ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 Справа № 914/128/24(914/1501/25)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря судового засідання Цурак У.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом: Орендне підприємство Ужгородський коньячний завод, м. Ужгород

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «ТИСА», м. Львів

про скасування державної реєстрації, припинення права власності та усунення перешкод у користуванні

у межах провадження у справі №914/128/24

за заявою: Фізичної особи підприємця Скориха Віктора Олександровича, м. Львів

про банкрутство: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, )

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області 12.01.2024 надійшла заява Фізичної особи підприємця Скориха Віктора Олександровича про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій зазначаються: дата проведення підготовчого засідання суду; прізвище, ім`я та по батькові арбітражних керуючих, визначених шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

У заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса ініціюючий кредитор просить призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича.

Арбітражним керуючим Череватим Любомиром Богдановичем подано заяву-згоду з додатками на призначення його розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса.

Ухвалою суду від 16.01.2024 заяву Фізичної особи підприємця Скориха Віктора Олександровича про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Рух справи відбражено у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 14.08.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м.Львів, вул. Зелена, 115-б, ). Визнано грошові вимоги Фізичної особи підприємця Скориха Віктора Олександровича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) у розмірі 457 120,16 грн (з яких: 286 800,00 грн основного боргу, 24 397,64 грн 3% річних, 123 481,72 грн втрат від інфляції, 22 440,80 грн пені) та 30 280,00 грн судового збору. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ). Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) строком на сто сімдесят календарних днів. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №313 від 28.02.2013; адреса: 79022, м. Львів, вул. Городоцька, 277). Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Офіційно оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) у встановленому законодавством порядку. Попереднє засідання суду призначено на 02.10.2024.

Ухвалою суду від 04.12.2024 визнано вимоги кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, 115-б; ): - Фізична особа-підприємець Скорих Віктор Олександрович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 2 481 033,16 грн; - Приватне акціонерне товариство Львівобленерго (79052, м. Львів, вул. Сяйво, 10, ) у розмірі 255 545,60грн; - Комунальне підприємство Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Федьковича, буд.11, ) у розмірі 322 676,84грн; - Товариство з обмеженою відповідальністю Львівенергозбут (79016, м. Львів, вул. Шевченка, 1, ) у розмірі 466 016,37 грн; - Головне управління ДПС у Львівській області (79035, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ЄДРПОУ ВП 43968090) у розмірі 579 894,14 грн; - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в розмірі 503 515,97 грн. Підсумкове засідання призначено на 19.02.2025.

Постановою суду від 19.02.2025 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ); припинено повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №313 від 28.02.2013, адреса офісу: 79005, м. Львів, вул. Ів. Франка, 22); клопотання арбітражного керуючого розпорядника майна Череватого Л.Б. за вх.№690/25 від 19.02.2025 про затвердження звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди і витрат задоволено; затверджено звіт арбітражного керуючого Череватого Л.Б. про нарахування та виплату основної грошової винагороди і витрат арбітражного керуючого за період 14.08.2024 по 31.01.2025 в розмірі 83 939,00грн. (61 161,00грн. основна грошова винагорода та 22 778,00грн. витрат) повязаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна ТОВ ТГ Тиса; визнано банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ); відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ); призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №313 від 28.02.2013, адреса офісу: 79005, м. Львів, вул. Ів. Франка, 22); оприлюднено на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного суду повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; припинено повноваження органів управління банкрута, щодо управління банкрутом та розпорядження його майном; зобов`язано посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) протягом 15 днів з дня призначення ліквідатора банкрута передати бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків відповідні посадові особи банкрута несуть відповідальність відповідно до закону. Визначено, що строк виконання всіх грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Тиса (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115-б, ) вважати таким, що настав з 19.02.2025. Припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута з 19.02.2025.

