ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"24" листопада 2025 р. Справа № 906/1208/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Василишин А.Р.

суддя Мельник О.В.

розглянувши апеляційну скаргу юридичної особи Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited"

на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.10.2025

(постановлену у м. Житомирі)

у справі № 906/1208/25 (суддя Прядко О.В.)

за позовом юридичної особи Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited"

до відповідачів:

1) Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради;

2) державного реєстратора відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації

про визнання незаконною і скасування державної реєстрації, визнання незаконним і скасування рішення про скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Житомирської області ухвалою від 13.10.2025 у справі № 906/1208/25 позовну заяву від 04.09.2025 з доданими до неї документами та заяви про усунення недоліків від 22.09.2025 та від 09.10.2025 з додатками повернув юридичній особі Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited".

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, юридична особа Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited" та ОСОБА_1 звернулися із спільною апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просять ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.10.2025 у справі № 906/1208/25 скасувати та направити справу суду першої інстанції для продовження розгляду.

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.11.2025 апеляційну скаргу юридичної особи Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.10.2025 у справі №906/1208/25 залишив без руху. Зобов`язав скаржника усунути, протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та надати суду докази сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. в порядку визначеному Законом України "Про судовий збір", нову редакцію апеляційної скарги, оформлену з дотриманням положень ст. 258 ГПК України, зокрема чіткого зазначення особи скаржника та всіх учасників справи, та докази надсилання нової редакції апеляційної скарги всім іншим учасникам справи, з яких буде вбачатися перелік надісланих документів. Роз`яснив скаржнику, що при невиконанні вимог цієї ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно із ч. 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (ч. 7 ст. 242 ГПК України).

Як убачається із довідки про доставку електронного листа, ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 була доставлена в електронний кабінет представника скаржника 06.11.2025 о 18:20 год., а тому вважається врученою 07.11.2025.

Таким чином, визначений строк для усунення недоліків апеляційної скарги сплив 17.11.2025 (з урахуванням вихідних днів).

При цьому, 17.11.2025 скаржниками подана спільна заява про усунення недоліків (вх. №4998/25 від 18.11.2025), в якій заявники просять:

1) повернути справу до суду першої інстанції для процесуального оформлення відповідними судовими рішеннями суду першої інстанції вирішення ним поданих йому належним чином клопотань позивача у справі про: виправлення описки в ухвалі від 13.10.2025 про повернення позовної заяви; заміну 2-го відповідача на належну особу в порядку процесуального правонаступництва;

2) замінити в цьому апеляційному провадженні 2-го відповідача у справі на фізичну особу державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації Бердичівської міської ради Пилипаку Ірину Леонідівну або будь-яку іншу фізичну особу-державного реєстратора, яка особа на момент вирішення даного клопотання, буде здійснювати в місті Бердичеві стосовну державну реєстрацію прав власності спірного нерухомого майна;

3) застосувати в цьому апеляційному провадженні приписи ч. 2 ст. 3 ГПК України про те, що якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, то застосовуються правила міжнародного договору;

4) не застосовувати стосовно апеляційних скарг юридичної особи Великобританії компанія "Vuldi (UK) Limited" та фізичної особи ОСОБА_1 , поданих в цьому апеляційному провадженні, обмеження у доступі до апеляційного суду, встановлені виключно внутрішнім процесуальним законом України, а саме такі обмеження у доступі до українського суду апеляційної інстанції як встановлення обов`язків скаржників додавати до їх апеляційних скарг: докази сплати судового збору та докази направлення, із актом опису, апеляційних скарг та доданих до них документів, другому відповідачеві, не зареєстрованому в системі «Електронний суд», звільнивши обох скаржників вказаних, встановлених суто внутрішнім процесуальним законом України обов`язків, а саме:

- не застосовувати щодо обох скаржників у цій справі таке обмеження у доступі до суду апеляційної інстанції, встановлене суто внутрішнім процесуальним законодавством України, як обов`язок сплачувати судовий збір за подання апеляційних скарг;

- звільнити обох скаржників від сплати судового збору за подання їх апеляційних скарг;

- не застосовувати щодо обох скаржників в даній справі таке обмеження у доступі до суду апеляційної інстанції, встановлене суто внутрішнім процесуальним законодавством України, як їх обов`язок додавати до апеляційної скарги кожного скаржника: докази направлення, із актом опису, кожної апеляційної скарги та доданих до неї документів, другому відповідачеві, не зареєстрованому в системі Електронний суд;

- звільнити обох скаржників в цій справі від їх обов`язку додавати до апеляційної скарги кожного апелянта: докази направлення, із актом опису, кожної апеляційної скарги та доданих до неї документів, другому відповідачеві, не зареєстрованому в системі Електронний суд;

5) об`єднати зараз вже роз`єднані вказаною ухвалою суду від 06.11.2025 апеляційні скарги компанії "Vuldi (UK) Limited" та фізичної особи ОСОБА_1 в одне апеляційне провадження;

6) продовжити, за необхідності, строк виконання стосовної ухвали від 06.11.2025, виходячи із правових висновків щодо необхідності такого продовження в тотожній ситуації, які висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13.08.2021 в справі № 826/17189/17.

Також 18.11.2025 від скаржників надійшла спільна заява про усунення недоліків (вх. №9000/25 від 18.11.2025), в котрій скаржники просять звільнити їх від сплати судового збору, та за необхідності роз`єднати апеляційні скарги в окремі апеляційні провадження.

Крім того, 18.11.2025 від скаржників надійшли дві нові редакції апеляційної скарги, за змістом котрих, скаржники окремо оскаржують ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.10.2025 у справі № 906/1208/25.

Таким чином, досліджуючи нову редакцію апеляційної скарги, усунення юридичною особою Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited" недоліків апеляційної скарги, суд вказує таке.

