ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2025 р. Справа№910/16181/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025

у справі №910/16181/24 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення грошових коштів у розмірі 13 960, 29 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі по тексту - ТДВ «Експрес Страхування» / позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту - відповідач) про стягнення 13 960, 29 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач за наслідками настання страхового випадку повинен відшкодувати залишок страхового відшкодування за завдання майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, роботодавцем якого є Департамент патрульної поліції.

Господарський суд міста Києва рішенням від 18.09.2025 у справі №910/16181/24 у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що під час розгляду іншої справи за позовом ТДВ «Експрес Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі - ПрАТ «АСК «Омега») про стягнення страхового відшкодування (№910/6732/22), було встановлено, що розмір відновлювального ремонту автомобіля марки «Чері», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіціенту фізичного зносу становить 43 540,68 грн та саме в такому розмірі потерпіла особа мала право на отримання страхового відшкодування за полісом № 203282267. Оскільки, ПрАТ «АСК «Омега» здійснило позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 40 866,90 грн, а рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/6732/22 з ПрАТ «АСК «Омега» на користь ТДВ «Експрес Страхування» була стягнута сума страхового відшкодування 2 673,78 грн, що разом становить 43 540,68 грн, то суд вважав, що ТДВ «Експрес Страхування», у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП, що сталось 28.12.2021 у с. Софіївська Борщагівка, Київської області), було відшкодовано суму страхового відшкодування у повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення з Департаменту патрульної поліції страхового відшкодування у розмірі 13 960, 29 грн, як різниця страхового відшкодування за завдання майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди сплаченої позивачем потерпілій особі та виплаченій позивачу страховиком винної особи.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/16181/24 скасувати; ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскільки, між Департаментом патрульної поліції та ПрАТ «АСК «Омега» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/ 203282267, останній взяв на себе обов`язок щодо відшкодування матеріального збитку (відновлювальний ремонт з урахуванням зносу) в розмірі 43 540,68 грн, а тому, Департамент патрульної поліції має відшкодувати ТДВ «Експрес Страхування» різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, який становить 13 960,29 грн на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/16181/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.10.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/16181/24. Розгляд апеляційної скарги ухвалив здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребував матеріали справи №910/16181/24 з Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/16181/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 16.10.2025.

31.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній вказує, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chery Tiggo 4» номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «АСК «Омега» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 203282267, то відповідно до наведених положень Закону, обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на ПрАТ «АСК «Омега».

Відповідачем наголошено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, отже обов`язок відшкодувати шкоду покладається на страховика ПрАТ «АСК «Омега», а обов`язок відшкодувати шкоду виникає у страхувальника (відповідача) лише в тому разі, коли у страховика такого обов`язку не виникло чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.12.2021 у с. Софіївська Борщагівка, Київської області, за участю застрахованого у ТДВ «Експрес Страхування» автомобіля «Чері», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.20.2560354 від 23.12.2020, сталась дорожньо-транспортна пригода під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Департаменту патрульної поліції, під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.02.2022 у справі №369/803/22 за вказаним фактом ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керувала автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «АСК «Омега» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/203282267 .

Згідно із рахунком-фактурою СТО №Z210007447 від 31.12.2021, складеним ТОВ «Автоцентр на Кільцевій», вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Чері», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 59 690,35 грн.

Відповідно до умов договору страхування ТДВ «Експрес Страхування» платіжним дорученням №2825 від 12.01.2022 сплатив страхове відшкодування на рахунок СТО страхувальник у сумі 57 500, 97 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2825 від 12.01.2022.

20.01.2022 ТДВ «Експрес Страхування» звернулось до страховика винної особи - ПрАТ «АСК «Омега» із заявою про компенсацію страхового відшкодування на суму 57 500, 97 грн.

ПрАТ «АСК «Омега» визнало ДТП страховим випадком та сплатило на користь ТДВ «Експрес Страхування» частину суми страхової виплати у розмірі 40 866,90 грн.