Справа №914/128/24 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

14.05.2025 через систему Електронний суд Орендним підприємством Ужгородський коньячний завод подало позовну заяву до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова група ТИСА про скасування державної реєстрації, припинення права власності та усунення перешкод у користуванні.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.05.2025, справу №914/128/24(914/1501/25) передано судді Чорній Л.З., в провадженні якої перебуває справа №914/128/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група ТИСА.

Ухвалою суду від 19.05.2025 позовну заяву Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група ТИСА про скасування державної реєстрації, припинення права власності та усунення перешкод у користуванні прийнято до розгляду в межах провадження справи №914/128/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група ТИСА.

В судове засідання від 11.06.2025 сторони з`явилися. ТОВ Торгова група Тиса через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. ОП Ужгородський коньячний завод через систему Електронний суд подано відповідь на відзив. Представник відповідача ліквідатор арбітражний керуючий Череватий Л.Б. просив відкласти розгляд справи з метою подання заперечень на відповідь на відзив.

В судове засідання від 20.08.2025 сторони з`явилися. Через систему електронний суд ліквідатором ТОВ ТГ Тиса подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відпустці.

Представник позивача усно просив проведення наступного судового засідання здійснювати в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 20.08.2025 розгляд справи відкладено на 17.09.2025.

У судове засідання 17.09.2025 позивач з`явився, просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні.

У судовому засіданні розглянуто заяву позивача про забезпечення позову, про що винесено відповідну ухвалу суду.

У судове засідання від 09.10.2025 представник сторін не з`явилися. Позивачем через систему Електронний суд подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю забезпечення участь у судовому засіданні.

Підстави відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 09.10.2025, розгляд справи відкладено на 19.11.2025.

У судове засідання 19.11.2025 сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце, дату та час судового засідання.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, відповідно до ст. 13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У судовому засіданні 19.11.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції сторін.

Позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на : нежитлову будівлю, контрольно-пропускного пункту, загальною площею 35 кв. м, за адресою: вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич, Львівська область, (реєстраційний номер об`єкта 020), проведене рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Паращак М.Т. від 28.11.2023 індексний номер: 70422235, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 020; - припинити право власності ТОВ «Торгова Група «Тиса» на об`єкт нерухомого майна, а саме на: нежитлову будівлю контрольно-пропускного пункту, загальною площею 35 кв. м, за адресою: вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич, Львівська область, (реєстраційний номер об`єкта 020), проведене рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Паращак М.Т. від 28.11.2023р. індексний номер: 70422235, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 020; - зобов`язати ТОВ «Торгова Група «Тиса» усунути перешкоди Орендному підприємству Ужгородський коньячний завод у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 3,2057 га, з кадастровим номером :01:073:0003 яка знаходиться адресою вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич, Львівська область, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, а саме: нежитлової будівлі контрольно-пропускного пункту, загальною площею 35 кв. м, за адресою: вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич (реєстраційний номер об`єкта 020).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач повторно зареєстрував за право власності на будівлю контрольно-пропускного пункту з брусу площею 35 кв.м. на підставі дублікату свідоцтва про право власності САС 295318 від 29.12.2010. ТОВ «Торгова група «ТИСА» вважає, що він є власником нерухомого майна будівлі контрольно-пропускного пункту з брусу площею 35 кв.м., яка розташована за адресою вул. Тураша, 28/1 у місті Дрогобич. ОП Ужгородський коньячний завод вважає, що вчинені дії щодо повторної реєстрації права власності на будівлю контрольно-пропускного пункту з брусу за ТОВ «Торгова Група «Тиса», яка знаходиться адресою вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич, грубо порушують права власника земельної ділянки, оскільки дане нерухоме майно (будівля контрольно-пропускного пункту) знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності ОП Ужгородський коньячний завод згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на нерухове майно, укладеного від 21.03.2011, між ЗАТ «Торгова Група «Тиса» та ОП Ужгородський коньячний завод.

