ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Справа № 906/251/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Саврій В.А. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - Лущик А.М.

відповідача - Вірьовкін О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області

до Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир"

про визнання недійсними пункту 2.4 договору, стягнення 75 772,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25 позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 2.4. Розділу 2 "Ціни, порядок розрахунків та передачі товару" договору купівлі-продажу товару (продукції) № 227 від 26.05.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

Стягнуто з Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир" на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області 75 772,00 грн сплаченої суми податку на додану вартість за договором купівлі-продажу товару (продукції) № 227 від 26.05.2022, а також 4822,80 грн витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України та постановою КМУ від 02.03.2022 № 178 визначено нульову ставку податку на додану вартість для операцій з заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту, а тому включення до ціни кожного із Договорів ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (яке фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України), суперечить постанові КМУ № 178, яка прийнята відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсним відповідного пункту договору, укладених між сторонами у справі в частині включення до ціни товару податку на додану вартість. Крім того, суд першої інстанції виснував, що про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача отриманої суми податку на додану вартість у розмірі 75772,00 грн за договорам, як безпідставно набуті грошові кошти.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Приватне підприємство "АКБ Центр Житомир" звернулося до суду із апеляційною скаргою через систему Електронний суд, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- зміни до постанови КМУ від 02.03.2022 № 178 були внесенні Постановою Кабінету Міністрів України № 831 від 18.07.2024, і відповідно позивач та відповідач уклавши договір купівлі-продажу товару (продукції)№ 227 від 26.05.2022, не порушили публічний порядок, а отже посилання позивача про наявність підстав визнати частково договір недійсним, є без підставним, оскільки позивач та відповідач (сторони договору) не могли передбачити, що Кабінет Міністрів України вирішити змінити податкове законодавства;

- є безпідставним посиланням суд першої інстанції, що первинна постанова фактично містило посилання на те, що постачання акумуляторів обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою;

- жодного посилання на застосування нульової ставки податку на додану вартість з постачання товарів для Державної служби України з надзвичайних ситуацій положення підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України, не містило;

- позивач та відповідач уклавши договір керувалися діючим на момент укладання договору законодавством України і відповідно рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання договору частково не дійсним з підстав викладених у позовній заяві є помилковим.

21.10.2025 на адресу суду надійшли матеріали справи №906/251/25.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 апеляційну скаргу Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази реєстрації Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир" електронного кабінету відповідно до статті 6 ГПК України в підсистемі Електронний суд ЄСІТС та докази доплати судового збору у розмірі 33,00 грн.

28.10.2025 на адресу суду від Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир" надійшла заява, до якої долучено докази доплати судового збору та реєстрації електронного кабінету скаржника відповідно до статті 6 ГПК України в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.11.2025 р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до 18.11.2025 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.

10.11.2025 на адресу суду від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить позов задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги.

В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник позивача заперечила доводи апеляційної скарги.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.05.2022 між Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (позивач/покупець) та Приватним підприємством "АКБ Центр Житомир" (продавець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу (продукції) №227 (а.с. 12 зворот - 13), відповідно до якого покупець за попереднім замовленням або без нього купує у необхідній кількості і асортименті товари (продукцію) у відповідності зі специфікацією (додаток №1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п.п. 1.1. договору).

Код товару ДК 021:20-2 (п.п. 1.2. договору).

Пунктом 1.3. договору сторони погодили, що продавець зобов`язується передати належний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Пункт 2.1. договору передбачає, що продавець зобов`язується передати покупцю товар (продукцію) у повному обсязі разом із відповідними супровідними та розрахунковими документами, а також упаковкою.

Розрахунки за товари (продукцію) проводяться в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок продавця протягом 10 календарних днів з дня його отримання.

Згідно п.п. 2.4. договору загальна сума договору складає 454 623, 00 грн, в тому числі ПДВ 75 772, 00 грн.

Договір набуває чинності з 26.05.2022 і діє до 23.08.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами (п.п. 5.1. договору).

Як визначено специфікацією на поставку товару (продукції) до Договору № 227 від 26.05.2022 та підтверджено сторонами у справі відповідач передав позивачу АКБ-192А3(3) старбат в кількості 30 шт., АКБ 60Ah+L VIPIEMME TOP ENERGY в кількості 14 шт., АКБ 6СТ-100 TOP CAR PREMIUM A3(0) в кількості 40 шт., АКБ 6 СТ-140 TOP CAR в кількості 16 шт.