Не погодившись з вказаною сумою, ТДВ «Експрес Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «АСК «Омега» про стягнення решти суми страхового відшкодування 16 634, 07 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/6732/22, що набрало законної сили, позов ТДВ «Експрес Страхування» був задоволений частково, стягнуто з ПрАТ «АСК «Омега» суму страхового відшкодування у розмірі 2 673,78 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТДВ «Експрес Страхування» вказує, що сплативши страхове відшкодування страховику потерпілої особи у сумі 57 500,97 грн та отримавши від страховика винної особи (з урахуванням суми присудженої до стягнення рішенням у справі №910/6732/22) частину сплаченої суми страхового відшкодування 43 540,68 грн, до позивача перейшло право вимоги на решту суми страхового відшкодування 13 960,29 грн, яку має сплатити відповідач, оскільки винним у ДТП є водій транспортного засобу, що перебував у трудових відносинах із останнім.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною шістнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Отже, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Водночас ДТП слугує підставою також для виникнення договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Відносини між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», як страховиком, та власником автомобіля «Чері», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , як страхувальником, врегульовані договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.20.2560354 від 23.12.2020.

Таким чином, до спірних правовідносин є обґрунтованим застосування статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до вищевказаних норм, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до ПрАТ «АСК «Омега», як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є відповідач у даній справі.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до статей 12, 22 та 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 57 500, 97 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.01.2022 №2825.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням ПрАТ «АСК «Омега» з власником транспортного «Тойота», реєстраційний номер 111436, полісу страхування цивільно-правової відповідальності №EP-203282267, ПрАТ «АСК «Омега» прийняла на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Тойота», реєстраційний номер 111436

Предметом позову в цій справі є вимога про відшкодування завданих внаслідок ДТП страхової виплати у розмірі 13 690, 29 грн з Департаменту патрульної поліції.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у статті 1166 ЦК України, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, статтею 1187 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особу - законного (титульного) володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз наведених вище положень статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц).

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц, що узгоджується також з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2019 у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17).

Водночас, згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Фактичний розмір шкоди у даному випадку є 57 500, 97 грн (згідно платіжної інструкції від 12.01.2022 №2825), а страховою виплатою є 43 540, 68 грн.

Отже позивач вважає, що відповідач у даній справі повинен сплатити повне відшкодування завданої його робітником шкоди, а саме різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (57 500, 97 - 43 540, 68 грн = 13 960, 29 грн), що становить 13 960, 29 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку згідно полісу №EP-203282267, укладеного між відповідачем та ПрАТ «АСК «Омега» становить 130 000, 00 грн за шкоду заподіяну майну, а тому відповідач мав би виплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі недостатності страхової суми за полісом №EP-203282267, тобто, у тому випадку, якби завдана відповідачем шкода перевищувала ліміт страхової суми, а саме 130 000, 00 грн.

Сама лише сплата ПрАТ «АСК «Омега» не повної суми фактичного розміру шкоди, який становить менше 130 000, 00 грн не свідчить про те, що відповідач у даній справі повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відшкодувати завдану шкоду під час ДТП повинен страховик винної особи, а згідно полісу №EP-203282267, укладеного між відповідачем та третьою особою, ліміт шкоди заподіяної майну становить 130 000, 00 грн, будь-яка сума до 130 000, 00 грн повинна бути заявлена до страховика, а не до страхувальника.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки цивільна-правова відповідальність Департаменту патрульної поліції, на момент скоєння ДТП, була застрахована ПрАТ «АСК «Омега» згідно зі страховим полісом №ЕР-203282267, з лімітом за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000,00 грн, що є достатнім для покриття витрат позивача за фактом настання страхового випадку в документально підтвердженому розмірі 57 500, 97 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених до Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/16181/24.

У справі "Салов проти України" від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі "Hirvisaari v. Finland"). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі "Ruiz Torija v. Spain").

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповіді на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/16181/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 у справі №910/16181/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/16181/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська