ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 Справа № 917/1306/24

розглянувши матеріали справи за позовною заявою Фермерського господарства "МТС "Агропростір", вул. Тесленка, 39А, с. Харківці, Миргородський район, Полтавська область, 37264

до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, вул. Перемоги, 1, м. Лохвиця, Миргородський район, Полтавська область, 37200

про визнання укладеною додаткової угоди

у складі суду судді Погрібної С. В.

за участю секретаря судового засідання Ареф`євої Є. С.,

представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи. Фермерське господарство "МТС "Агропростір" звернулось до суду з позовом до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області про визнання укладеною між Фермерським господарством «МТС АГРОПРОСТІР» та Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області Додаткової угоди до Договору оренди землі від 10 травня 2012 року, щодо земельних ділянок: 125,5712 га, кадастровий номер :00:002:0262; 28,0947 га, кадастровий номер :00:002:0263; 96,3346 га, кадастровий номер :00:002:0264, в редакції згідно прохальної частини.

Ухвалою від 13.08.2024 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

09.09.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11822).

Ухвалою від 24.09.2024 судом продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 31.10.2024, 10:00.

01.11.2024 Фермерським господарством "МТС "Агропростір" подано заяву про забезпечення позову (вх. №14619), за результатами розгляду якої суд виніс ухвалу про її задоволення.

Позивачем подано додаткові пояснення по справі (вх. № 14776 від 05.11.2024) та заяву про зміну підстав позову (вх. № 16369 від 03.12.2024).

Ухвалою від 04.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.04.2025, 11:30.

Разом з тим, вказаною ухвалою суд залишив заяву представника позивача про зміну підстав позову (вх. № 16369 від 03.12.2024) без розгляду.

Фермерське господарство "МТС "Агропростір" з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 про закриття підготовчого провадження у справі №917/1306/24 в частині залишення заяви позивача про зміну підстав позову без розгляду та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким заяву позивача про зміну підстав позову прийняти до розгляду та здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням поданої заяви.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 апеляційну скаргу Фермерського господарства "МТС "Агропростір" задоволено частково; ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі № 917/1306/24 скасовано в частині залишення без розгляду заяви про зміну підстав позову; матеріали справи № 917/1306/24 направлено до Господарського суду Полтавської області для вирішення питання про прийняття заяви про зміну підстав позову до розгляду.

Від представника позивача надійшло клопотання про повернення до розгляду справи №917/1306/24 на стадію підготовчого провадження (вх. № 4929 від 14.04.2025).

Ухвалою від 30.04.2025 судом продовжено розгляд справи та призначено судове засідання на 03.06.2025, 11:00.

Ухвалою від 03.06.2025 судом прийнято заяву позивача про зміну підстав позову; повернуто розгляд справи №917/1306/24 на стадію підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 15.07.2025, 10:30.

У зв`язку з перебуванням судді Погрібної С.В. у відпустці, судове засідання призначене на 02.09.2025 не відбулось. Судом призначено дату судового засідання по суті на 13.11.2025, 11:30.

В судовому засіданні 13.11.2025 позивачем викладено зміст позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Представнику позивача було надано заключне слово, який підтримав свою позицію викладену письмово та озвучену в судовому засіданні.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

Між Фермерським господарством «МТС «АГРОПРОСТІР» та Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області було укладено Типовий договір оренди землі від 10 травня 2012 року, який було зареєстровано у Відділі Держкомзему у Лохвицькому районі Полтавської області 02.07.2012, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 02439.

За умовами укладеного Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 250,0050 га, у тому числі:

- 125,5712 га, кадастровий номер :00:002:0262

- 28,0947 га, кадастровий номер :00:002:0263

- 96,3346 га, кадастровий номер :00:002:0264, які розташовані на території Бербеницької сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Відповідно до пункту 8 Договору, сторони домовилися, що останній набирає чинності з 01.12.2012 і діє до 30.11.2017. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на поновлення строку дії договору на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 40 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

На підставі Акту приймання-передачі земельної ділянки від 01.09.2012 Лохвицька районна державна адміністрація передала, а Орендар прийняв земельні ділянки, які знаходяться на території адміністративного підпорядкування Бербеницької сільської ради Лохвицького району Полтавської області у строкове платне володіння та користування терміном на 5 (п`ять) років.

