ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18 листопада 2025 р. м. Житомир Справа № 906/315/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглянувши скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир на дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Копаниці Є. О. у справі

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання»

до Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомира

про видачу судового наказу про стягнення з Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир 268985,61 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію в грудні 2024р.,

за участю представника скаржника: Марчук О.М. діє в порядку самопредставництва згідно виписки з ЄДРЮОФОПГФ

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Житомирської області 17.03.2025р. у справі №906/315/25 видано судовий наказ про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" 268985,61 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію та 242,24 грн. витрат зі сплати судового збору.

06.11.2025р. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Житомир до суду подано скаргу на дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Копаниці Євгена Олександровича про визнання його дій в рамках виконавчого провадження №79449013 з примусового виконання наказу Господарського суду Житомирсько області від 17.03.2025 року №906/315/25 неправомірними (а.с. 41-63).

Ухвалою суду від 07.11.2025р. скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира призначено до розгляду на 18.11.2025р.

12.11.2025р. від Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир (а.с. 66-80).

17.11.2025р. від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира надійшла відповідь на відзив (а.с. 81-98).

У судове засідання представники стягувача та органу державної виконавчої служби не з`явилися.

Корольовський ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління МЮ України у відзиві на скаргу заявив клопотання про відкладення розгляду скарги у зв`язку з перебуванням Копаниці Євгена Олександровича у відпустці.

Суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки відсутні підстави вважати, що розгляд скарги без участі державного виконавця перешкоджатиме всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин по скарзі.

Згідно ч. 2 ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Представник скаржника (боржника) в судовому засіданні надала свої пояснення по суті заявленої скарги.

Судом встановлено, що 28.10.2025 р. постановою старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Копаниці Є.О. відкрито виконавче провадження № 79449013 про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир на користь ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» 268985,61 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію та 242,24 грн. судового збору (а.с. 58).

Того ж дня державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору (а.с. 57, 59, 60).

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду зі скаргою, боржник зазначає, що відповідно до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир, затвердженого наказом начальника Північного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України від 10.02.2025 №3, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир є державною установою, що входить до структури командування Сил логістики Збройних Сил України, веде самостійний баланс та має реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Згідно з листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України №220/10/3376 від 03.11.2025, КЕВ м. Житомир включено до мережі розпорядників та одержувачів коштів державного бюджету Міністерства оборони України.

У зв`язку з цим боржник вважає, що судовий наказ щодо стягнення коштів мав виконуватися органами Казначейства відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

На думку скаржника, державний виконавець не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження, а відповідно до пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був повернути виконавчий документ стягувачу як такий, що не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Розглянувши скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира на дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Копаниці Є. О., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Нормами Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень, не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", а є встановленою Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" особою, яка здійснює гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника, зокрема, у випадку невиконання рішення суду про стягнення коштів з державної організації протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Враховуючи вищевикладене, виконання судового рішення, в якому боржником є державне підприємство (установа, організація) або юридична особа, здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей встановлених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.05.2020р. у справі № 912/48/19.

Суд встановив, що за змістом пункту 1 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомир, затвердженого наказом начальника Північного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України від 10.02.2025р. №3, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державної казначейської служби України; є неприбутковою державною установою (а.с.51-56).

Боржник є державною неприбутковою установою, отже, примусове виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника як з державної установи (організації, підприємства), в розумінні статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», має відбуватись державним виконавцем в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2025р. у справі №910/10820/20, обставини якої є співставними з обставинами справи № 906/315/225, і в якій так само вирішувалося питання порядку виконання судового рішення, боржником за яким виступав квартирно-експлуатаційний відділ, як державна установа.

Наведена правова позиція у постанові Верховного Суду від 06.03.2025р. у справі №910/10820/20 підтверджує, що у випадках, коли боржником є державна установа, виконання рішень суду здійснюється органами державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Казначейство здійснює гарантоване списання коштів лише у разі невиконання рішення в межах строку, визначеного законом.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 19.04.2024р. у справі №925/817/22 є нерелевантним, оскільки у даній справі суд розглядав порядок виконання рішень з державного органу, на який поширюються приписи статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що прямо покладають обов`язок виконання рішення на казначейство.

Натомість, у справі №906/315/25 боржником є державна неприбуткова установа, яка відповідно до статті 4 цього Закону не виключає примусового виконання рішення у загальному порядку державним виконавцем.

Отже, державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження, оскільки виконавчий документ підлягав виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а зазначені скаржником норми та судова практика не свідчать про віднесення КЕВ м. Житомир до категорії боржників, щодо яких застосовується виключно казначейський порядок виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень і право боржника - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир не було порушено, а відтак скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Квартирно-експлуатаційному відділу міста Житомир в задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Копаниці Євгена Олександровича в рамках виконавчого провадження №79449013 з примусового виконання судового наказу Господарського суду Житомирської області від 17.03.2025 року №906/315/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Повна ухвала складена: 20.11.2025 р.

Суддя Сікорська Н.А.

1 - в справу