СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Харків Справа № Б-39/147-10

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.

за участю представника Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу арбітражного керуючого Литвиненка С.С. (вх. №2095 Х) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.09.2025 у справі №Б-39/147-10

за заявою ВАТ "Харківшляхбуд", м. Харків

про визнання банкрутом ВАТ "Харківшляхбуд", м. Харків ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.09.2025 у справі №Б-39/147-10 задоволено заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" з грошовими вимогами до банкрута (вх. № 13723 від 10.06.2025); визнано грошові вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ВАТ "Харківшляхбуд" у розмірі 295 677,57 грн основного боргу та 4 844,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Суд дійшов висновку про необхідність визнання грошових вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», оскільки подані заявником матеріали свідчать про реальне та безперервне споживання боржником теплової енергії у приміщеннях гуртожитка за адресою м. Харків, вул. Мирослава Мисли, 22/39 у період з листопада 2024 року по квітень 2025 року. Цей факт підтверджено, зокрема актами про підключення та відключення опалення, розрахунком заборгованості та даними особового рахунку. Всі ці документи підписані уповноваженими представниками КП «ХТМ» та боржника й не викликають сумнівів щодо достовірності відображених у них обставин.

Натомість ліквідатор не навів жодного доказу на підтвердження своїх тверджень, щодо невизнання грошових вимог. Зокрема, ліквідатор не довів, що постачання теплової енергії у вказаний період не здійснювалося, що договір на момент споживання був припинений чи що акти та розрахунки КП «ХТМ» є недійсними або неточними.

Арбітражний керуючий Литвиненко С.С. з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про визнання грошових вимог до банкрута на загальну суму 295 677,57 грн.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:

- заявлені тепломережами вимоги охоплюють період листопад 2024 квітень 2025 року, тобто час, коли ВАТ «Харківшляхбуд» уже багато років перебувало у ліквідаційній процедурі та фактично не здійснювало господарської діяльності. Водночас за змістом п. 3 ч. 1 ст. 59 КУзПБ після визнання боржника банкрутом у нього не може виникати жодних нових грошових зобов`язань, окрім витрат, безпосередньо пов`язаних із ліквідацією. Ліквідатор вказує, що банкрут не здійснював господарську діяльність, не мав права укладати договори, не мав активів, що могли споживати теплову енергію. Таким чином, на думку ліквідатора, зобов`язання не могли виникнути правомірно;

- оскільки вимоги заявника виникли вже після відкриття ліквідаційної процедури, вони не можуть бути визнані саме конкурсними кредиторськими вимогами. Проте суд першої інстанції, не врахувавши різницю між конкурсними вимогами і поточними витратами ліквідації, помилково визнав їх такими, що підлягають включенню до складу кредиторів, чим порушив положення статей 45 та 59 КУзПБ.

27.10.2025 від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" надійшов відзив, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Свій відзив обґрунтовує тим, що ст. 59 КУзПБ передбачає заборону виникнення нових грошових зобов`язань у банкрута, із цього правила існує виняток для витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Кредитор наголошує, що у процесі ліквідації можуть виникати нові зобов`язання, зокрема поточні комунальні та експлуатаційні витрати. Посилається на постанову Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №904/404/15 (910/12853/23), якою передбачено, що у ліквідаційні процедурі можуть виникати нові зобов`язання банкрута у випадках передбачених законом, саме такими є витрати у цій справі спожита теплова енергія.

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.

У судове засідання від 17.11.2025 з`явився представник Комунального підприємства "Харківські теплові мережі". Інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.

Постановою Господарського суду Харківської області від 04.07.2013 ВАТ "Харківшляхбуд" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Жарова П.В.

13.07.2013 у офіційному друкованому органі - газеті "Голос України" № 128 опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою суду від 30.07.2015 усунено арбітражного керуючого Жарова П.В. від виконання обов`язків у справі, призначено ліквідатором ВАТ "Харківшляхбуд" арбітражного керуючого Стєбєлєва А.М.

Судові засідання з розгляду звіту ліквідатора неодноразово відкладалися з підстав необхідності витребування додаткових доказів у справі та завершення ліквідаційної процедури.