Додатковою угодою №1 від 28.12.2013 сторони за взаємною згодою внесли зміни до договору, зокрема виклали пункт 9 договору (порядок внесення орендної плати) в новій редакції.

В подальшому, відповідно до Додаткової угоди від 13.12.2016, укладеної між Фермерським господарством «МТС «АГРОПРОСТІР» та Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області, було внесено зміни в Договір оренди від 10.05.2012 року.

Зокрема, пункт 8 Договору викладено у наступній редакції:

«Договір укладено на 12 років до 02.07.2024 року. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право на поновлення строку дії договору на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 40 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію».

Крім того, вказаною Додатковою угодою внесено зміни до пункту 9 Договору (порядок внесення орендної плати), який викладено в новій редакції.

Право оренди на земельні ділянки за Орендарем було зареєстровано в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2017, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав нерухоме майно від 14.03.2017 про реєстрацію іншого речового права щодо кожної земельної ділянки, яка є предметом укладеного договору.

Відповідно до пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» № 2498-VIII ( 2498-19 ) від 10.07.2018 було внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» шляхом викладення цього закону у новій редакції. Зазначені зміни набрали чинності з 01.01.2019.

Згідно зі змінами, внесеними до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку Договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Тобто, до 01.01.2019 повноваження передавати в оренду нерозподілені земельні ділянки/невитребувані паї за межами населених пунктів мали районні державні адміністрації. Відповідно, з 01.01.2019 райдержадміністрації втратили такі повноваження та на даний час не має значення розташування такої земельної ділянки в межах чи поза межами населеного пункту. Всі повноваження райдержадміністрації щодо розпорядження невитребуваними земельними ділянками, розташованими в межах чи поза межами населених пунктів, перейшли до сільських, селищних, міських рад.

Таким чином, оскільки орендовані згідно з умовами Договору земельні ділянки знаходяться в межах адміністративного підпорядкування Бербеницької сільської ради Миргородського (стара назва Лохвицький) району Полтавської області, вказані земельні ділянки є землями комунальної власності, розпорядником яких є Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області.

З огляду на положенням пункту 8 Договору, Фермерське господарство «МТС «АГРОПРОСТІР» не пізніше ніж за 40 календарних днів до закінчення строку дії Договору звернулось до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області з листом-повідомленням №4 від 01.05.2024 щодо поновлення/продовження Договору оренди землі від 10.05.2012 на новий строк.

У вказаному листі позивач зазначив, що оскільки Орендар належним чином виконує умови укладеного Договору, своєчасно та повному обсязі виплачує орендну плату, не має заборгованості з орендної плати, використовує орендовані земельні ділянки за цільовим призначенням, на підставі частини другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» Орендар повідомляє Орендодавця про свій намір (бажання) укласти договір оренди землі на новий строк.

З метою дотримання положень чинного законодавства, для завершення процедури продовження строку дії Договору на новий строк позивач запропонував підписати Додаткову угоду до Договору про поновлення Договору оренди землі на новий строк, проєкт якої додав до вказаного листа-повідомлення.

Вказаний лист-повідомлення позивач направив на адресу відповідача поштовим відправленням з описом вкладення (штрих-кодовий ідентифікатор відправлення 210). Вказане поштове відправлення відповідач отримав 02.05.2024, про що свідчить інформація по трекінгу на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Оскільки Договір було укладено на 12 років до 02.07.2024, позивач своєчасно, не пізніше ніж за 40 днів до закінчення строку дії договору звернувся до відповідача письмово з листом-повідомленням про намір продовжити його дію на новий строк.

Проте, як зазначає позивач, відповідач, отримавши від позивача лист-повідомлення з проектом Додаткової угоди про поновлення Договору оренди на новий строк, жодним чином не відреагував на нього, не надав будь-якої письмової відповіді в місячний строк з моменту отримання вказаного листа-повідомлення.

Враховуючи це, позивач повторно звернувся до відповідача з листом-повідомленням щодо поновлення/продовження Договору оренди землі на новий строку від 30.05.2024 за №30-05-24/01.

