ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Справа № 925/1232/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача Алексєєва О.А. за довіреністю,

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «Рапід»,

м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський

лікеро-горілчаний завод «Златогор», м. Золотоноша,

Черкаської області

про стягнення 148 540 грн. 39 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулось акціонерне товариство «Київська виробнича компанія «Рапід» до товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» про стягнення 148 540 грн. 39 коп. заборгованості, а саме: 87 960 грн. 19 коп. суми основного боргу, 40 554 грн. 50 коп. пені, 15 759 грн. 30 коп. інфляційних втрат та 4 266 грн. 40 коп. 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №1912/01 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 19 грудня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 13 листопада 2025 року.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвалу суду від 13 жовтня 2024 року було доставлено відповідачу до його електронного кабінету 14 жовтня 2024 року.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 13 листопада 2025 року, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1232/25.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 19 грудня 2023 року між акціонерним товариством «Київська виробнича компанія «Рапід» (перевізник) та товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод «Златогор» (замовник) було укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом за №1912/01.

Відповідно до п. 1.1 вищезазначений договір регулює порядок відносин, що виникають між сторонами при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому і міжнародному сполученнях та у розрахунках за ці перевезення між перевізником, з одного боку, та замовником, з іншого боку.

Згідно п. 2.1. договору, у своїй діяльності сторони керуються чинним законодавством, що регламентує міжнародні перевезення вантажів а також законодавством тих країн, по території яких здійснюється перевезення, замовник замовляє, а перевізник приймає на себе зобов`язання з перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у відповідності до вимог міжнародного та національного законодавства, що регламентує міжнародні автомобільні перевезення, а також законодавства тих країн, територією яких здійснюється перевезення.

Загальні умови по перевезеннях вантажів обумовлюються розділами даного договору з додатками, які є його невід`ємною частиною ( п. 2.2. договору).

Конкретні умови по кожному перевезенню обумовлюються в договорі-заявці (далі - заявка), що подається електронною поштою, іншими засобами факсимільного зв`язку/ електронної комунікації та є невід`ємною частиною договору (п. 2.3 договору).

Тобто умови договору передбачали надання послуг з перевезення вантажу.

Згідно ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно статті 909 ЦК України вбачається, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

При цьому, для укладення договору застосовується система єдиного документа.

Залежно від виду документа розрізняють:

а) систему накладної, яка застосується майже на всіх видах транспорту;

б) систему коносаменту, яка застосовується на морському транспорті;

в) систему чартеру, яка застосовується на морському, річковому і повітряному транспорті.

У деяких випадках вказані системи можуть бути комбіновані. До інших перевізних документів також відносять дорожню відомість, вагонний лист, передавальну відомість у разі перевезення у прямому змішаному сполученні та інші. Усі вони є документами первинної звітності і мають доказове значення.

Договір перевезення залізничним, автомобільним та річковим транспортом оформляється накладною, яка супроводжує вантаж на усьому шляху його слідування і на станції призначення видається одержувачеві разом з вантажем. Накладна складається відправником, який відповідає за усі наслідки неправильності, неточності або неповноти зазначених у ній відомостей.

Договір вважається укладеним з моменту здачі вантажу до перевезення разом з накладною. Перевізник робить на накладній відповідну відмітку, а в підтвердження прийому вантажу до перевезення видає відправнику вантажу квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Міністерством транспорту України.

Юридичне значення накладної полягає в тому, що: а) вона є обов`язковою письмовою формою договору; б) доводить факт укладення договору і містить його зміст; в) легітимує особу на пред`явлення претензій та позовів.

Таким чином, договір перевезення вантажів укладений в момент отримання перевізником вантажу для перевезення і закінчується видачею вантажу одержувачу, а вивантаження вантажу з транспортного засобу, зберігання його після вивантаження до видачі та видача його одержувачеві є додатковими послугами договору перевезення вантажу.

Глава 64 Цивільного кодексу України, що регулює перевезення є спеціальною по відношенню до загальних положень про послуги, що врегульовані главою 63 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору-заявки № 2 на перевезення вантажу від 08 січня 2024 року (а.с.14) позивач виконав перевезення вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом Україна - Німеччина, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR №1309419 від 12 січня 2024 року (а.с. 25-26).

Згідно договору заявки № 2, вартість кожного перевезення - 3100,00 євро (Т1 включена у вартість).