Щодо повернення справи до суду першої інстанції, то суд апеляційної інстанції вказує, що таке питання не може бути задоволено під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відносно клопотання про звільнення юридичної особи Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited" від сплати судового збору, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір"), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у ст. 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж ст. 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в ст. 5, або у справах із предметом спору, не охопленим ст. 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Умови, визначені у п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", то законодавець, застосувавши слово "або", не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Окремо слід зазначити, що встановлений ст. 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Оскільки предметом спору у цій справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, тому й підстави для відстрочення сплати судового збору у цій справі відсутні.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом ч. 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01)

Суд відмічає, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

Також колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою вирішено процесуальне питання щодо руху позовної заяви, а не рішення суду, ухвалене за результатом розгляду справи.

Посилання скаржника на звільнення його від сплати судового збору в інших судових справах не є підставою для звільнення від сплати судового збору в цьому апеляційному провадженні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, котрі викладені у постанові від 18.10.2023 у справі № 910/10939/22, у разі коли після постановлення судом ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та надання скаржнику строку на усунення її недоліків, а саме подання доказів сплати судового збору, скаржник звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, суд може залишити таке клопотання без розгляду з підстав пропущення строку його подання або за заявою скаржника поновити цей строк та розглянути клопотання по суті.

У випадку залишення судом клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору без розгляду або відмови в задоволенні такого клопотання суд постановляє ухвалу, яку направляє скаржнику.

Отримавши її, скаржник повинен виконати ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме подати суду докази сплати судового збору. У випадку якщо скаржник не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутись до суду із заявою, відповідно, про продовження або поновлення зазначеного строку.

Для цього перед постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги з підстави не усунення скаржником її недоліків суд має переконатись, що скаржник отримав ухвалу про залишення без розгляду або відмову в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору та має розумний строк для сплати судового збору і подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 260 ГПК України такий строк не повинен перевищувати п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Однак, суд бере до уваги і те, що залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд вказав, що скаржнику необхідно також подати нову редакцію апеляційної скарги, оформлену з дотриманням положень ст. 258 ГПК України, зокрема чіткого зазначення особи скаржника та всіх учасників справи, та докази надсилання нової редакції апеляційної скарги всім іншим учасникам справи, з яких буде вбачатися перелік надісланих документів.

Відносно усунення інших недоліків апеляційної скарги, суд вказує таке.

Подаючи нову редакцію апеляційної скарги, скаржник не вказав чітко особу відповідача-2, а повторно зазначено посаду особи "державного реєстратора відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації".

Доказів надіслання відповідачу-2 нової редакції апеляційної скарги, скаржник не надав.

При цьому, стосовно заміни в апеляційному провадженні 2-го відповідача у справі на фізичну особу державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації Бердичівської міської ради Пилипаку Ірину Леонідівну, то суд апеляційної інстанції вказує, що на етапі вирішення питання щодо усунення недоліків апеляційної скарги таке питання не може бути вирішено.

Крім того, таке клопотання не є тотожним зазначенням іншого учасника справи в тексті апеляційної скарги, у відповідності до приписів ст. 258 ГПК України.

Тобто, скаржником не усунуті недоліки апеляційної скарги, встановлені в ухвалі суду апеляційної інстанції від 06.11.2025.

Щодо продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, то апеляційний господарський суд вказує, що у випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого ГПК України, суд не наділений повноваженнями продовжити строк понад встановлений процесуальним законом строк (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).

Частиною 4 статті 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Беручи до уваги, що Північно-західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 06.11.2025 вже встановив максимальний десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги, то у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для продовження такого строку, а тому суд відмовляє в задоволенні заяви про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, а також не може встановити додатковий строк для сплати скаржником судового збору за подання апеляційної скарги.

Одночасно, суд апеляційної інстанції бере до уваги поведінку скаржника, а саме подання заяв в останній день строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

З приводу клопотань скаржника, в частині не застосовування щодо нього у цій справі таких обмежень у доступі до суду апеляційної інстанції, встановлених суто внутрішнім процесуальним законодавством України, як обов`язків сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги та подавати суду апеляційної інстанції докази надіслання її копій іншим учасникам справи, то суд апеляційної інстанції вказує таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

В той же час, скаржник не вказує, яким саме міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено можливість несплати судового збору за вчинення такої процесуальної дії, як подання апеляційної скарги, а також неподання доказів її надіслання іншим учасникам справи.

Повторно, в цьому контексті, апеляційний господарський суд бере до уваги те, що в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

Судовою колегією встановлено, що станом на 24.11.2025 скаржником не виконані вимоги суду, вказані в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 у справі № 906/1208/25 про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

За умовами ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо особа не усунула недоліки поданої заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась з такою заявою.

Згідно частин 6, 7 статті 260 Господарського процесуального кодексу України питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла висновку, що скаржником не усунуті виявлені недоліки протягом встановленого судом строку, а саме, не подано: доказів сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. в порядку визначеному Законом України "Про судовий збір"; нової редакцію апеляційної скарги, оформленої з дотриманням положень ст. 258 ГПК України, зокрема чіткого зазначення особи скаржника та всіх учасників справи, та докази надсилання нової редакції апеляційної скарги всім іншим учасникам справи, з яких буде вбачатися перелік надісланих документів.

За таких обставин апеляційна скарга юридичної особи Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited" вважається неподаною та підлягає поверненню заявнику.

Оскільки, апеляційна скарга та всі інші заяви були подані в електронній формі через електронний кабінет, їх матеріали судом заявнику не повертаються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 242, 234, 235, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Повернути апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.10.2025 у справі № 906/1208/25 юридичній особі Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited".

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та у строк відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.