16.04.2024 до суду від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" надійшла заява з грошовими вимогами до банкрута (вх. № 10112), в якій заявник просив суд визнати його грошові вимоги до ВАТ "Харківшляхбуд" у розмірі 476891,78 грн боргу за спожиту теплову енергію за договором № 1330 від 01.07.2002 (яка утворилась за період з січня 2023 року по березень 2024 року) та 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору, включити до реєстру вимог кредиторів та погасити заборгованість за рахунок майна боржника.

Ухвалою суду від 17.04.2024 призначено заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" з грошовими вимогами до банкрута (вх. № 10112 від 16.04.2024) до розгляду на 28.05.2024.

Ухвалою суду від 28.05.2024 задоволено заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" з грошовими вимогами до банкрута (вх. № 10112 від 16.04.2024). Визнано грошові вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ВАТ "Харківшляхбуд" у розмірі 476891,78 грн основного боргу та 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою суду від 30.01.2025 задоволено клопотання ТОВ "Оілтранс 2005" (вх. № 2587 від 29.01.2025), відсторонено арбітражного керуючого Стєбєлєва Антона Михайловича (свідоцтво №607 від 24.04.2013) від виконання повноважень ліквідатора ВАТ "Харківшляхбуд", призначено ліквідатором ВАТ "Харківшляхбуд" арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича (свідоцтво №2055 від 14.01.2022, РНОКПП НОМЕР_1 ), якому встановити основну грошову винагороду у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання повноважень ліквідатора ВАТ "Харківшляхбуд".

10.06.2025 до суду через систему "Електронний суд" від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" надійшла заява з грошовими вимогами до банкрута (вх. №13723), в якій заявник просить суд визнати його грошові вимоги до ВАТ "Харківшляхбуд" у розмірі 295 677,57 грн боргу за спожиту теплову енергію за договором №1330 від 01.07.2002 (яка утворилась за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року) та 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору, включити до реєстру вимог кредиторів та погасити заборгованість за рахунок майна боржника.

24.07.2025 до суду від ліквідатора надійшло повідомлення про результат розгляду вимог КП "Харківські теплові мережі", згідно із яким вимоги ним не визнані, оскільки після визнання боржника банкрутом у нього не виникає додаткових зобов`язань та ці вимоги є витратами в ліквідаційній процедурі.

Суд першої інстанції своєю ухвалою від 23.09.2025 визнав грошові вимоги КП "Харківські теплові мережі" у розмірі 295 677,57 грн боргу за спожиту теплову енергію за договором №1330 від 01.07.2002 (яка утворилась за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року) та 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору, що стало підставою для звернення арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є вирішення питання про наявність, розмір та правову природу грошових вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до банкрута ВАТ «Харківшляхбуд», заявлених у сумі 295 677,57 грн за спожиту теплову енергію та 4 844,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Натомість предметом апеляційного розгляду є перевірка законності, обґрунтованості та правильності висновків Господарського суду Харківської області, викладених в ухвалі від 23.09.2025, якою було задоволено заяву КП «Харківські теплові мережі» та визнано грошові вимоги до ВАТ «Харківшляхбуд».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом.

За змістом статті 1, частини першої статті 59 КУзПБ поточні вимоги кредитора до боржника можуть виникати у період з моменту відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство до визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, оскільки із визнання боржника банкрутом у нього не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (див. висновок, викладений у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/4181/14).

Як вбачається із матеріалів справи, 10.06.2025 до суду першої інстанції від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника (вх. №13723), в якій заявник просить суд визнати його грошові вимоги до ВАТ "Харківшляхбуд" у розмірі 295 677,57 грн боргу за спожиту теплову енергію за договором №1330 від 01.07.2002 (яка утворилась за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року) та 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору, включити до реєстру вимог кредиторів та погасити заборгованість за рахунок майна боржника.

Свою заяву КП "ХТМ" обґрунтовує тим, що на підставі договору про постачання теплової енергії від 01.07.2002 № 1330 (в редакції додаткової угоди від 01.12.2008) (далі - договір) заявник здійснював постачання теплової енергії у приміщення гуртожитка боржника, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мирослава Мисли (колишня вул.Цілиноградська), 22/39, що належить ВАТ "Харківшляхбуд".

Внаслідок неналежного виконання боржником зобов`язань в частині оплати теплової енергії станом на 05.06.2025 заборгованість боржника за спожиту теплову енергію за договором від 01.07.2002 № 1330 складає 772 569,35 грн (особовий рахунок 17300- 1046), яка утворилась за період з січня 2023 року по квітень 2025 року по приміщенням гуртожитка.