До вказаного листа позивач, окрім проєкту Додаткової угоди про поновлення Договору на новий строк, надав відповідачу копії документів, на підставі яких у позивача виникло право оренди на земельні ділянки: Договір оренди землі від 10.05.2012, Додаткову угоду до Договору від 13.12.2016, витяги з Державного реєстру речових прав нерухоме майно від 14.03.2017 про реєстрацію іншого речового права щодо кожної земельної ділянки, яка є предметом укладеного договору.

Вказаний лист та копії документів позивачем було направлено на адресу відповідача листом з описом вкладення (штрих-кодовий ідентифікатор відправлення 059), який було отримано відповідачем 04.06.2024, про що свідчать дані трекінгу на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Проте, як наголошує позивач у позовній заяві, відповідач, отримавши від позивача лист-повідомлення з проектом Додаткової угоди про поновлення Договору оренди на новий строк повторно, жодним чином не відреагував на нього, не надав будь-якої письмової відповіді в місячний строк з моменту отримання вказаного листа-повідомлення про поновлення договору або відмову у такому поновленні.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача з листом про надання інформації №6 від 04.07.2024, в якому просив надати інформацію щодо розгляду листа-повідомлення ФГ «МТС «АГРОПОСТІР» №4 від 01.05.2024, який було отримано Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області 02.05.2024.

Вказаний лист про надання інформації було зареєстровано в канцелярії відповідача за вх. №2085/03-01 від 04.07.2024, про що свідчить штемпельний відбиток печатки відповідача на листі позивача.

Станом на день звернення до суду позивач не отримав будь-якої відповіді на лист-повідомлення щодо продовження Договору оренди на новий строк №4 від 01.05.2024 та від 30.05.2024 за №30-05-24/01, а також на лист про надання інформації №6 від 04.07.2024.

Як встановлено судом, після закінчення строку дії Договору (02.07.2024) позивач продовжує користуватись земельними ділянками за цільовим призначенням після закінчення строку дії Договору, що підтверджується наданими позивачем інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок, які є предметом договору.

Крім того, позивач як орендар за договором, виконує взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної та в повному обсязі внесення орендної плати за користування не витребуваними земельними ділянками (паями), що підтверджується платіжними інструкціями за 2023 - 2024 роки.

Водночас, відповідач ні до закінчення строку дії Договору, ні після закінчення строку дії Договору не надав будь-яких заперечень щодо користування земельними ділянками після закінчення строку дії Договору та не звертався до позивача з пропозицією про повернення земельних ділянок, які є предметом договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово виснував, що майнові відносини, які виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору, тому, окрім спеціальних актів земельного законодавства - Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Закону України «Про оренду землі», регулюються загальними нормами цивільного законодавства щодо договору та щодо договору найму.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

За приписами статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельного кодексу України, Законом про оренду землі. Тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме спеціальні норми Земельного кодексу України та Закону про оренду землі.

За змістом частини першої статті 93 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.

Суд враховує, що 16.01.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (а відповідні положення пункту 8, з урахуванням прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України «Про оренду землі», яка регламентувала порядок поновлення Договорів оренди, викладена у новій редакції.

Розділ IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» доповнений абзацами третім і четвертим такого змісту:

«Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення».

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Відповідно за змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону про оренду землі).

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України «Про оренду землі» врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Стаття 33 Закону про оренду землі у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву «Поновлення договору оренди землі» та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону).

До листа-повідомлення про поновлення Договору оренди землі орендар додає проект Додаткової угоди (частина третя статті Закону України «Про оренду землі»).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлювала, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

За приписами частини восьмої цієї статті у попередній редакції додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини одинадцятої цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У пункті 38 постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року зазначено таке: «Частини п`ята та шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:

За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону України «Про оренду землі», орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.

Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону України «Про оренду землі», розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення».

Пункти 41 та 43 цієї ж постанови містять висновок про те, що без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим, а єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій-восьмій, одинадцятій статті 33 Закону України «Про оренду землі» додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.

Тож статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» істотно змінив редакцію статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК України.

Разом з цим відповідно до абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Згідно з частиною другою статті 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Також відповідно до частини першої статті 126-1 ЗК України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).

Разом з тим, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною першою статті 126-1 ЗК України. Тобто, поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено.

З наведеного вбачається, що зміст поняття «поновлення договору оренди», про яке йдеться у абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» базується саме на положеннях стаття 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.

Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.

Тому поняття «поновлення договору оренди», про яке йдеться у абзаці 4 Розділу Перехідні положення Закону України «Про оренду землі» та поняття «поновлення договору оренди», яке містилось у Закону України «Про оренду землі» у попередній редакції, є змістовно різними.

Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України «Про оренду землі». Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, на час виникнення спірних правовідносин з укладення Договору оренди землі на новий строк, звернення позивача з позовом до суду та ухвалення судових рішень у справі діяла нова редакція Закону України «Про оренду землі» землі із внесеними змінами.

За частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент звернення з позовом у цій справі, Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту Додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк).

Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини 1-5 статті 33 ЗУ «Про оренду землі»).

Орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря; може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі. Заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.

Закон України «Про оренду землі» не передбачає обов`язкового надання орендарем інших додаткових документів до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, окрім проекту доданої угоди; заперечення орендодавця стосовно поновлення договору оренди землі має бути обґрунтованим і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди.

У разі якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

При цьому додаткова угода про поновлення Договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди, що було зроблено позивачем до закінчення строку дії Договору.

У разі встановлення обставин дотримання орендарем процедури і строків звернення до орендодавця із повідомленням про намір поновити договір оренди землі та невиконання орендодавцем установленого частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» обов`язку у місячний термін розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення, поведінку орендодавця не можна визнати добросовісною. В свою чергу орендар, в такому випадку, може розраховувати на поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (такі висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).

Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частин 2-5 цієї статті Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що для поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (постанови від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, від 26.10.2022 у справі № 178/291/20).

Як установив суд, Фермерське господарство «МТС «АГРОПРОСТІР», як користувач земельної ділянки з метою використання свого переважного права щодо укладення Договору оренди землі на новий строк відповідно до частини першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», звернулось до Лохвицької міської ради з листом-повідомленням №4 від 01.05.2024 щодо поновлення/продовження Договору оренди землі від 10.05.2012 на новий строк, проєкт Додаткової угоди додав до листа-повідомлення.

Вказаний лист-повідомлення позивач направив на адресу Лохвицької міської ради поштовим відправленням з описом вкладення (штрих-кодовий ідентифікатор відправлення 210).

Вказане поштове відправлення Лохвицька міська рада отримала 02.05.2024, про що свідчить інформація по трекінгу на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Не отримавши будь-якої письмової відповіді на лист-повідомленням № 4 від 01.05.2024, позивач повторно звернувся до відповідача з листом-повідомленням щодо поновлення/продовження Договору оренди землі на новий строку від 30.05.2024 за №30-05-24/01.

До вказаного листа позивач, окрім проекту Додаткової угоди про поновлення Договору на новий строк, надав відповідачу копії документів, на підставі яких у позивача виникло право оренди на земельні ділянки: Договір оренди землі від 10.05.2012, Додаткову угоду до Договору від 13.12.2016, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (права оренди) на земельні ділянки, які є предметом договору.

Вказаний лист та копії документів було направлено на адресу відповідача листом з описом вкладення (штрих-кодовий ідентифікатор відправлення 059), який було отримано відповідачем 04.06.2024, про що свідчать дані трекінгу на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Відповідач, отримавши від позивача лист-повідомлення з проектом додаткової угоди про поновлення Договору на новий строк, жодним чином не відреагував на нього, не надав будь-якої письмової відповіді в місячний строк з моменту отримання вказаного листа-повідомлення про поновлення договору або відмову у такому поновленні.

Отже, відповідачем порушено положення пункту 8 Договору та статті 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого позивач після закінчення строку дії договору позбавлений можливості реалізувати своє переважне право на продовження/поновлення договору на новий строк.

Поновлення договорів оренди землі в судовому порядку, у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків. Належним і ефективним у цьому випадку способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 908/913/18, від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, від 12.01.2021 у справі № 920/352/19, від 09.06.2020 у справі № 912/1860/19.

Позивач протягом усього строку дії договору належно виконував умови договору, своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату за користування земельними ділянками, ніколи не мав та не має заборгованості з орендної плати, використовує земельні ділянки за цільовим призначенням для ведення власної господарської діяльності, яка пов`язана з вирощуванням сільськогосподарських культур та їх подальшим продажем для отримання прибутку.

