ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 Справа № 914/2538/25

За позовом: Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська інвестиційна компанія», м. Львів,

про: стягнення 80 547,52 грн пені, 35 074,99 грн 3% річних та 422 245,74 грн інфляційних втрат

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

від позивача: Полійчук С.Р. (в залі суду) - представник

від відповідача: Галушко О.І. (в залі суду) - представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська інвестиційна компанія» про стягнення 80 547,52 грн пені, 35 074,99 грн 3% річних та 422 245,74 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 03.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвалою суду від 23.10.2025 закрито підготовче провадження у справі № 914/2538/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2025.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про пайову участь в частині своєчасної сплати пайового внеску.

В судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив в частині стягнення розрахованих інфляційних втрат та 3 % річних з підстав наведених у поданому відзиві на позовну, а саме, як зазначає відповідач, розмір 3% річних та інфляційних втрат не повинен перевищувати 14472,23 грн та 121973,44 грн відповідно.

В судовому засіданні 20.11.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представників сторін, присутніх в судовому засіданні, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, « 04» листопада 2019 року між департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та ТзОВ «Львівська інвестиційна компанія» був укладений Договір № 239 про пайову участь (надалі іменується Договір), де ТзОВ «Львівська інвестиційна компанія» - Замовник будівництва.

Згідно з пп. 1.1 Договору, Замовник будівництва зобов`язується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому Договором.

У відповідності до п. 2.2 Договору Відповідач повинен був сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова у розмірі 50 000 грн по 31 грудня 2019 року та 1 665 733,48 грн по 30 червня 2021 року(але не пізніше дати прийняття об`єкта в експлуатацію).

Згідно з інформацією з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 01.09.2021 Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ЛВ41.

Відповідно до п. 2.3. Договору у разі порушення термінів перерахування пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на цей період, від суми коштів, що підлягають перерахуванню.

Як вбачається з квитанції про сплату пайового внеску, долучених до позовної заяви та які не заперечуються жодною зі сторін, 18 грудня 2019 року ТОВ «Львівська інвестиційна компанія» сплатила платіж у сумі 50000.00 грн внесок на розвиток інфраструктури по договору №239 від 04.11.2019.

Об`єкт будівництва «Комплекс багатоквартирних житлових будинків «Східний пагорб» з приміщеннями громадського призначення та підземними паркінгами на вул. Малоголосківській (будинки Д1-Д7 згідно з генпланом) у м. Львові(4 черга будівництва, будинок Д5)» введено в експлуатацію 01.09.2021 на підставі Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ЛВ41.

Також з квитанцій про сплату пайового внеску, долучених до позовної заяви та які не заперечуються Відповідачем, ТОВ «Львівська інвестиційна компанія» в повному обсязі сплачено другу частину пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 1 665 733.48 грн: (1) 21.10.2021, 26.10.2021, 27.10.2021, 29.10.2021 платежі по 100 000.00 грн; (2) 04.11.2021, 09.11.2021, 10.11.2021, 16.11.2021, 18.11.2021, 19.11.2021, 23.11.2021, 25.11.2021, 29.11.2021, 03.12.2021, 07.12.2021, 15.12.2021, 16.12.2021, 20.12.2021, 21.12.2021, 28.12.2021, 05.01.2022 платежі по 50 000.00 грн; (3) 25.07.2022 року 40 000.00 грн; (4) 27.09.2022 30 000.00 грн; (5) 04.10.2022 25 000.00 грн; (6) 14.11.2022 20 000.00 грн; (7) 19.12.2022, 26.12.2022 платежі по 30 000.00 грн; (8) 28.12.2022 50 000.00 грн; 16.01.2023 року 140 733.48 грн.

Відповідач прострочив сплату частини пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова у розмірі 1 665 733,48 грн, оскільки здійснював платежі по оплаті вже після дати введення об`єкта будівництва в експлуатацію, що є порушенням умов Договору, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду з матеріально правою вимогою про стягнення з відповідача 80 547,52 грн пені, 35 074,99 грн 3% річних та 422 245,74 грн інфляційних втрат.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури, а згідно ч. 5 ст. 40 цього ж закону величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Як встановлено судом, на виконання вимог закону, «« 04» листопада 2019 року між департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та ТзОВ «Львівська інвестиційна компанія» був укладений Договір № 239 про пайову участь.

Укладений Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме: майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України (ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України), і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так як Відповідач по справі - ТзОВ «Львівська інвестиційна компанія» сплатив частину суми пайового внеску із порушенням термінів, що встановлені Договором, то як наслідок порушив умови Договору, оскільки ним був передбачений обов`язок здійснити перерахунок пайового внеску до дати введення об`єкта будівництва в експлуатацію, але не пізніше дати прийняття об`єкта в експлуатацію

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п.3 вищезазначеного Договору сторони несуть відповідальність за виконання взятих на себе за цим договором зобов`язань у порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України.

Крім цього, п. 2.3. договору встановлено, що у разі порушення термінів перерахування пайового внеску на створення і розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури Замовник (відповідач) сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на цей період, від суми коштів, що підлягають перерахуванню.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Цим Законом встановлені обмеження щодо розміру пені, яка може бути стягнута на підставі договору.

Положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню. Таким чином, стягнути за рішенням суду з боржника можна лише суму пені, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Враховуючи викладене та відповідно до спеціального Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996, нарахування позивачем пені, що підлягає до стягнення, здійснювалась з розрахунку, який дорівнював подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла в цей період за кожен день прострочення.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із простроченням порушення термінів перерахування пайового внеску на створення і розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури позивачем заявлено до стягнення з відповідача 80 547,52 грн пені, 35 074,99 грн 3% річних та 422 245,74 грн інфляційних втрат.

Суд перевірив розрахунок суми пені, наданий позивачем, та встановив, що останній є обґрунтованим і арифметично правильним.

Щодо запропонованого позивачем розрахунку трьох відсотків річних і інфляційних, суд здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у розмірі 14472,23 грн та 121973,44 грн відповідно.

У зв`язку з викладеним, враховуючи наведені положення норм чинного законодавства України, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, та такими що підлягаю до задоволення частково.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2603,75 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська інвестиційна компанія» (, м. Львів, вул. Романчука, 15) на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (адреса: 79006, м. Львів, пл. Ринок, 1, , на розрахунковий рахунок (IBAN) № UA0013933, код класифікації доходів бюджету 24170000, код ЄДРПОУ отримувача - 38008294, отримувач: ГУК у Львівській обл./м. Львів, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)) суму в розмірі 80 547,52 грн пені, 14472,23 грн 3% річних, 121973,44 грн інфляційних втрат та 2603,75 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено на підписано 25.11.2025.

Суддя Березяк Н.Є.