Грошові вимоги до боржника у розмірі 476 891,78 грн за період з січня 2023 року по березень 2024 року визнані ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.05.2024 у справі № Б-39/147-10.

Таким чином, наразі заборгованість боржника за теплову енергію за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року складає 295 677,57 грн.

Для підтвердження наданих послуг КП «ХТМ» надає до суду першої інстанції:

- договір про постачання теплової енергії №1330 від 01.07.2002;

- додатки до договору;

- акт про підключення опалення № 173/4108 від 04.11.2024 на початку опалюваного сезону;

- акт про відключення опалення №173/5568 від 15.04.2025 наприкінці опалюваного сезону 2024-2025 р.р., які підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та боржника;

- відомості обліку споживання теплової енергії;

- схему межі поділу теплової мережі;

- акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін;

- перелік об`єктів теплоспоживання;

Також заявником до суду першої інстанції надано досудове повідомлення, яке направлялось на адресу ВАТ "Харківшляхбуд", в додатках до якого вказано про рахунки-фактури та акти звіряння.

Згідно з п. 6.2 договору про постачання теплової енергії від 01.07.2002 № 1330 (в редакції додаткової угоди від 01.12.2008), розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт на випуск-получення теплової енергії.

Відповідно до п. 6.3 договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії, що є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п. 6.4 договору якщо споживач розраховується за показаннями приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Пунктами 10.1, 10.4 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2002. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи сторін, погоджується з установленими судом першої інстанції фактичними обставинами та правовими висновками щодо належності, допустимості й достатності доказів, поданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» на підтвердження заявлених грошових вимог.

Як вірно встановив суд першої інстанції й підтверджує колегія апеляційного суду, наданий заявником комплекс доказів: договір №1330 від 01.07.2002 та додатки до нього, акти підключення й відключення опалення за відповідний опалювальний сезон, документи обліку фактичного споживання теплової енергії, акти розмежування балансової належності, перелік теплопостачальних об`єктів, а також досудове повідомлення з рахунками-фактурами та актами звіряння - є взаємопов`язаними, узгодженими між собою й переконливо підтверджують, що у приміщення гуртожитка боржника у період з листопада 2024 року по квітень 2025 року дійсно постачалася теплова енергія, а отже виникла відповідна заборгованість у розмірі 295 677,57 грн.

Апеляційний суд відзначає, що судом першої інстанції правильно встановлено: фактичні дані, подані КП «ХТМ», містять належні реквізити, засвідчені підписи уповноважених представників сторін, відображають показники приладів обліку та кореспондують між собою, утворюючи послідовний і логічний ланцюг доказів на підтвердження заявлених грошових вимог.

Окремо колегія суддів зауважує, що арбітражний керуючий, заперечуючи проти вимог КП «ХТМ», не надав жодного доказу, який би спростовував подані матеріали або підтверджував відсутність фактичного постачання теплової енергії, припинення дії договору чи невикористання гуртожитка в зазначений період.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам та правильно встановив, що заявлені КП «ХТМ» грошові вимоги у сумі 295 677,57 грн є доведеними, реальними та такими, що підлягають визнанню в межах ліквідаційної процедури банкрута.

Разом з тим, скаржник вважає, що заявлені тепломережами вимоги охоплюють період, коли ВАТ «Харківшляхбуд» уже багато років перебувало у ліквідаційній процедурі та фактично не здійснювало господарської діяльності. Водночас за змістом п. 3 ч. 1 ст. 59 КУзПБ після визнання боржника банкрутом у нього не може виникати жодних нових грошових зобов`язань, окрім витрат, безпосередньо пов`язаних із ліквідацією. Ліквідатор вказує, що банкрут не здійснював господарську діяльність, не мав права укладати договори, не мав активів, що могли споживати теплову енергію. Таким чином, на думку ліквідатора, зобов`язання не могли виникнути правомірно.