Відомості про порушення позивачем умов договору протягом його дії матеріали справи не містять, Лохвицька міська рада про такі порушення не зазначала.

Лохвицька міська рада проєкт додаткової угоди до договору про продовження строку дії договору на новий строку не розглянула, жодних заперечень щодо умов додаткової угоди не висловила.

Слід зазначити, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» (як у попередній, так і у чинній редакції) встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.

Суд зауважував, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Водночас добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.

Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону України «Про оренду землі» орган державної влади чи місцевого самоврядування власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.

Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за Договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк.

Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.

Судовий захист в таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист.

Інакше передбачене частиною дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.

Оскільки позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, останній може вважатись таким, що набув право «правомірного очікування», натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди.

Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що на пленарному засіданні 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради 30.05.2024 розглядався проєкт Додаткової угоди угоди про поновлення Типового договору оренди землі від 10 травня 2012 року та виносився на голосування, однак не був прийнятий через відсутність підтримки депутатів міської ради, суд відхиляє статтею 33 Закону України «Про оренду землі», а не Законом України «Про місцеве самоврядування» визначено процедуру використання орендарем свого переважного права на продовження строку дії договору оренди землі на новий строк. Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що листи-повідомлення позивача разом з проєктом Додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі від 10 травня 2012 року дійсно виносились на розгляд пленарного засідання 53 сесії 8 скликання Лохвицької міської ради 30.05.2024.

Отже, відповідач не спростував твердження позивача про порушення відповідачем процедури поновлення Договору оренди землі на новий строк відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Поновлення Договорів оренди землі в судовому порядку, у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків. Належним і ефективним у цьому випадку способом захисту порушеного права є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 908/913/18, від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, від 12.01.2021 у справі № 920/352/19, від 09.06.2020 у справі № 912/1860/19.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся з первісними позовними вимогами про визнання укладеною між Фермерським господарством «МТС АГРОПРОСТІР» та Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області Додаткової угоди до Договору оренди землі від 10 травня 2012 року (щодо земельних ділянок:

- 125,5712 га, кадастровий номер :00:002:0262;

- 28,0947 га, кадастровий номер :00:002:0263;

- 96,3346 га, кадастровий номер :00:002:0264) в редакції згідно прохальної частини.

Як встановлено судом, після подання позовної заяви відповідачем було здійснено поділ земельних ділянок, які є предметом Договору, в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами :00:002:0262; :00:002:0263; :00:002:0264 державна реєстрація вказаних земельних ділянок відповідно до частини 10 статі 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» була скасована державним кадастровим реєстратором в Державному земельному кадастрі, тобто вказані земельні ділянки та набули статусу архівних.

З метою отримання інформації щодо формування нових земельних ділянок в результаті поділу вказаних вище земельних ділянок, представником позивача було направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області адвокатський запит щодо отримання вказаної інформації (відомостей) щодо новосформованих земельних ділянок.

За результатами розгляду адвокатського запиту, ГУ Держгеокадастру листом від 27.11.2024 №29-16-0.221-5483/2-24 надало офіційну відповідь щодо поділу земельних ділянок кадастровий номер :00:002:0262; :00:002:0263; :00:002:0264 та формування нових земельних ділянок.

Так, з наданої відповіді вбачається, що за інформацією Відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в результаті поділу земельних ділянок з кадастровими номерами, а саме:

- :00:002:0262 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами :00:002:0322, :00:002:0323, :00:002:0324, :00:002:0325, :00:002:0326, :00:002:0327, :00:002:0328, :00:002:0329, державна реєстрація земельних ділянок здійснена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області;

- :00:002:0264 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами :00:002:0330, :00:002:0331, :00:002:0332, :00:002:0333, :00:002:0334, :00:002:0335, :00:002:0336, :00:002:0337, державна реєстрація земельних ділянок проведена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Сумській області;

- :00:002:0263 (відомості про земельну ділянку набули статусу архівних) сформувалися земельні ділянки з кадастровими номерами :00:002:0338, :00:002:0339, державна реєстрація земельних ділянок здійснена за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості державним кадастровим реєстратором Відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області офіційно підтвердило, що земельні ділянки :00:002:0262; :00:002:0263; :00:002:0264, які є предметом спірного Договору та на які було накладено арешт, набули статусу архівних, оскільки з них було сформовано нові земельні ділянки з новими кадастровими номерами. При цьому звертає на себе увагу та обставина, що поділ ділянок був вчинений відповідачем після подання позову (на які було накладено арешт) і за власною ініціативою.

З огляду на це, позивачем була подана заява про зміну підстав позову, в якій останній наголошував на тому, що навіть за умови задоволення позовних вимог, позивач не зможе виконати таке рішення суду, оскільки земельні ділянки, які є предметом спірного договору, вже набули статус архівних в Державному земельному кадастрі. В той же час, органи державної реєстрації під час проведення державної реєстрації іншого речового права (права оренди) засобами електронної взаємодії Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримують інформацію (відомості) з Державного земельного кадастру.

З огляду на це, позивач просив суд змінити пункт 2 прохальної частини позовної заяви шляхом викладення її у оновленій редакції в частині зазначенні кадастрових номер земельних ділянок, які були сформовані в результаті поділу земельних ділянок :00:002:0262; :00:002:0263; :00:002:0264, що були предметом договору.

При розгляді заяви позивача про зміну підстав позову суд враховує викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 201/4160/19 висновки, відповідно до яких однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Недобросовісна поведінка особи, яка полягає в учиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Отже, враховуючи висновки Верховного Суду, при оцінці поведінки відповідача на предмет чесності та добросовісності, суд дійшов до висновку, що у цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання суду, і мало місце у даній справі - після подання позовної заяви відповідачем було поділено спірні земельні ділянки і в результаті поділу земельних ділянок кадастровий номер :00:002:0262; :00:002:0263; :00:002:0264, які є предметом спірного Договору, державна реєстрація вказаних земельних ділянок відповідно до частини 10 статі 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» була скасована державним кадастровим реєстратором в Державному земельному кадастрі, тобто вказані земельні ділянки припинили юридичне існування.

Таким чином, відповідач свідомо унеможливив виконання рішення суду, навіть за умови задоволення позовних вимог позивача, останній не зможе виконати таке рішення суду, оскільки земельні ділянки, які є предметом спірного договору, припинили своє юридичне існування.

З огляду на наведене, враховуючи встановлену судом недобросовісність поведінки відповідача у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття до розгляду заяви позивача та зміни підстав позову у даній справі, оскільки є несправедливим і нерозумним покладати на позивача негативні процесуальні наслідки недобросовісних дії відповідача.

Крім того, здійснюючи висновок про виключність даного випадку і, таким чином, можливість зміни позивачем підстав позову, суд виходив з принципу верховенства права, одним з аспектів якого є максими «зловживання правом не повинно винагороджуватись» та «зловживання правом не може тягти тих самих наслідків, що і добросовісна поведінка».

Здійснюючи поділ ділянок після подання позову, відповідач не міг не розуміти, що повністю унеможливлює юридичний захист прав позивача, тому схвалення такої поведінки судом не тільки порушує принцип верховенства права, але й суперечить цінностям права (справедливість, правова визначеність, доцільність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання укладеною Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки в оновленій редакції про зміну підстав позову, є обґрунтованою, підтверджена наявними доказами і підлягає задоволенню.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 13 ГПК України).

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Визнати укладеною між Фермерським господарством «МТС АГРОПРОСТІР» та Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області Додаткову угоду до Договору оренди землі від 10 травня 2012 року у наступній редакції:

"ДОДАТКОВА УГОДА

до Договору оренди землі від 10 травня 2012 року

м. Лохвиця «___» липня 2024 року

Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області, в особі міського голови Радька Віктора Івановича, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», надалі «Орендодавець», з однієї сторони, та

Фермерське господарство «МТС АГРОПРОСТІР», в особі Ананяна Давида, який діє на підставі Довіреності від 25.07.2022, посвідченою Коваль Н.Р., нотаріусом в Державі Ізраїль за реєстровим №684/2022, надалі «Орендар», з іншої сторони,

далі разом «Сторони», а кожен окремо «Сторона», уклали цю Додаткову угоду (далі за текстом Додаткова угода) до Договору оренди землі № 96-17/04-19 від 15.03.2017 року (далі за текстом Договір) про наступне:

1. Керуючись умовами Договору та на підставі статті 33, положень Розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» Сторони вирішили поновити Договір на новий термін строком на 12 (дванадцять) років. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

2. Сторони вирішили внести зміни в умови Договору:

2.1. Змінити сторону Орендодавця в Договорі: замість «Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області» на «Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області, в особі міського голови Радька Віктора Івановича, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування».