Також сторони у справі не заперечували, що позивач оплатив переданий відповідачем товар.

26.07.2022 позивач скерував відповідачу лист за вих. №01-4/766 з проханням повернути податок на додану вартість в сумі 75 772,00 грн, нарахований при закупівлі акумуляторів та акумуляторних батарей згідно договору № 227 від 26.05.2022 (а.с. 14).

08.11.2024 Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області надіслано Приватному підприємству "АКБ Центр Житомир" претензію за вих. № 51 01-6034/51 17 (а.с. 14 зворот - 15) з проханням повернути ПДВ, нарахований за договором № 277 від 26.05.2022, в сумі 75 772,00 грн.

19.11.2024 відповідач направив позивачу відповідь на претензію, якою відхилив вимоги претензії щодо сплати 75 772,00 грн з посиланням на те, що редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, не містила положень щодо обкладання нульовою ставкою податком на додану вартість закупівлю саме акумуляторних батарей (а.с. 16).

За наведених обставин з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини між сторонами виникли з договору купівлі-продажу від 26.05.2022.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частин 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

У статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За змістом частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 11 Закону "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (підпункт "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України).

За змістом пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України ставки ПДВ встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 %; б) 0%; в) 7 % - за відповідними операціями, перелік яких наведений у вказаному підпункті; г) 14 % - за операціями з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України сільськогосподарської продукції, що класифікується за такими кодами згідно з Українським класифікатором товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД): 1001, 1003, 1005, 1201, 1205, 1206 00.

Підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України встановлено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про оборону України" у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (із змінами та доповненнями) в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

Маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

У постанові Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" (надалі - Постанова КМУ № 178) відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Верховним Судом неодноразово досліджувалося питання щодо застосування положень Постанови № 178, та підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України. Правові висновки щодо застосування вказаних положень, зокрема, викладено у постановах Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23, від 23.05.2024 у справі № 911/1870/23, від 28.05.2024 у справі № 910/12151/23, від 18.09.2024 у справі № 916/3864/23, від 13.11.2024 у справі № 911/23/24, в яких Верховний Суд, з урахуванням встановлених судами обставин справи, зробив висновок, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Постанова № 178 не встановлює нових елементів ПДВ та не вносить зміни до вже існуючих, що визначені підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України.

Крім того, пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1052 (далі - Положення про ДСНС) унормовано, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Пункт 1 Положення про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (), затвердженого наказом ДСНС України від 04.02.2013 року №3 (у редакції наказу ДСНС від 29.03.2021 № 167), передбачає, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (скорочена назва - ГУ ДСНС України у Житомирській області) є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, Головне управління підпорядковується ДСНС (далі - Положення).

Відповідно до п. 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань на відповідній території здійснює закупівлі товарів, робіт та послуг у встановленому законодавством порядку.

Згідно п. 13 Положення Головне управління утримується за рахунок коштів державного бюджету, інших джерел, не заборонених законом. Форма власності Головного управління - державна.

Відповідно до п. 14 Положення Головне управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Таким чином, Головне управління є розпорядником бюджетних коштів та уповноважене здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Судом встановлено та не заперечується сторнами, що відповідачем відповідно до Договору передано позивачу АКБ-192А3(3) старбат в кількості 30 шт., АКБ 60Ah+L VIPIEMME TOP ENERGY в кількості 14 шт., АКБ 6СТ-100 TOP CAR PREMIUM A3(0) в кількості 40 шт., АКБ 6 СТ-140 TOP CAR в кількості 16 шт.

Позивачем оплачено переданий відповідачем товар.

Водночас, позивач просить повернути податок на додану вартість в сумі 75 772,00 грн, нарахований при закупівлі акумуляторів та акумуляторних батарей згідно договору № 227 від 26.05.2022 (а.с. 14).

Верховним Судом у постанові від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23 зауважено, що незалежно від того, був сформований постачальником чи ні податковий кредит за операціями з придбання пального (товар для заправки), так і за операціями з придбання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами), операції з подальшого постачання таких товарів для визначених Постановою № 178 категорій суб`єктів оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість. При цьому, оскільки, режим застосування нульової ставки не є тотожним режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість, нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за правилами, встановленими пунктом 198.5 ст. 198 розділу V Кодексу, постачальником при здійсненні операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість, не здійснюється.

Суд не приймає до уваги доводи скаржника про нерелевантність даної справи, оскільки Верховний Суд виснував про оподаткування за нульовою ставкою податку на додану вартість, зокрема, операцій з придбання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту для визначених Постановою № 178 категорій суб`єктів, а не тільки палива.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що включення до ціни вартості ПДВ є неправомірним, якщо до правовідносин застосовується Постанова КМУ №178. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах від 10.09.2024 у справі № 922/4055/23, від 18.09.2024 у справі № 916/3864/23, від 28.05.2024 у справі №910/12151/23, від 19.12.2024 у справі №910/20125/23, від 17.09.2024 у справі №915/1377/23, від 24.10.2024 у справі № 914/2694/23.

Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що включення до ціни ПДВ, враховуючи, що замовником товару за договором виступає Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області (яке фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України), суперечить постанові КМУ № 178, яка прийнята відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсним відповідного пункту договору, укладених між сторонами у справі в частині включення до ціни товару податку на додану вартість.

Відповідно до частини 4 статті 4 ЦК України, які передбачають, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

З моменту прийняття постанови Кабінетом Міністрів України № 178 остання набула статусу одного із актів цивільного законодавства, відповідно правовідносини, коло яких регулює постанова, мають відбуватись у відповідності до її приписів, що в контексті розгляду цієї справи свідчить про те, що операції з постачання товарів для забезпечення транспорту Державної служби з надзвичайних ситуацій (в тому числі і запасні частини), які утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, тобто Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області та Приватне підприємство "АКБ Центр Житомир", укладаючи договір №227 купівлі-продажу товару (продукції) від 26.05.2022, включили до договірної ціни податок на додану вартість за відсутності для цього правових підстав.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядк. Отже договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовна вимога про визнання недійсним пункт 2.4. Розділу 2 "Ціни, порядок розрахунків та передачі товару" договору купівлі-продажу товару (продукції) № 227 від 26.05.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого ПДВ у розмірі 75 772,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як було встановлено вище, сума податку на додану вартість була отримана відповідачем за товар, який підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 р. у справі № 916/707/21.

Тому отримана відповідачем сума податку на додану вартість у розмірі 75 772,00 грн є безпідставно набутими грошовими коштами.

За таких обставин позовна вимога про стягнення з відповідача отриманої суми податку на додану вартість у розмірі 75 772,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо посилань скаржника на те, що постанова КМУ від 02.03.2022 № 178 в редакції на момент укладення договору не містила посилань на те, що постачання акумуляторів обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою, а також відсутність посилання на застосування нульової ставки податку на додану вартість з постачання товарів для Державної служби України з надзвичайних ситуацій положення підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V ПК України.

Колегія суддів звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного суду від 22.01.2025 у справі 908/2672/23:

"5.16. З аналізу положень постанови Постанови КМУ № 178 вбачається, що встановлення нульової ставки ПДВ є заходом, спрямованим на створення правових передумов для своєчасного та безперешкодного постачання товарів, необхідних для забезпечення національної безпеки та оборони України, захисту населення та інтересів держави в умовах воєнного стану.

5.17. Відповідно, правозастосування у цій сфері має базуватися на цільовому призначенні відповідних товарів, що передбачає гнучке використання механізмів пільгового оподаткування з урахуванням функціонального підходу.

5.18. Зміст Постанови КМУ № 178 свідчить про те, що її дія охоплює не лише правовідносини, у яких сторонами таких договір поставки є суб`єкти, прямо зазначені у постанові, а й випадки, коли характер товару та його цільове призначення об`єктивно зумовлюють використання в інтересах оборони та безпеки держави.

5.19. Відповідно до підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, операції з постачання товарів, що використовуються для забезпечення національної безпеки та оборони, підлягають обкладенню ПДВ за нульовою ставкою. При цьому пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначає, що об`єктом оподаткування є операції з постачання товарів на митній території України, за умови їх документального підтвердження.

