ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 914/1255/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Мачульський Г. М., Рогач Л. І.,

секретар судового засідання - Кондратюк Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Платинум і компанія" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 (колегія суддів: Кравчук Н. М., Матущак О. І., Скрипчук О. С.) та рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2025 (суддя Матвіїв Р. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Платинум і компанія" до Акціонерного товариства "Кредобанк" про визнання протиправною односторонньої відмови від укладення договору банківського рахунку, визнання протиправним і недійсним висновку від 19.04.2023,

за участі:

представника позивача - Стець Р. Я.,

представника відповідача - Кауфмана К. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Платинум і компанія" (далі - ТОВ "Платинум і компанія") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) до Акціонерного товариства "Кредобанк" (далі - АТ "Кредобанк") про визнання протиправною односторонньої відмови від укладення договору банківського рахунку, визнання протиправним і недійсним висновку.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова банку від укладення договору банківського рахунку є необґрунтованою, право банку відмовитись від встановлення договірних відносин не є безмежним, доказів про здійснення позивачем підозрілих фінансових операцій як підстави для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику ділових відносин немає, а інформація, поширена у мережі "Інтернет" стосовно посадової особа позивача ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.), зокрема, розміщена на вебсайті "Антикор", є недостовірною. Відповідач не долучив витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, з якого б вбачалось, що до реєстру внесено відомості щодо протиправної діяльності позивача чи його засновників, посадових осіб. Крім того, посадова особа позивача ОСОБА_1. упродовж тривалого часу є клієнтом банку та має відкритий банківський рахунок і жодних застережень щодо сумнівності як фінансових операцій, так і клієнта у банка не було.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. ТОВ "Платинум і компанія" звернулось до АТ "Кредобанк" із заявою про відкриття поточного рахунку від 11.04.2023.

4. До позовної заяви долучено опитувальники від 11.04.2023 клієнта - юридичної особи ТОВ "Платинум і компанія" та представника клієнта ОСОБА_1.

5. На усну вимогу банку при відкритті рахунку відповідно до супровідного листа від 14.04.2023 позивач надав відповідачу банківські виписки поточних рахунків, відкритих в Акціонерному товаристві Акціонерний комерційний банк "Львів" (на 47 аркушах), та в Акціонерному товаристві "Банк Кредит Дніпро" (на 2 аркушах).

6. Департамент фінансового моніторингу АТ "Кредобанк" надав ТОВ "Платинум і компанія" витяг з протоколу проведення робочої наради Департаменту контролю і фінансового моніторингу від 19.04.2023 - обґрунтований висновок.

7. Зокрема, у висновку банку щодо потенційного клієнта зазначено: враховуючи наявну негативну інформацію стосовно керівника потенційного клієнта та засновника, який володіє правами контролю, користування, розпорядження активами організації, є підстави підозрювати, що існує небезпека використання послуг банку з протиправною метою, у зв`язку з чим вирішено: встановити потенційному клієнту неприйнятно високий ризик (відповідно до пункту 5.7 Програми управління ризиками фінансового моніторингу в АТ "Кредобанк"); відмовити у встановленні ділових відносин з потенційним клієнтом (відповідно до абзацу 3 частини першої статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та підпункту 2 пункту 13.1 Програми належної перевірки клієнтів АТ "Кредобанк").

8. На вимогу суду банк долучив до справи повний текст обґрунтованого висновку АТ "Кредобанк" від 19.04.2023 щодо потенційного клієнта ТОВ "Платинум і компанія" із аналізом інформації стосовно потенційного клієнта, зокрема, про: кримінальні провадження, в яких фігурувало товариство та керівник, засновник товариства; журналістські розслідування щодо конвертаційних центрів, зокрема, про конвертатора ОСОБА_1 ; виписки товариства, відкритих в Акціонерному товаристві Комерційний банк "Львів"; контрагентів товариства, що фігурують у кримінальних провадженнях; відмову інших банків від підтримання ділових відносин із позивачем.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

9. 19.02.2025 Господарський суд Львівської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025, про відмову в позові.

10. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною односторонньої відмови банку від укладення договору банківського рахунку з ТОВ "Платинум і компанія", суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини, які покладені в основу обґрунтованого висновку банку, визнали доведеними підстави, зазначені банком у висновку для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику.

11. Щодо вимоги про визнання протиправним і недійсним обґрунтованого висновку, згідно з яким позивачу встановлено неприйнятно високий ризик, суди дійшли висновку про те, що задоволення даної вимоги не є ефективним способом відновлення порушеного права позивача і не є правильно обраним способом захисту прав. Суди також констатували, що відповідач 27.11.2024 долучив повний текст обґрунтованого висновку від 19.04.2023 з підписом уповноваженої особи, тому твердження позивача про невідповідність засвідченої копії оригіналу не заслуговують на увагу.

Короткий зміст касаційної скарги

12. ТОВ "Платинум і компанія" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, або, у разі неможливості ухвалення нового рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

13. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 2, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

14. Обґрунтовуючи пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зауважує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права, а саме частину шосту статті 7, статті 11 та 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", пункт 61 Положення "Про здійснення банками фінансового моніторингу", затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 за № 65 (далі - Положення № 65) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.07.2025 у справі № 910/8230/24, від 27.05.2025 у справі № 910/6311/24, від 09.01.2024 у справі № 922/1253/23, від 28.02.2023 у справі № 910/10855/21, від 20.01.2022 у справі № 910/18504/20, від 29.04.2020 у справі № 910/3245/19, від 17.10.2024 у справі № 910/18889/23, від 28.03.2024 у справі № 280/9304/21, про те, що в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів. Проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.

15. Посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не дослідили електронні докази, а саме роздруківки з вебресурсів, що не були відповідно оформлені та завірені.

16. Крім того, позивач наполягає на необхідності відступити від висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 25.04.2019 у справі № 910/1555/18, в частині питання щодо застосування норм права у випадку звернення до суду з позовом про визнання протиправним та недійсним рішення банку, яким встановлено непринятно високий ризик потенційному клієнту.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

17. АТ "Кредобанк" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, наполягаючи на тому, що скаржник не наводить нових аргументів та обставин, а намагається вкотре здійснити переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи шляхом наведення власних суб`єктивних міркувань та висновків.

Позиція Верховного Суду

18. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

20. Відповідно до статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки.

21. Положеннями статті 1067 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунку, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунку клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

22. Згідно з Правилами надання комплексних послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям у АТ "Кредобанк", затверджених рішенням Правління Публічного Акціонерного товаристві "Кредобанк" від 24.04.2017 № 480 (далі - Правила), відкриття поточних рахунків та розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснюється лише в разі укладення сторонами договору банківського рахунку шляхом підписання сторонами відповідної стандартної форми документів (додаток 1 до Правил).

23. Відповідно до пункту 9 Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 162 (далі - Інструкція № 162) надавач платіжних послуг відкриває рахунок користувачу лише після здійснення заходів належної перевірки користувача (власника рахунку/представника власника рахунку/довіреної особи/розпорядника рахунку/особи, яка відкриває рахунок на користь третьої особи), передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та нормативно-правовими актами Національного банку України з питань фінансового моніторингу.

24. Пунктом 12 Інструкції № 162 встановлено, що надавач платіжних послуг не має права відмовити користувачеві у відкритті рахунку, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законами України, установчими документами надавача платіжних послуг та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли надавач платіжних послуг не має можливості прийняти на обслуговування або якщо така відмова допускається законами України або внутрішніми документами надавача платіжних послуг.

25. Відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу 1 витягу із Правил надання комплексних банківських послуг юридичним та фізичним особам-підприємцям в АТ "Кредобанк", затверджених рішенням Правління від 12.12.2022 № 977, договори послуг є договорами приєднання (стаття 634 ЦК України). Банк вправі відмовити клієнту в укладенні договору послуг, якщо клієнт пропонує банку укласти такий договір послуг на умовах, відмінних від визначених цими правилами, тарифами та/або стандартними формами документів, а також в інших випадках, якщо це випливає з Правил чи законодавства.

26. Банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу, на які покладено спеціальні завдання, обов`язки та права згідно з положеннями Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

27. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, серед іншого, здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів згідно з пунктом 4 частини другої статті 8 вказаного Закону.

28. Серед основних принципів запобігання та протидії у розумінні названого Закону є застосування ризик-орієнтованого підходу під час проведення фінансового моніторингу.

29. Відповідно до підпункту 7 пункту 68 Положення № 65 заходи з управління ризиками ВК/ФТ (легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення), зокрема, включають здійснення заходів належної перевірки клієнтів (включно з посиленими за потреби) та застосування принципу "знай свого клієнта", включно з отриманням додаткової необхідної інформації для розуміння змісту діяльності клієнта та/або суті фінансової операції.

30. Згідно з пунктом 1 додатку 1 до Положення № 65 банк зобов`язаний здійснювати належну перевірку нових та наявних клієнтів у випадках, передбачених у статті 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

31. Пунктом 34 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що належна перевірка - заходи, що включають: ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника); встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, у тому числі отримання структури власності з метою її розуміння, та даних, що дають змогу встановити кінцевого бенефіціарного власника, та вжиття заходів з верифікації його особи (за наявності); встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції; проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями); забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта.

32. У відповідності до частини другої статті 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин.

33. Частиною першою статті 15 вказаного Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. Аналогічну норму викладено у пункті 1 додатку 12 до Положення № 65.

34. Пунктами 34- 37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку. Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації. Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень. Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу.

35. Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком України у додатку 19 до Положення № 65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку України. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення № 65).

36. Відповідно до пункту 55 Положення № 65 шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.

37. Пунктом 61 Положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо: клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій з легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, інших злочинів; клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.

38. Згідно із частиною шостою статті 7 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

39. Верховний Суд у постанові від 09.01.2025 справі № 922/1253/23, у постанові від 20.01.2022 у справі № 910/18504/20 зазначив, що право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунку з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

40. Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику. Подібні висновки викладено Верховним Судом у справі № 910/10855/24, на яку посилається скаржник, а також у справах №№ 910/7161/19, 910/21320/17, 910/14158/17, 910/11471/17.

41. На підставі цього Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що приписи статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважують банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, проте банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.

42. Судами встановлено, що на підставі аналізу інформації, що відображена у тексті обґрунтованого висновку, банк встановив наявність критеріїв ризику, визначених додатками 18, 20 до Положення № 65, а саме: наявність інформації про відкриті кримінальні провадження з розслідування злочинів у сфері господарської діяльності щодо власника істотної участі/контролера або юридичної особи, її керівників та/або представників; наявність інформації про вплив та координацію дій третіми особами на прийняття рішень КБВ стосовно господарської діяльності юридичної особи; кількість працівників (у тому числі таких, що працюють за цивільно-правовими угодами, зокрема, договорами підряду) юридичної особи не відповідає виду та обсягам її діяльності; наявна негативна інформація в офіційних та/або публічних джерелах про клієнта або його КБВ, що свідчить про можливий зв`язок із тероризмом або іншою кримінальною/незаконною діяльністю.

43. Надавши оцінку обґрунтованому висновку, оформленому протоколом про проведення робочої наради Департаменту контролю і фінансового моніторингу АТ "Кредобанк" від 19.04.2023, дослідивши обставини, які покладено в основу такого висновку, з врахуванням чинного законодавства у сфері фінансового моніторингу, суди попередніх інстанцій визнали доведеними підстави, зазначені банком для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику на підставі критеріїв (зокрема репутаційного), визначених у Положенні № 65 та Програмі належної перевірки клієнтів АТ "Кредобанк".

44. З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі власної оцінки матеріалів справи та представлених сторонами суду доказів дійшли висновку, що позивач не довів суду та не надав належних доказів щодо протиправності рішення відповідача про віднесення позивача до категорії з неприйнятно високим ризиком.

45. Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості висновків місцевого та апеляційного судів про те, що позивач не довів суду та не надав належних доказів щодо протиправності рішення відповідача про віднесення позивача до категорії з неприйнятно високим ризиком, фактично зводяться до вимоги до касаційного суду здійснити переоцінку доказів у справі та встановити по новому фактичні обставини справи, визнавши доведеність скаржником фактів, покладених ним в основу касаційної скарги та позову.

46. Разом з тим суд касаційної інстанції в силу положень наведеної вище частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

47. Поряд з цим Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-32цс14).

48. Водночас визнання протиправною односторонньої відмови від укладення договору банківського рахунку не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу), а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України.

49. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/190 (пункт 5.6), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 29), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 62), від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22, пункт 22)).

50. Так, в провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/1932/23 за позовом ТОВ "Платинум і компанія" до АТ "Кредобанк" про зобов`язання відповідача укласти договір банківського рахунку та відшкодування моральної шкоди.

51. Отже, саме в межах розгляду зазначеної справи № 914/1932/23 суд має надати оцінку обставинам щодо обґрунтованості/необґрунтованості відмови банку від укладення договору банківського рахунку, оскільки саме по собі задоволення позовної вимоги про визнання протиправною односторонньої відмови від укладення договору банківського рахунку у будь-якому випадку призведе до необхідності вирішення спору про зобов`язання укладання договору банківського рахунку.

52. Наведене свідчить про те, що звернення позивача з позовом в даній справі № 914/1255/24 призводить до подвоєння судового процесу, що є неприпустимим.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України

53. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і недійсним висновку відповідача про віднесення позивача до категорії з неприйнятно високим ризиком, суди попередніх інстанцій з посиланням на постанову Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/1555/18 вказали на обрання позивачем неправильного та неефективного способу захисту порушеного права.

54. Водночас ТОВ "Платинум і компанія" з посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України наголошує на необхідності відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.02.2024 у справі № 910/1555/18, щодо неефективності способу захисту/відновлення порушеного права позивача у вигляді позовної вимоги про скасування через протиправність рішення банку щодо віднесення позивача до категорії з високим ризиком.

55. У вирішенні порушених скаржником у касаційній скарзі питань Верховний Суд зазначає, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення.

56. У цьому аспекті Суд зауважує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

57. Крім того, Суд звертає увагу на те, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

58. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та постанови Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13).

59. Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення сталості та єдності судової практики. Тому для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

60. Проте, звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 910/1555/18, не навів змістовного обґрунтування мотивів і причин такого відступлення, а також не навів вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про помилковість такого висновку.

61. При цьому висновок Верховного Суду, від якого прагне відступити скаржник, щодо неможливості оскарження та визнання недійсним висновку (рішення, розпорядження) банку, яким клієнту встановлений неприйнятно високий рівень, є чітким та зрозумілим. Крім того, визнання недійсним висновку (рішення, розпорядження) банку про встановлення клієнту неприйнятно високого ризику, прийнятого відповідно до статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", не призведе до відновлення порушеного права клієнта банку. Водночас під час розгляду справи про визнання протиправною односторонньої відмови банку від укладення договору банківського рахунку суд має надати правову оцінку запереченням позивача проти обґрунтованості такого висновку банку та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.

62. Отже, касаційна скарга не містить фундаментальних обґрунтувань щодо підстави необхідності і причин для відступу від правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 910/1555/18.

63. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

64. За змістом пункту 4 частини другої статті 287 та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою касаційного оскарження є недослідження судом зібраних у справі доказів, однак за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

65. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на неповне дослідження судами попередніх інстанцій електронних доказів, зокрема, роздруківки з вебресурсів, що не були відповідно оформлені та завірені.

66. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

67. Таким чином, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення в сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

68. Натомість зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться передусім до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів, але, як зазначено вище, скаржник при цьому не обґрунтував у касаційній скарзі наявність хоча би однієї з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 ГПК України.

69. За таких обставин, а саме за умови відсутності підтвердження будь-якої з інших підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів.

70. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

71. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

72. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

73. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати

74. Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Платинум і компанія" залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2025 у справі № 914/1255/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач