ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

24 листопада 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1117/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі судді-доповідача: Діброви Г.І.

розглянувши апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс», м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025

по справі №916/1117/25

за позовом: Заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, м. Одеса

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідачів:

1) Концерну «Військторгсервіс», м. Київ

2) Концерну «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс», м.Одеса

3) Виробничо-комерційної фірми «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Луцьк

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, м. Одеса

про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Концерну «Військторгсервіс», Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс», Виробничо-комерційної фірми «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про:

- усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном, шляхом визнання недійсним Договору про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг від 01.01.2025 № ВКС-1618, укладеного між Концерном «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» та ВКФ «Віта-авто»;

- усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном, шляхом зобов`язання ВКФ «Віта-авто» звільнити приміщення Г1 в будівлі літ. Г площею 12,3 кв.м за адресою: вул. Боровського, 32, м. Одеса;

- усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном, шляхом визнання недійсним Договору з надання послуг по розміщенню транспортних засобів № ВКС 1617 від 01.01.2025, укладеного між Концерном «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» та ВКФ «Віта-авто»;

- усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном шляхом зобов`язання ВКФ «Віта-авто» звільнити територію за адресою: м. Одеса, вулиця Боровського Миколи, 32, від розміщеного транспорту у кількості 14 одиниць.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 вирішено:

« 1.Закрити провадження у справі №916/1117/25 у частині позовної вимоги заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Концерну «Військторгсервіс», Концерну «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс», Виробничо-комерційної фірми «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном шляхом зобов`язання Виробничо-комерційної фірми «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звільнити приміщення Г1 в будівлі літ. Г площею 12,3 кв.м. за адресою: вул. Боровського Миколи, 32, м. Одеса.

2. Позовну заяву заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Концерну «Військторгсервіс», Концерну «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс», Виробничо-комерційної фірми Віта-авто у формі товариства з обмеженою відповідальністю про усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном шляхом визнання недійсним Договору № ВКС 1618 про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг від 01.01.2025, укладеного між Концерном «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» та Виробничо-комерційною фірмою «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном, шляхом визнання недійсним Договору з надання послуг по розміщенню транспортних засобів № ВКС 1617 від 01.01.2025, укладеного між Концерном «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» та Виробничо-комерційною фірмою Віта-авто у формі товариства з обмеженою відповідальністю; усунення перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном шляхом зобов`язання Виробничо-комерційної фірми «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звільнити територію за адресою: м. Одеса, вулиця Боровського Миколи, 32, від розміщеного транспорту у кількості 14 одиниць - задовольнити повністю.

3. Усунути перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном шляхом визнання недійсним Договору № ВКС1618 про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг від 01.01.2025, укладеного між Концерном «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» та Виробничо-комерційною фірмою «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

4. Усунути перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном шляхом визнання недійсним Договору з надання послуг по розміщенню транспортних засобів № ВКС 1617 від 01.01.2025, укладеного між Концерном «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» та Виробничо-комерційною фірмою «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

5. Усунути перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України права користування та розпорядження державним нерухомим майном шляхом зобов`язання Виробничо-комерційної фірми «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звільнити територію за адресою: м. Одеса, вулиця Боровського Миколи, 32, від розміщеного транспорту у кількості 14 одиниць.

6. Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» в особі Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс» на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн.

7. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн.»

17.11.2025 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 по справі №916/1117/25.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/1117/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Діброва Г.І, судді: Поліщук Л.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 року.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України за наступними підставами.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги. Відповідно до ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі мають бути зазначені:

1) найменування суду, до якого подається скарга;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб);

4) рішення або ухвала, що оскаржується;

5) у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо);

6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції;

7) клопотання особи, яка подала скаргу;

8) дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується;

9) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку повний текст оскаржуваного рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 року у справі №916/1117/25 було складено та підписано 29.09.2025 року.

Разом з тим, апеляційна скарга Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 по справі №916/1117/25 була направлена до Південно-західного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» 17.11.2025 року, тобто, з пропуском строку, передбаченого чинним процесуальним кодексом України на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції на 28 днів.

При цьому, з апеляційною скаргою від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку, в якому апелянт просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 по справі №916/1117/25, мотивуючи це тим, що строк на подання апеляційної скарги було пропущено з поважних причин, оскільки в період, коли необхідно було вирішувати питання щодо оскарження рішення суду першої інстанції, у Концерні відбувалися організаційні зміни, пов?язані з проведенням реорганізації. На час реорганізаційних заходів управлінські повноваження були зосереджені у Голови з реорганізації Концерну. Згодом, відповідно до наказу Міністра оборони України, процес реорганізації було припинено, а повноваження щодо управління перейшли до Генерального директора Концерну. Надалі, на підставі чергового наказу Міністра, виконання обов?язків керівника було покладено на т.в.о. Генерального директора. З огляду на неодноразову зміну керівництва та необхідність узгодження правової позиції з новопризначеними керівниками, своєчасне подання апеляційної скарги стало об?єктивно неможливим. Тому, на думку апелянта, пропуск строку є наслідком поважних та незалежних від представника причин, що підтверджує наявність підстав для його поновлення.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Питання щодо поновлення процесуальних строків унормовано чинним процесуальним законодавством України і вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на дослідженні наявних доказів.

Так, з правового контексту приписів ст. 119 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Можливість поновлення судом пропущеного строку на оскарження судового рішення не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується з наявністю поважних причин пропуску строку і має здійснюватися лише за умови наявності правових підстав вважати, що пропуск строку мав місце з об`єктивних, незалежних від волі заявника причин.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В даному випадку, закінчення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 по справі №916/1117/25 припадало на 20.10.2025 року, однак, як зазначає апелянт, у Концерні відбувалися організаційні зміни з проведенням реорганізації та неодноразова зміна керівництва, на що апелянт додав наказ Міністерства оборони України № 741 від 03.11.2025 та наказ Міністерства оборони України № 42-ДП від 10.11.2025 року, тобто, зміна керівництва відбулася після закінчення строку на апеляційне оскарження.

При цьому, неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настають у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальності за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Апелянт не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги (аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.11.2022 у справі №560/15534/21, від 28.11.2022 у справі №560/10645/21).

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів, зазначає, що скаржник не надав належних, допустимих доказів апеляційному суду щодо неможливості подання апеляційної скарги в двадцятиденний строк, передбачений Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, у дні, коли не відбувалася зміна керівництва.

З урахуванням викладеного судова колегія зазначає , що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 по справі №916/1117/25, викладені в зазначеному клопотанні, судом апеляційної інстанції визнаються необґрунтованими та неповажними.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують повноваження представника.

Частиною 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом частин 1 і 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Колегія суддів зазначає, що підписання та/або подання апеляційної скарги є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.

В силу приписів частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Поняття законного представника визначено статтею 57 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, враховуючи вищезазначене, суд, звертає увагу Концерну "Військторгсервіс" на те, що в даному випадку законом визначено 2 варіанта можливості участі у судовому процесі: особисто (самопредставництво) або через адвоката.

Судова колегія звертає увагу на те, що самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, Законом України від 18.12.2019 №390-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення", який набрав чинності 29.12.2019, внесеною зміни, до Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

Аналізуючи наведений Закон, судова колегія зазначає, що оскільки мова йде про працівників (тобто осіб, які перебувають у трудових відносинах), документи, що мають бути подані в суд на підтвердження повноважень щодо самопредставництва, насамперед повинні підтверджувати трудові відносини.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (ч.4 ст. 87 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (ч.3 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

При цьому, відповідно до п.2 ч.1 ст.1 цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, закріплений ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, наявність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням існування таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

У цьому випадку судова колегія звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана від імені Концерну "Військторгсервіс" () Михайленко Костянтином Леонідовичем як уповноваженою особою згідно довіреності.

На підтвердження своїх повноважень представляти інтереси апелянта в суді представником до апеляційної скарги долучено довіреність №107 від 12.11.2025, в якій зазначено, що тимчасово виконуючий обов`язки Генерального директора Концерну Павленко Віктора Вікторовича, який діє на підставі Статуту, цією довіреністю уповноважує Михайленка Костянтина Леонідовича здійснювати самопредставництво інтересів Концерну "Військторгсервіс" з усіма правами, що надаються законом заявникові, позивачеві, відповідачеві, третій особі, в судах України загальної та спеціальної юрисдикції, а також представництво інтересів Концерну "Військторгсервіс" у державних органах, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях до компетенції яких входять питання, пов`язані із статутною і господарською діяльністю Концерну "Військторгсервіс".

Таким чином, на підтвердження своїх повноважень Михайленко Костянтином Леонідовичем надано лише довіреність, яка не може підтверджувати факт самопредставництва, а є лише документом про представництво інтересів в суді апеляційної інстанції, яке може бути здійснене за законом або адвокатом, або при наявності документів, зазначених вище, на умовах самопредставництва.

Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність підстав вважати, що апеляційну скаргу підписано особою, яка має право її підписувати.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн.

У даному випадку позивач звернувся до суду першої інстанції з 4 вимогами немайнового характеру, таким чином за подання позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 12 112 грн (3 028 грн х 4).

За приписами Закону України Про судовий збір за апеляційний перегляд рішення, враховуючи те, що скаржник просить скасування рішення суду першої інстанції повністю, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а саме, 18 168 грн. (12 112 грн * 150%).

Однак апелянт не надав жодних доказів сплати судового збору, чим порушив вимоги п. 2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 259 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Судова колегія зазначає, що скаржником, всупереч вимогам статті 259 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги не додано жодних доказів про направлення апеляційної скарги усім учасникам справи, а саме, заступнику керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Виробничо-комерційній фірмі «Віта-авто» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Міністерству оборони України.

Частиною 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 258 Господарського процесуального кодексу підлягає залишенню без руху.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано вимоги ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до вимог ст. 260 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 по справі №916/1117/25 залишити без руху.

2. Концерну «Військторгсервіс» усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: вказати інші поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2025 по справі №916/1117/25, надати до суду докази, які підтверджують право Михайленка Костянтина Леонідовича звертатися від Концерну "Військторгсервіс" до суду апеляційної інстанції в порядку самопредставництва, надати належні докази сплати судового збору у розмірі 18 168 грн. та надати належні докази направлення копії апеляційної скарги всім сторонам у справі протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Роз`яснити Концерну «Військторгсервіс», що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Г.І. Діброва