З приводжу означеного, колегія суддів звертається до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 09.06.2021 у справі №911/5186/14. У своїй постанові Суд виснував, що у ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у КУзПБ, і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами цього Кодексу. Такими випадками є зобов`язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення гуртожитка, у яке КП «Харківські теплові мережі» здійснювало постачання теплової енергії, продовжує перебувати у власності боржника та входить до складу ліквідаційної маси. Вказаний об`єкт нерухомого майна не був відчужений, законсервований, переданий іншим особам чи виведений з експлуатації. Натомість наявні у справі акти про підключення та відключення опалення, підписані повноважними представниками боржника, свідчать про те, що приміщення фактично обігрівалося в опалювальний сезон 2024 2025 років. Це означає, що теплопостачання здійснювалося не на підставі нових господарських зобов`язань, а з метою забезпечення належного утримання об`єкта нерухомості, що є обов`язком ліквідатора та складовою збереження ліквідаційної маси.

Отже, апеляційний суд погоджується з тим, що нарахування теплової енергії не є «новим» зобов`язанням у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 59 КУзПБ, а стосується саме витрат, безпосередньо пов`язаних із ліквідаційною процедурою. У цьому контексті теплова енергія є не ресурсом для здійснення господарської діяльності, а засобом підтримання збереження активу.

За таких обставин твердження ліквідатора про те, що боржник «не мав активів, які могли споживати теплову енергію», спростовуються матеріалами справи і суперечать фактичним діям самого боржника, який упродовж багатьох років укладав акти споживання, не ініціював розірвання договору і не вживав заходів щодо відключення об`єкта. Таким чином, заявлені вимоги тепломереж охоплюють саме ті витрати, які за своєю правовою природою відносяться до витрат, безпосередньо пов`язаних зі здійсненням ліквідації, та відповідають висновкам Верховного Суду у справі № 911/5186/14.

З огляду на це колегія суддів доходить висновку, що доводи апелянта ґрунтуються на помилковому розумінні змісту ст. 59 КУзПБ, суперечать встановленим у справі фактичним обставинам та не спростовують законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Також скаржник зазначає, що оскільки вимоги заявника виникли вже після відкриття ліквідаційної процедури, вони не можуть бути визнані саме конкурсними кредиторськими вимогами. Проте суд першої інстанції, не врахувавши різницю між конкурсними вимогами і поточними витратами ліквідації, помилково визнав їх такими, що підлягають включенню до складу кредиторів, чим порушив положення статей 45 та 59 КУзПБ.

Такі доводи скаржника не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи зобов`язань, що виникають у ліквідаційній процедурі, та змісту статей 45 і 59 КУзПБ.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не визнавав заявлені КП «Харківські теплові мережі» вимоги конкурсними у розумінні ст. 45 КУзПБ. Натомість, надавши належну оцінку фактичним обставинам, суд кваліфікував їх як витрати, безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури, тобто такі, що охоплюються змістом ч. 1 ст. 59 КУзПБ.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевий суд не розглядав теплопостачальника як конкурсного кредитора та не вносив його до реєстру конкурсних вимог у черговості, передбаченій ст. 64 КУзПБ. Суд виходив із того, що заборгованість за спожиту теплову енергію виникла саме у зв`язку з утриманням майна банкрута, а не внаслідок здійснення господарської діяльності чи укладення нових цивільно-правових договорів після відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, твердження ліквідатора про те, що суд першої інстанції «помилково визнав їх конкурсними вимогами» не відповідає змісту ухвали та базується на хибному тлумаченні правової кваліфікації заявлених вимог. Суд першої інстанції вірно розмежував конкурсні вимоги та поточні витрати ліквідації, а отже не порушив положень статей 45 і 59 КУзПБ.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що місцевий суд обґрунтовано встановив, що поставка теплової енергії до гуртожитка боржника у період з листопада 2024 року по квітень 2025 року мала місце, що підтверджується належними та допустимими доказами, поданими КП «ХТМ». Також апеляційний суд погоджується з висновком, що заявлені вимоги за своєю правовою природою є поточними витратами ліквідації, а не конкурсними кредиторськими вимогами, і тому їх визнання не порушує положень статей 45 і 59 КУзПБ. Суд першої інстанції коректно розмежував ці категорії вимог та не здійснював включення КП «ХТМ» до складу конкурсних кредиторів, обмежившись встановленням їх як витрат ліквідаційної процедури.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги арбітражного керуючого Литвиненка С.С. Доводи апелянта не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга арбітражного керуючого Литвиненка С.С. не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а ухвала Господарського суду Харківської області від 23.09.2025 у справі №Б-39/147-10 має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Литвиненка С.С. залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.09.2025 у справі №Б-39/147-10 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 27.11.2025.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян