. у зв`язку із сплатою судового збору із надлишком.
Статтею 151 ГПК України встановлено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом; у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається; у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 159 ГПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Керуючись ст. ст. 147, 148, 154, 155, 159 ГПК України,
2. Суд повідомляє, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
3. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 157 ГПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Копію судового наказу та копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
Судовий наказ набрав законної сили "______" _____________________ 2025 року.
Строк пред`явлення судового наказу до виконання "______" ______________2028 року.
Судовий наказ видано стягувачу "______" ______________ 2025 року.
Суддя І.О. Пашкевич
Відповідно до ч.1 ст.159 ГПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
У разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 333 ГПК України (ч.3 ст.158 ГПК України).