2.2. Пункт 1 Договору викласти в наступній редакції:

"1. Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 250,0050 га, у тому числі:

1) :00:002:0322 площею 19 га;

2) :00:002:0323 площею 1,1983 га;

3) :00:002:0324 площею 19,9 га;

4) :00:002:0325 площею 19,5 га;

5) :00:002:0326 площею 19,5 га;

6) :00:002:0327 площею 19,5 га;

7) :00:002:0328 площею 19,5 га;

8) :00:002:0329 площею 7,4729 га.

9) :00:002:0338 площею 14,0474 га;

10) :00:002:0339 площею 14,0473 га;

11) :00:002:0330 площею 18,2543 га;

12) :00:002:0331 площею 4,9303 га;

13) :00:002:0332 площею 19,5 га;

14) :00:002:0333 площею 1,6713 га;

15) :00:002:0334 площею 19,9 га;

16) :00:002:0335 площею 0,337 га;

17) :00:002:0336 площею 19,5 га;

18) :00:002:0337 площею 12,2417 га."

2.3. Пункт 8 Договору викласти у наступній редакції:

« 8. Договір укладено на 12 років до 02.07.2036 року. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право на поновлення строку дії договору на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію».

2.4. Пункт 9 Договору викласти в наступній редакції:

« 9. Орендна плата вноситься орендарем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів щомісячно в рівних частинах на рахунок Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, , р/р _____ в ДКСУ у Полтавській області МФО ______протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового звітного місяця».

2.4. Пункт 11 Договору виключити.

2.5. Розділ «Реквізити сторін» викласти в новій редакції:

РЕКВІЗИТИ СТОРІН:

ОРЕНДОДАВЕЦЬ:

Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області

ідентифікаційний код 21048525

37200, Полтавська область, Миргородський район, місто Лохвиця, вул. Перемоги, буд. 1

р/р _______________________ в ДКСУ у Полтавській області МФО ______

Підпис

Міський голова_____________/Віктор РАДЬКО/

ОРЕНДАР:

Фермерське господарство «МТС «АГРОПРОСТІР»

ідентифікаційний код 37953630

37264, Полтавська обл., Миргородський р-н, село Харківці, Лохвицька ТГ, вул. Тесленка, будинок 39А

р/р НОМЕР_1 в АБ «Південний» МФО 328209

ІПН 75

Підпис

Представник за довіреністю______________/Давид АНАНАН/

3. Інші умови Договору, до яких не внесені зміни Додатковою угодою, залишаються чинними і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.

4. Усі правовідносини, що виникають з цієї Додаткової угоди або пов`язані із нею, у тому числі пов`язані із її дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням, тлумаченням її умов, визначенням наслідків недійсності або її порушення, регулюються цією Додатковою угодою, Договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

5. Ця додаткова Угода є невід`ємною частиною Договору, складена українською мовою, у 3 (трьох) автентичних примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу, по одному примірнику для Орендодавця та Орендаря, третій для органу, що здійснює державну реєстрацію речових прав.

6. Ця Додаткова угода набирає чинності після її підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов Договору.

РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН

ОРЕНДОДАВЕЦЬ:

Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області

ідентифікаційний код 21048525

37200, Полтавська область, Миргородський район, місто Лохвиця, вул. Перемоги, буд. 1

р/р _______________________ в ДКСУ у Полтавській області МФО ______

Підпис

Міський голова_______________/Віктор РАДЬКО/

ОРЕНДАР:

Фермерське господарство «МТС «АГРОПРОСТІР»

ідентифікаційний код 37953630

37264, Полтавська обл., Миргородський р-н, село Харківці, Лохвицька ТГ, вул. Тесленка, будинок 39А

р/р НОМЕР_1 в АБ «Південний» МФО 328209

ІПН 75

Підпис

Представник за довіреністю_____________/Давид АНАНАН/"

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 24.11.2025.

Суддя Погрібна С.В.