Згідно п. 6.1 договору ціна за перевезення встановлюється сторонами у заявці, яка є невід`ємною частиною договору, загальна вартість договору становить суму вартості послуг з перевезень, наданих згідно заявок та сплачених згідно виставлених рахунків-фактур.

Розрахунки між сторонами проводяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок протягом 10 календарних днів з дати отримання документів, що підтверджують виконання перевезення, але не пізніше 14 календарних днів з дати відправлення документів перевізником. Доказом відправки документів являється відтиск штемпелю відділення поштового зв`язку на супровідній до листа документації, або чек про його відправлення.

Порядок і форми оплати за перевезення може визначатися в кожному конкретному випадку відповідно до заявки, а саме: повна попередня оплата, часткова оплата, оплата за копіями провізних документів, оплата за оригіналами провізних документів.

Відповідно до умов договору-заявки, перевізник зобов`язується перевезти вантаж (горілка) замовника автомобільним транспортом, а замовник оплатити вартість перевезення протягом 14 календарних днів з моменту отримання оригіналів документів (а.с. 14).

День одержання вантажу відображений в графі 24 товарно-транспортної накладної (CMR) 23 січня 2023 року.

Позивачем надано акт виконаних робіт ((наданих послуг) №РА000000670 від 25 січня 2024 року, підписаний сторонами (а.с.7) та рахунок №РК 000052 від 25 січня 2024 року на суму 126 739 грн. 47 коп. (а.с.21).

Крім того, в процесі надання послуг з перевезення виникли додаткові витрати позивача пов`язані з перевантаженням вантажу під час митного оформлення (протокол митного огляду від 23 січня 2024 року №58/2024 та рахунок від 23 січня 2024 року№0032/01/2024).

У зв`язку із чим позивачем було додатково виставлено рахунок від 25 січня 2024 року №РС000052 на суму 11 220 грн.72 коп. (а.с. 22). та направлено акт виконаних робіт (наданих послуг) від 25 січня 2024 року №РА. Даний акт підписаний сторонами.

Всього було надано послуг на суму 137 960 грн. 19 коп.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно виписки по рахункам, 16 лютого 2024 року відповідачем було сплачено частину боргу в сумі 50 000 грн. коп. (а.с. 9-10).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази на підтвердження того факту, що позивачем було належним чином виконано своє зобов`язання з перевезення вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом Україна-Німеччина, безпосередньо підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) №1309479 від 12 січня 2024 року.

Строк оплати перевезення на момент звернення позивача до суду настав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

11 листопада 2024 року позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №489/01 про сплату заборгованості в розмірі 137 960 грн. 19 коп. (а.с. 15-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного та повного виконання на підставі умов договору розрахунку з позивачем.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином борг в розмірі 87 960 грн. 19 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 7.15 договору за кожну добу прострочення оплати рахунків замовник сплачує суму боргу з врахуванням індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості на момент прострочення без обмеження строків її нарахування.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 15 759 грн. 30 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з березня 2024 року по серпень 2025 рік, 4 266 грн. 40 коп. 3% річних, нарахованих за період з 17 лютого 2024 року по 29 вересня 2025 року на суму боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно п. 14 договору заявки, за кожну добу прострочення сплати рахунків замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості на момент прострочення. Якщо термін прострочення перевищує 60 календарних днів від дня виставлення рахунку па сплату послуг, Замовник додатково сплачує пеню 0,3% від суми заборгованості за кожний день такого прострочення.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 40 554 грн. 50 коп. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої за період з 17 лютого 2024 року по 29 вересня 2025 року на суму боргу.

Здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені судом встановлено, що розмір річних, інфляційних втрат та пені нараховано вірно, відповідачем не спростовано, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський

лікеро-горілчаний завод «Златогор», вул. Січова, 22, м. Золотоноша, Черкаська обл., ідентифікаційний код 31082518 на користь акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «Рапід», вул. Зрошувальна, 7, м. Київ, ідентифікаційний код 87 960 грн. 19 коп. боргу, 4 266 грн. 40 коп. 3% річних, 15 759 грн. 30 коп. - інфляційних втрат, 40 554 грн. 50 коп. - пені та 3028 грн. 00 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 24 листопада 2025 року.

Суддя А.В.Васянович