РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2025Справа № 910/11907/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстра Рітейл"

про стягнення 78 442,41 грн.,

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі - позивач, Підприємство) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстра Рітейл" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 78 442,41 грн., з яких: 56 583,42 грн. - основний борг, 1 539,13 грн. - 3 % річних, 5 226,89 грн. - інфляційні втрати, 15 092,97 грн. - пеня.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами 03.08.2023 року договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № Вп-28426-П в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем протягом лютого 2024 року - лютого 2025 року послуг.

Ухвалою від 06.10.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/11907/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, враховуючи відсутність у Товариства електронного кабінету, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України копія ухвали від 06.10.2025 року про відкриття провадження у справі № 910/11907/25 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03150, місто Київ, вулиця Німецька, будинок 1.

Проте, вищевказане відправлення з трек-номером R97 підприємством поштового зв`язку вручене відповідачу не було та повернулося на адресу суду.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення терміну зберігання тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2025 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 року № 1-5/45 в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.08.2023 року між Підприємством (виконавець) та Товариством (замовник) було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № Вп-28426-П (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги з вивезення (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення) твердих побутових відходів (далі - послуги), а Товариство, у свою чергу, - прийняти і оплатити послуги.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками наведених суб`єктів господарювання.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору виконавець надає замовнику послуги відповідно до Графіку вивезення твердих побутових відходів (далі - ТПВ). Графік вивезення ТПВ є Додатком № 1 до даного Договору. Послуги надаються за контейнерною схемою. Для вивезення ТПВ за контейнерною схемою використовуються технічно справні контейнери місткістю 1,1 м3.

За умовами пунктів 2.3, 2.5 цієї угоди конкретні обсяги та вартість наданих замовнику послуг визначаються на підставі щомісячних актів приймання-передачі наданих послуг, в яких вказуються фактичний обсяг вивезених виконавцем ТПВ за місяць - в м3 та загальна вартість послуг, наданих виконавцем за місяць. Місце надання послуг зазначається в Графіку вивезення ТПВ, що є Додатком № 1 до даного Договору.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що тариф на послуги, які передбачені пунктом 1.1 цього Договору та надаються Підприємством, встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.03.2019 року № 450 у редакцій розпорядження начальника Київської міської військової адміністрації від 31.08.2022 року № 638 "Про внесення змін до тарифів на послугу з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення), що надає комунальне підприємство "Київкомунсервіс" як виконавець цих послуг".

Тариф на послуги за цим Договором становить 284,20 грн. з ПДВ за 1 м3.

Згідно з пунктами 4.2, 4.3 Договору розрахунки за надані послуги здійснюються замовником щомісячно, до 20 (двадцятого) числа місяця, що є наступним за місяцем, в якому здійснено надання послуг.

Оформлення послуг здійснюється за актом наданих послуг, який складається кожного місяця виконавцем до 10 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг та направляється замовнику. У разі не підписання акту наданих послуг замовником протягом 5-ти календарних днів з моменту його отримання та не надання протягом цього ж строку обґрунтованих заперечень, акт вважається підписаним та вважається що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг. В актах наданих послуг вказується фактичний обсяг зібраних і вивезених виконавцем ТПВ за місяць - в кубічних метрах, та загальна вартість послуг, наданих виконавцем за місяць - в гривнях.

У пункті 4.3.1 Договору сторони погодили, що вони можуть фіксувати факти здійснення господарських операцій за Договором шляхом ведення первинних документів в електронному вигляді, у зв`язку з чим всі первинні бухгалтерські документи за Договором в електронному вигляді, які були виконані, опрацьовані, відправлені, передані, отримані для зберігання, використання, знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності з підтвердженням факту отримання таких документів в процесі здійснення господарської діяльності сторін через систему документообігу M.E.Doc, поданих в електронному вигляді з використанням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП), як оригінал. Передача сторонами документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку та/або на електронних носіях здійснюється з дотриманням та у чіткій відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закону України "Про електронний цифровий підпис", "Вимогам у сфері електронних довірчих послуг", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 року № 992, "Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Відповідно до пункту 4.5 Договору тарифи на послуги, що надаються за даним Договором, можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним Договором, є підставою для зміни вартості надання послуг за цим Договором з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до Договору) і такі нові тарифи будуть застосовуватись при наданні послуг за цим Договором з дня їх офіційного вступу в законну силу.

Слід зазначити, що розпорядженням від 31.08.2022 року № 638 Київська міська військова адміністрація внесла зміни до тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення) виконавцю послуг - Підприємству, зокрема, для категорії: інші споживачі, та встановила відповідний тариф у розмірі 284,20 грн. з ПДВ за 1 м3.

Пунктом 5.1.1 Договору на замовника покладено обов`язок сплачувати за надані послуги в строки, зазначені у пункті 4.2 Договору.