Позивач посилається на те, що ТОВ «Торгова Група «Тиса» зареєструвало право власності на спірну будівлю без наявності будь-яких прав на земельну ділянку, а саме: майно фізично знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОП Ужгородський коньячний завод, що унеможливлює реалізовувати та користуватися своїм правом як власника земельної ділянки та комплексу будівель, що знаходяться на ній, оскільки спірна будівля контрольно-пропускного пункту знаходиться на єдиному в`їзді на територію до виробничого комплексу і перешкоджає повноцінному розпорядженню своїм майном, оскільки наявність чужого нерухомого майна на належній ОП Ужгородський коньячний завод земельній ділянці надає можливість доступу третім особам до групи нежитлових приміщень належних позивачу, а також присутності на території сторонніх осіб, яке може мати негативні наслідки для ОП Ужгородський коньячний завод у випадку здачі в оренду чи відчуження майна, що в свою чергу створює небезпеку порушення прав позивача. Оскільки, ТОВ «Торгова Група «Тиса» не є власником земельної ділянки за кадастровим номером :01:073:0003 і в користування її відповідачу ОП Ужгородський коньячний завод не передавало, тому спірна будівля контрольно пропускного пункту є самочинним будівництвом на належній земельній ділянці позивача, а ОП Ужгородський коньячний завод заперечує проти визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно за відповідачем у порядку ст. 376 ЦК України, а тому є необхідність усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:073:0003 шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилається на те, що 23.11.2023 відбулось поновлення державної реєстрації у зв`язку із втратою свідоцтва про право власності. Відповідач вказує на те, що втрата правовстановлюючого документу не є підставою для припинення права власності на нерухоме майно. Також, відповідач зазначає, що договором, на підставі якого позивач набув право власності на земельну ділянку, не передбачалось припинення права власності ТзОВ «Торогова група «ТИСА» на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, контрольно-пропускного пункту, загальною площею 35 кв. м, за адресою: вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич, Львівська область, (реєстраційний номер об`єкта 020).

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідачем не було подано будь-якого правовстановлюючого документа на земельну ділянку, який би посвідчував право власності або право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під об`єктом нерухомого майна, також не надано документів які посвідчують підстави виникнення права власності на нерухоме майно та актуальну інформацію щодо наявності таких підстав. Позивач вважає, що відповідач відчужив за договорами купівлі-продажу від 29.12.2011 та договорами про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.01.2012 все належне йому нерухоме майно, комплекс будівель, що знаходяться на земельній ділянці за кадастровим номером :01:073:0003, будь-яке інше нерухоме майно яке б належало відповідачу на зазначеній земельній ділянці відсутнє.

Обставини справи встановлені судом.

Позивач зазначає, що є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:073:0003, що знаходиться за адресою по вул. Тураша, 28/1 у м. Дрогобич, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №415138 від 29.08.2012. На земельній ділянці розташований комплекс будівель виробничого комплексу, що також належать позивачу на праві приватної власності.

Позивач посилається на те, що відповідач повторно зареєстрував право власності на будівлю контрольно-пропускного пункту з брусу площею 35 кв.м., за ТОВ «Торгова Група «Тиса» на підставі дублікату свідоцтва про право власності САС 295318 від 29.12.2010, яке було видане виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради на ім`я ЗАТ «Торгова Група «Тиса» (з 25.11.2011, перетворено на ТОВ «Торгова Група «Тиса»).

ОП Ужгородський коньячний завод вважає, що він є власником нерухомого майна будівлі контрольно-пропускного пункту з брусу площею 35 кв.м., яка розташована за адресою вул. Тураша, 28/1 у місті Дрогобич. ОП Ужгородський коньячний завод стверджує, що вчинені дії щодо повторної реєстрації права власності на будівлю контрольно-пропускного пункту з брусу за ТОВ «Торгова Група «Тиса», яка знаходиться адресою вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич, грубо порушують права власника земельної ділянки, оскільки дане нерухоме майно (будівля контрольно-пропускного пункту) знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :01:073:0003, яка належить на праві приватної власності ОП Ужгородський коньячний завод згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на нерухове майно, укладеного від 21.03.2011, між ЗАТ «Торгова Група «Тиса» та ОП Ужгородський коньячний завод.