5.20. Ключовим критерієм для застосування нульової ставки ПДВ є не наявність суб`єкта як сторони договору, передбаченого даною постановою, а передусім фактичне використання товару відповідно до визначеної державної мети.

5.21. У цьому контексті особливого значення набуває принцип "substance over form" (превалювання суті над формою), відповідно до якого юридична оцінка операції має ґрунтуватися на її реальному економічному змісті, а не виключно на формальних аспектах правочину.

5.22. Суд враховує необхідність оцінки податкових наслідків з урахуванням реального змісту правовідносин, їх цільового спрямування та фактичних наслідків. У зв`язку з цим обґрунтування податкових зобов`язань повинно відбуватися з урахуванням не лише буквального тлумачення норми, а й мети, яку вона покликана забезпечити.

5.23. Системний аналіз Постанови КМУ №178 у поєднанні з нормами податкового законодавства дає підстави для висновку, що нульова ставка ПДВ може бути застосована за умови документального підтвердження фактичного використання товару для забезпечення потреб національної безпеки та оборони. При цьому визначення кінцевого отримувача товару має значення виключно в контексті підтвердження його фактичного використання за призначенням.

5.24. Таким чином, формальний підхід Скаржника та суду першої інстанції щодо тлумачення Постанови КМУ №178, яке обмежує її застосування до договорів виключно із суб`єктами, безпосередньо визначеними у ній, за умови встановлення об`єктивної обізнаності учасників договірних відносин про використання предмету закупівлі для цілей визначених у цій постанові та у підпункт 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, суперечить принципам податкового законодавства, зокрема принципам законності та економічної обґрунтованості, та не відповідає меті ухвалення зазначеної постанови.

5.42. Правовий аналіз Постанови КМУ №178 свідчить про те, що її застосування не обмежується виключно суб`єктним складом правовідносин. Основним критерієм для застосування нульової ставки ПДВ є цільове призначення товарів, спрямованих на забезпечення оборонних потреб та захисту національної безпеки, а не виключно перелік суб`єктів, зазначених у постанові, за умови, що зазначене випливає безпосередньо з предмету закупівлі та тексту договору.

5.43. Відповідно до статті 4 Податкового кодексу України, принцип рівності всіх платників перед законом та недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації забезпечує однаковий підхід до всіх платників податків незалежно від форми власності юридичної особи, місця походження капіталу або інших характеристик. Відтак, обмеження застосування пільги лише певним колом суб`єктів суперечить загальним принципам податкового законодавства та цілям, визначеним Постановою КМУ №178, зокрема забезпеченню оперативного та безперешкодного постачання товарів для потреб оборони в умовах воєнного стану.

5.44. Таким чином, положення Постанови КМУ № 178 вже містять достатні правові підстави для поширення нульової ставки ПДВ на операції з постачання товарів, які фактично використовуються суб`єктами, визначеними у цій постанові для цілей оборони та національної безпеки, незалежно від того, чи зазначений отримувач товару серед суб`єктів, визначених у відповідних нормативних актах".

Суд звертає увагу, що постановою КМУ №178 в редакції, чинній на момент укладення спірної умови договору, передбачено, що товари для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою, зокрема, і для Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Крім того, у листі Державна податкова служба України у листі від 08.07.2022 №1003/ІПК/99-00-21-03-02-05 роз`яснила, що нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V ПКУ та Постанови № 178 застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, акумуляторні батареї для автомобілів, автомобільні шини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами), при умові, що такі операції з постачання здійснюються категорії суб`єктів, що визначені Постановою № 178.

Отже, фактичне використання товару відповідає цілям, а постачання товару здійснюється для категорій, визначених у постанові КМУ №178, яка прийнята відповідно до підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Зважаючи на вищевикладене, Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення Договору поставки щодо включення до ціни договору суми податку на додану вартість та подальше її перерахування постачальнику не відповідають вимогам чинного законодавства, що є підставою для їх визнання недійсними на підставі статей 215, 217 Цивільного кодексу України та повернення сплаченої покупцем суми ПДВ відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставини рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу риватного підприємства "АКБ Центр Житомир" - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АКБ Центр Житомир" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 02.10.2025 у справі №906/251/25 - без змін.

2. Справу №906/251/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" листопада 2025 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Розізнана І.В.