У пунктах 9.1, 9.2 Договору сторони погодили, що цей правочин набирає чинності з моменту укладення і діє до 31.12.2023 року включно. Якщо за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не заявить (в письмовому вигляді шляхом направлення іншій стороні рекомендованого листа) про припинення його дії, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

У позовній заяві Підприємство вказувало на те, що протягом лютого 2024 року - лютого 2025 року останнє на виконання умов Договору надало Товариству передбачені цією угодою послуги на загальну суму 81 280,05 грн.

На підтвердження означених обставин позивач надав суду копії підписаних Підприємством відповідних актів надання послуг від 29.02.2024 року № 27042 на суму 2 813,54 грн., від 31.03.2024 року № 27667 на суму 4 064,00 грн., від 30.04.2024 року № 41359 на суму 6 252,31 грн., від 31.05.2024 року № 41817 на суму 7 190,16 грн., від 30.06.2024 року № 55501 на суму 6 252,31 грн., від 31.07.2024 року № 56133 на суму 7 190,16 грн., від 31.08.2024 року № 69945 на суму 6 877,55 грн., від 30.09.2024 року № 70590 на суму 6 564,92 грн., від 31.10.2024 року № 84627 на суму 7 190,16 грн., від 30.11.2024 року № 85213 на суму 6 564,92 грн., від 31.12.2024 року № 85553 на суму 6 877,55 грн., від 31.01.2025 року № 13598 на суму 7 190,16 грн. та від 28.02.2025 року № 27962 на суму 6 252,31 грн., а також виставлених Товариству рахунків на оплату наведених послуг від 01.02.2024 року № 27056 на суму 2 813,54 грн., від 01.03.2024 року № 27675 на суму 4 064,00 грн., від 01.04.2024 року № 41364 на суму 6 252,31 грн., від 01.05.2024 року № 41819 на суму 7 190,16 грн., від 01.06.2024 року № 55507 на суму 6 252,31 грн., від 01.07.2024 року № 56125 на суму 7 190,16 грн., від 01.08.2024 року № 69934 на суму 6 877,55 грн., від 01.09.2024 року № 70564 на суму 6 564,92 грн., від 01.10.2024 року № 84633 на суму 7 190,16 грн., від 01.11.2024 року № 85199 на суму 6 564,92 грн., від 01.12.2024 року № 85527 на суму 6 877,55 грн., від 01.01.2025 року № 13685 на суму 7 190,16 грн. та від 01.02.2025 року № 27972 на суму 6 252,31 грн.

Судом встановлено, що вищенаведені акти, а також відповідні рахунки на оплату були в установленому Договором порядку направлені замовнику через систему електронного документообігу, що підтверджується наданими позивачем витягами із системи "M.E.Doc", які містять інформацію про дату отримання відповідачем кожного з цих документів.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи, зокрема, доказів повернення замовником вищевказаних непідписаних актів протягом 5 робочих днів з моменту їх отримання з наданням відповідних обґрунтованих заперечень, акти наданих послуг за лютий 2024 року - лютий 2025 року в розумінні пункту 4.3 Договору вважаються підписаними, а замовник вважається таким, що не має жодних претензій до обсягів наданих йому протягом цього періоду послуг.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з надання послуг свідчить також відсутність з боку замовника претензій та повідомлень про порушення Підприємством умов укладеного між сторонами Договору.

Проте, в порушення вищевказаних положень Договору відповідач вартість наданих йому протягом спірного періоду послуг оплатив частково, перерахувавши Підприємству лише 24 696,63 грн. та заборгувавши таким чином виконавцю 56 583,42 грн.

Враховуючи наведені обставини, а також зважаючи на залишення Товариством без задоволення адресованих йому претензій позивача, зокрема, від 22.11.2024 року № 000029552, від 24.02.2025 року № 000030577, від 01.04.2025 року № 000032400 та від 19.05.2025 року № 000033755, Підприємство для захисту своїх прав звернулося до суду з даним позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу та нарахованих виконавцем штрафних санкцій і компенсаційних виплат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Підприємства підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, яка становить 56 583,42 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав документів, які свідчать про погашення наведеної заборгованості перед позивачем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до Товариства про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, зважаючи на неналежне виконання Товариством своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач також просив суд стягнути із замовника 15 092,97 грн. пені, нарахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ на відповідні прострочені суми основного боргу (за прострочення оплати послуг за 9 актами надання послуг за лютий, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2024 року та січень і лютий 2025 року) у період з 21.02.2024 року по 16.09.2025 року згідно з наданим Підприємством розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (який втратив чинність 28.08.2025 року) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 6.2 Договору сторони погодили, що за прострочення строків оплати послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 15 092,97 грн., суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкових і кінцевих дат періодів прострочення, а також тривалості періоду нарахування пені, що призвело до заявлення суми вказаної штрафної санкції у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Крім того, суд зауважує, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання (у даному випадку такі строки передбачені пунктом 4.2 Договору - розрахунки за надані послуги здійснюються замовником щомісячно, до 20 (двадцятого) числа місяця, що є наступним за місяцем, в якому здійснено надання послуг), прострочення боржника починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають, штрафні санкції підлягають нарахуванню та обчисленню окремо стосовно кожного з таких строків.