На думку позивача, ТОВ «Торгова Група «Тиса» на момент повторної реєстрації права власності на майно (листопад 2023) не мало жодних правових підстав на право користування чи володіння земельною ділянкою на якій розташоване майно, а отже ця будівля є самочинною, дозвіл на використовування ТОВ «Торгова група «ТИСА» адреси по вул. Тураша, 28/1 у м. Дрогобич, ОП Ужгородський коньячний завод не надавало, також не укладався й договір оренди майна з ТОВ «Торгова група «ТИСА».

Право власності ОП Ужгородський коньячний завод на земельну ділянку за кадастровим номером :01:073:0003 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №415138 від 29.08.2012. Позивач вказує на те, що на земельній ділянці за кадастровим номером :01:073:0003 знаходиться нерухоме майно ОП Ужгородський коньячний завод, а саме комплекс будівель: - нежитлова будівля склад готової продукції та сировини літ 1 З, площею 1 413,4 м.кв., - нежитлова будівля цех з виготовлення промислового паркету літ 0 З, площею 882,0 м.кв., - нежитлова будівля насосної літ 1 Д площею 66,5 м.кв., нежитлова будівля побутових приміщень літ 3 П, площею 378,7 м.кв., нежитлова будівля механічної майстерні літ 1 Г, будівля механічної майстерні літ 2 Н, будівля адмінкорпусу літ 1 У, будівля механічної майстерні під літ 1 Ф, будівля прохідної літ 2 Т, загальною площею 1471,0м.кв. - нежитлова будівля цех з розпилювання та виготовлення виробів з дерева літ 1 Ж, площею 890,1 м.кв. - нежитлова будівля цех з розпилювання та виготовлення виробів з дерева літ 1 К, площею 1085,6 м.кв.- нежитлова будівля цеху з сортування вугілля і виготовлення брикетів літ 1 Ш, пл. 456,9 м.кв.- нежитлова будівля пункт технічного обслуговування літ 1 Ч, площею 182,4 м.кв., та навіси позначені під літ 1 Б , літ 1 В, літ 1Г, літ 1 І, літ 1 Р, літ 1 С. - будівля котельні літ М1 площею 178,1 м.кв. будівля камери пропарки літ Д1 площею 32.2 м.кв., будівля пульту управління літ Е1 площею 16,8м.кв., будівля сушки під літ А1 площею 338,8 м.кв., будівля сушки під літ І 1 площею 145,3 м.кв. - будівля інженерно-виробничого корпусу літ Л 2 площею 540,9 м.кв.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що ТОВ «Торгова Група «Тиса» зареєструвало право власності на спірну будівлю без наявності будь-яких прав на земельну ділянку, а саме: майно фізично знаходиться на земельній ділянці яка належить ОП Ужгородський коньячний завод, що унеможливлює реалізовувати та користуватися своїм правом як власника земельної ділянки та комплексу будівель, що знаходяться на ній, оскільки спірна будівля контрольно-пропускного пункту знаходиться на єдиному в`їзді на територію до виробничого комплексу і перешкоджає повноцінному розпорядженню своїм майном, оскільки наявність чужого нерухомого майна на належній ОП Ужгородський коньячний завод земельній ділянці надає можливість доступу третім особам до групи нежитлових приміщень належних позивачу, а також присутності на території сторонніх осіб, яке може мати негативні наслідки для ОП Ужгородський коньячний завод у випадку здачі в оренду чи відчуження майна, що в свою чергу створює небезпеку порушення прав позивача.

Позивач зазначає, що оскільки ТОВ «Торгова Група «Тиса» не є власником земельної ділянки за кадастровим номером :01:073:0003 і в користування її відповідачу ОП Ужгородський коньячний завод не передавало, тому спірна будівля контрольно пропускного пункту є самочинним будівництвом на належній земельній ділянці позивача, а ОП Ужгородський коньячний завод заперечує проти визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно за відповідачем у порядку ст. 376 ЦК України, а тому наразі є необхідність усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:073:0003 шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості. Позивач вважає, що протиправна реєстрація спірного нерухомого майна встановлює правовий зв`язок між майном, державна реєстрація якого є предметом спору та належною ОП Ужгородський коньячний завод земельною ділянкою, відтак безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків та зачіпає його інтереси, як власника земельної ділянки, на якій це майно розташоване.

Відповідач у відзиву на позовну заяву зазначає, що договором, на підставі якого позивач набув право власності на земельну ділянку, не передбачалось припинення права власності ТзОВ «Торгова група «ТИСА» на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, контрольно пропускного пункту, загальною площею 35 кв. м, за адресою: вул. Тураша, 28/1 м. Дрогобич, Львівська область, реєстраційний номер об`єкта 020.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №426768471 від 14.05.2025, 23.11.2023 за ТОВ «Торгова група Тиса» зареєстровано право власності на майно будівлю загальною площею 35 кв. м., розташовану за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд 28/1 на підставі свідоцтва про право власності САС 295318 від 29.12.2010, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради. У додаткових відомостях зазначено, що оригінал свідоцтва про право власності САС 295318 від 29.12.2010, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської втрачено.

Відповідно до ст. 41 Конституції України держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з приписами ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 Цивільного кодексу України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 звернула увагу, що стаття 376 Цивільного кодексу України розміщена у главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 висновувала, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.

Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.

Отже, самочинно побудоване нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за жодною особою, все одно обмежує власника відповідної земельної ділянки в користуванні та розпорядженні такою земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 виснувала, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 Цивільного кодексу України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 Цивільного кодексу України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Частинами третьою - п`ятою статті 376 Цивільного кодексу України, відповідно, встановлено таке право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. Також потрібно враховувати положення частини третьої та п`ятої статті 376 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Крім того, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 35)).

Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 Цивільного кодексу України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 Цивільного кодексу України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 Цивільного кодексу України).

Отже, застосування положень частини третьої або п`ятої статті 376 Цивільного кодексу України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, що здійснила самочинне будівництво, і, зокрема, захищає права власника земельної ділянки.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому формулювання положення статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).

Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Торгова група «ТИСА» набуло право власності на будівлю загальною площею 35 кв. м., розташовану за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд 28/1 на підставах, що не заборонені законом, на підставі свідоцтва про право власності САС 295318 від 29.12.2010, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради до виникнення у позивача права власності на земельну ділянку за такою ж адресою на підставі договору № 713 від 21.03.2011 про задоволення вимог іпотекодержателя. Перехід права власності на земельну ділянку при збереженні права власності на об`єкт нерухомого майна, який розміщений на такій земельній ділянці і право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку, не має наслідком припинення права власності об`єкт нерухомого майна.

ТОВ «Торгова група «ТИСА» у позовній заяві зазначало, що є власником спірного нерухомого майна будівлі контрольно-пропускного пункту з брусу площею 35 кв.м., яка розташована за адресою вул. Тураша, 28/1 у місті Дрогобич, проте не надало жодних доказів, які б підтверджували їх право власності на це майно.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та, відповідно про відмову у позовних вимогах.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у позові.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат понесених відповідачем у зв`язку із розглядом даного позову, та які пов`язані із витратами на правову допомогу адвоката становлять 25 000,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 236-240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «ТИСА» про скасування державної реєстрації, припинення права власності та усунення перешкод у користуванні відмовити повністю.

Наказ видати згідно з ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складений 25.11.2025.

Суддя Чорній Л.З.