ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відкладення розгляду справи

11 листопада 2025 року м. Рівне Справа № 918/900/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Редько К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Рівненської міської ради до Фізичної особи-підприємця Шиманської Тетяни Тагирівни про визнання укладеним договору оренди землі

у судове засідання з`явились представники сторін:

від позивача: Єгорова Ірина Степанівна (в залі суду);

від відповідача: Твердий Микола Кузьмович (в залі суду);

ВСТАНОВИВ:

26.09.2025 Рівненська міська рада звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до ФОП Шиманської Т.Т. про визнання укладеним договору оренди землі від 03.06.2025 року в редакції, запропонованій позивачем.

Ухвалою від 30.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.10.2025.

21.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ФОП Шиманська Т.Г. просить закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а також продовжити строк підготовчого засідання.

Ухвалою від 21.10.2025 підготовче засідання відкладено на 11.11.2025.

29.10.2025 від Рівненської міської ради надійшов відповідь на відзив, у якому позивач проти закриття провадження у справі заперечив.

У судовому засіданні представники підтримали доводи, вимоги, заперечення, викладені у процесуальних заявах.

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд зауважує, що предметом судового розгляду є питання щодо віднесення спору у цій справі до юрисдикції господарського чи цивільного суду.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до ч.2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Аналогічні за змістом висновки щодо критеріїв розмежування судової юрисдикції наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17, від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, від 25 лютого 2020 року у справі №916/385/19.

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця і їх правового статусу, необхідно зазначити наступне.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина перша ст. 24 ЦК України).

За вимогами ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до ст. 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц, від 24 квітня 2018 року у справі №303/5186/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі №904/10132/17, від 21 вересня 2019 року у справі №922/4239/16, від 03 липня 2019 року у справі №916/1261/18, від 09 жовтня 2019 року у справі №209/1721/14-ц.

Отже, з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як фізична особа-підприємець.

Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі №2-7615/10, від 05 червня 2018 року у справі №522/7909/16-ц).

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постановах від 13 березня 2018 року у справі №306/2004/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі №904/10132/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №263/2359/19, від 25 лютого 2020 року у справі №916/385/19.

Суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

В господарському законодавстві юридична особа та фізична особа-підприємець охоплюються спільним поняттям "суб`єкт господарювання".

У постанові від 25 лютого 2020 року у справі №916/385/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи-підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

У справі, яка розглядається, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин та чи є такі відносини господарськими.

Необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах - чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує спірну ділянку з метою використання у своїй господарській діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання укладеним договору оренди землі з громадянкою Шиманською Т.Т. площею 179 м2, кадастровий номер :01:024:0052, за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 312-Б, для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗД - 03.08) (для реконструкції торгового павільйону під кафе-бар та його обслуговування).

Пунктом 14 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду - для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗД - 03.08) (для реконструкції торгового павільйону під кафе-бар та його обслуговування).

Пунктом 15 договору визначено цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗД - 03.08) (для реконструкції торгового павільйону під кафе-бар та його обслуговування).

Пунктом 16 договору передбачено, що використання земельної ділянки здійснюється лише для цілей, визначених цим договором.

Таким чином, вищезазначені обставини справи та норми чинного законодавства свідчать про те, що об`єкт оренди може бути використано виключно для здійснення господарської діяльності, а отже цей спір пов`язаний зі здійсненням Шиманською Т.Т. господарської діяльності на спірній земельній ділянці.

Ідентифікація Шиманської Т.Т. , як фізичної особи - не підприємця не має визначального значення для вирішення питання про юрисдикцію спору.

Судом встановлено, звернення з даним позовом позивачка має статус фізичної особи-підприємця.

Вимоги позову стосуються визнання поновленим Договору оренди землі для реконструкції торгового павільйону під кафе-бар та його обслуговування

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, статусу позивача у спірних правовідносинах, як суб`єкта господарювання, цільового призначення спірної земельної ділянки та мети її використання, суд доходить висновку про віднесення розгляду відповідного спору до предметної юрисдикції господарського суду.

З огляду на встановлені обставини, з метою забезпечення права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, суд вважає, що справа №918/900/25 має бути розглянута за правилами господарського судочинства.

З урахування викладеного, клопотання Шиманської Т.Т. про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Cуд дійшов висновку про доцільність відкладення судового засідання виходячи з основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема, принципу змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Після відмови у клопотанні про закриття провадження у справі, представник відповідача звернувся з клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату для надання можливості підготувати заперечення на відзив.

Суд констатує, що відповідь на відзив містить інформацію про направлення його примірника відповідачу на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 / без підтвердження отримання адресатом листа.

Так суд вважає, що відповідач отримав відповідь на відзив 11.11.2025, а тому вважає за доцільне підготовче засідання відкласти.

Підготовче засідання є важливим етапом господарського процесу, оскільки воно дозволяє впорядкувати процесуальні питання та забезпечити ефективний розгляд справи. Проведення підготовчого засідання регламентовано ст. 182 ГПК України.

Згідно з ч.2 ст. 183 ГПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження, зокрема, коли питання, визначені ч.2 ст. 182 цього Кодексу не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Так, наразі триває строк для подання позивачем заперечення на відповідь на відзив, який спливає 17.11.2025.

За правилами ст. 177 ГПК України, строк підготовчого провадження у даній справі спливає 29.11.2025, тому розгляд клопотання відповідача продовження строку підготовчого засідання на разі передчасний.

Керуючись ст. ст. 183, 231, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Шиманської Тетяни Тагирівни про закриття провадження у справі відмовити.

2. Клопотання Шиманської Тетяни Тагирівни про відкладення підготовчого засідання задовольнити.

3. Відкласти підготовче засідання на "25" листопада 2025 р. на 11:00 год.

4. Судове засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Рівненської області за адресою: м. Рівне, вул. Давидюка Тараса 26А, в залі судового засідання (кабінеті) №15.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ч.1 ст. 235 ГПК України негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Ю.Г.РОМАНЮК