Суд також звертає увагу на імперативні положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що прострочення відповідачем оплати платежів протягом спірних місяців фактично виникало після 20 (двадцятого) числа місяця, що є саме наступним (а не поточним) за місяцем, в якому здійснено надання послуг, а нарахування пені за кожен такий місяць окремо повинно було здійснюватися протягом шести місяців з дати настання відповідного прострочення.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний останнім період, є 8 207,28 грн., з яких: 387,82 грн. - пеня, нарахована у період з 21.03.2024 року по 21.09.2024 року за прострочення внесення плати за надані протягом лютого 2024 року послуги в сумі 2 813,54 грн.; 829,15 грн. - пеня, нарахована у період з 23.07.2024 року по 23.01.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом червня 2024 року послуги в сумі 6 252,13 грн.; 936,04 грн. - пеня, нарахована у період з 21.09.2024 року по 21.03.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом серпня 2024 року послуги в сумі 6 877,55 грн.; 927,35 грн. - пеня, нарахована у період з 22.10.2024 року по 22.04.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом вересня 2024 року послуги в сумі 6 564,92 грн.; 1 039,53 грн. - пеня, нарахована у період з 21.11.2024 року по 21.05.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом жовтня 2024 року послуги в сумі 7 190,16 грн.; 980,64 грн. - пеня, нарахована у період з 21.12.2024 року по 21.06.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом листопада 2024 року послуги в сумі 6 564,92 грн.; 1 045,01 грн. - пеня, нарахована у період з 21.01.2025 року по 21.07.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом грудня 2024 року послуги в сумі 6 877,55 грн.; 1 105,91 грн. - пеня, нарахована у період з 21.02.2025 року по 21.08.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом січня 2025 року послуги в сумі 7 190,16 грн.; 955,83 грн. - пеня, нарахована у період з 21.03.2025 року по 16.09.2025 року (зазначена позивачем кінцева дата розрахунку) за прострочення внесення плати за надані протягом лютого 2025 року послуги в сумі 6 252,31 грн.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Підприємства підлягає пеня у розмірі 8 207,28 грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства 6 885,69 грн. цієї штрафної санкції слід відмовити.

Слід зазначити, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому за Договором послуг, позивач також просив суд стягнути з Товариства 3 % річних у розмірі 1 539,13 грн., нараховані на відповідні прострочені суми основного боргу (за прострочення оплати послуг за 9 актами надання послуг за лютий, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2024 року та січень і лютий 2025 року) у період з 21.02.2024 року по 16.09.2025 року, а також 5 226,89 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означені суму боргу протягом наведеного періоду згідно з наданим виконавцем розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Разом із тим, наданий позивачем розрахунок компенсаційних виплат також не повністю відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору в силу допущених Підприємством аналогічних методологічних помилок при визначенні початкових і кінцевих дат періодів прострочення, а також тривалості періоду нарахування компенсаційних виплат, що призвело до заявлення їх сум у завищених розмірах.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний останнім період, є 1 397,26 грн., з яких: 125,85 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 21.03.2024 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом лютого 2024 року послуги в сумі 2 813,54 грн.; 216,12 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 23.07.2024 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом червня 2024 року послуги в сумі 6 252,13 грн.; 203,91 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 21.09.2024 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом серпня 2024 року послуги в сумі 6 877,55 грн.; 177,96 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 22.10.2024 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом вересня 2024 року послуги в сумі 6 564,92 грн.; 177,23 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 21.11.2024 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом жовтня 2024 року послуги в сумі 7 190,16 грн.; 145,67 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 21.12.2024 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом листопада 2024 року послуги в сумі 6 564,92 грн.; 135,10 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 21.01.2025 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом грудня 2024 року послуги в сумі 6 877,55 грн.; 122,92 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 21.02.2025 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом січня 2025 року послуги в сумі 7 190,16 грн.; 92,50 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 21.03.2025 року по 16.09.2025 року за прострочення внесення плати за надані протягом лютого 2025 року послуги в сумі 6 252,31 грн.

Разом із тим, дійсною сумою інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь Підприємства, за обрахунком суду, є 4 662,35 грн.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Підприємства підлягає 1 397,26 грн. 3 % річних та 4 662,35 грн. інфляційних втрат, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства 141,87 грн. 3 % річних та 564,54 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження повної та вчасної сплати передбачених Договором платежів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за Договором, позовні вимоги Підприємства, з урахуванням вищенаведених обставин, підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстра Рітейл" (03150, місто Київ, вулиця Німецька, будинок 1; ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, будинок 23; ) 56 583 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 42 грн. основного боргу, 8 207 (вісім тисяч двісті сім) грн. 28 коп. пені, 1 397 (одну тисячу триста дев`яносто сім) грн. 26 коп. 3 % річних, 4 662 (чотири тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 35 коп. інфляційних втрат, а також 2 187 (дві тисячі сто вісімдесят сім) грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 25.11.2025 року.

Суддя В.С. Ломака