ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2025 р. Справа №921/351/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді О.І. Матущак

І.Ю. Панова,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Холдер Агро" б/н від 29.07.2025 року (вх. № 01-05/2346/25 від 29.07.2025 року)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року (суддя Ю.О. Чопко; повне рішення складено 09.07.2025 року)

у справі № 921/351/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Коудайс Україна" (надалі ТзОВ "Коудайс Україна")

до відповідача: Приватного підприємства "Холдер Агро" (надалі ПрАТ "Холдер Агро")

про стягнення 123951,92 заборгованості за договором поставки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

16.06.2025 року ТзОВ "Коудайс Україна" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПрАТ "Холдер Агро" про стягнення 123951,92 заборгованості за договором поставки.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості отриманого товару за договором поставки №F-211124/1 від 21.11.2024 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги позивача про стягнення основної заборгованості за договором поставки в розмірі 70000,00 грн та просив зменшити розмір пені та штрафу до 10% від розміру основного боргу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у справі №921/351/25 частково задоволено позов. Стягнуто з ПрАТ "Холдер Агро" на користь ТзОВ "Коудайс Україна" 70000,00 грн. основного боргу, 12496 грн. 87 коп. пені, 4150 грн. 39 коп. інфляційних втрат, 19583 грн. 55 коп. штрафу, 1192 грн. 78 коп. 3% річних і 2100,00 грн. судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 21.11.2024 року між ТзОВ "Коудайс Україна" та ПрАТ "Холдер Агро" укладено договір поставки №F-211124/1.

В оскарженому рішенні суд зазначив, що отримання товару за договором поставки №F-211124/1 від 21.11.2024 року підтверджується первинними документами, а саме копіями видаткових накладних, що містяться в матеріалах справи.

Судом з`ясовано, що в порушення умов договору поставки №F-211124/1 від 21.11.2024 року відповідач здійснив оплату вартості отриманої продукції частково і станом на день розгляду спору за ним рахується заборгованість в сумі 70000,00 грн; доказів на підтвердження протилежного відповідачем не представлено.

За вказаних обставин місцевий господарський суд виснував, що вимоги про примусове стягнення боргу в сумі 70000,00 грн підлягають задоволенню як обґрунтовані.

Суд першої інстанції також встановив, що згідно розрахунку позивача розмір пені по видатковій накладній №ДУ-60007667 від 25.11.2024 року за період з 26.12.2024 року по 29.12.2024 року становить 340,64 грн, по видатковій накладній №ДУ-60000254 від 14.01.2025 року за період з 14.02.2025 року по 03.04.2025 року становить 1926,42 грн та по видатковій накладній №ДУ-60000456 від 22.01.2025 року за період з 22.02.2025 року по 12.06.2025 року в сумі 26758,14 грн.

В рішенні суд зазначив, що як вбачається із матеріалів справи та розрахунку позовних вимог, позивачем не враховано положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", оскільки нарахування пені здійснено виходячи з того, що розмір пені становить 0,2% вартості поставленого товару, за кожен день прострочення.

Судом було здійснено перерахунок пені, виходячи з того, що відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до здійсненого судом перерахунку розмір належної до стягнення пені становить 12496,87 грн.

Суд першої інстанції вказав, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф по видатковій накладній №ДУ-60000254 від 14.01.2025 року 2129,00 грн та по видатковій накладній №ДУ-60000456 від 22.01.2025 року - 17454,55 грн, який також підлягає до задоволення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд зазначив, що 3% річних та інфляційних втрат по видатковій накладній №ДУ-60007667 від 25.11.2024 року за період з 26.12.2024 року по 29.12.2024 року розмір 3% річних становить 13,96 грн, по видатковій накладній №ДУ-60000254 від 14.01.2025 року за період з 14.02.2025 року по 03.04.2025 року розмір 3% річних становить 79,17 грн, інфляційних нарахувань 492,22 грн та по видатковій накладній №ДУ-60000456 від 22.01.2025 року за період з 22.02.2025 року по 12.06.2025 року розмір 3% річних складає 1099,65 грн, інфляційних нарахувань 3658,17 грн.

Суд відхилив клопотання ПрАТ "Холдер Агро" про зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені та штрафу до 10% від розміру основного боргу, зазначивши про відсутність у цій справі підстав для застосування правового механізму зменшення розміру пені.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з нього 12496,87 грн пені та 19583,55 грн штрафу. Вважає, що в оскаржуваній частині рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій. Вказує, що штрафні санкції у розмірі 32080,42 грн є майже другою частиною розміру основної заборгованості, заявленої до стягнення, та оплату якої построчено, що порушує принцип пропорційності господарського судочинства. Вважає, що суд першої інстанції не врахував те, що відповідачем визнано позовні вимоги в частині стягнення з нього основного боргу, а також те, що порушення відповідачем зобов`язань за спірним договором відбулося через скрутне матеріальне становище. Зазначає, що зобов`язання з оплати товару виконані частково, в матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення, пеня є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, тому були наявні всі правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій. Просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у справі №921/351/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 12496,87 грн пені та 19583,55 грн штрафу, в цій частині ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір пені та штрафу до 10% від розміру основного боргу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 року у справі №921/351/25 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: І.Ю. Панову, О.І. Матущака.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №921/351/25 та ухвалено здійснити ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення сторін у справі з порядком розгляду вказаної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 року про розгляд справи №921/351/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 17.09.2025 року доставлено до електронних кабінетів сторін у справі, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення сторін про порядок розгляду справи №921/351/25.

На час ухвалення вказаної постанови від сторін не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Холдер Агро" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у справі № 921/351/25.

При ухваленні постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у цій справі в межах розумного строку.

Обставини справи

Як вбачається з наявних у справі копій документів, 21.11.2024 року між ТзОВ "Коудайс Україна" (Постачальник) та ПрАТ "Холдер Агро" (Покупець) укладено договір поставки №F-211124/1.

За умовами п.1.1. договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором поставити, а покупець прийняти і оплатити корма та кормові добавки, надалі Товар, в асортименті, комплектності та кількості згідно замовлень покупця.

Відповідно до п.1.2. договору постачальник продає, а покупець купує товар за асортиментом, комплектністю та кількістю згідно до замовлень та видаткових накладних, що оформляються під час відвантаження товару покупцю.

Згідно із п.3.1. договору загальна вартість договору складає суму всіх видаткових накладних, що підписані сторонами протягом дії цього договору.

За положеннями п.4.1. договору оплата за товар відбувається в національній валюті України, на умовах відтермінування платежів за договірною ціною шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати переходу права власності на товар від постачальника до покупця, при цьому загальна сума відтермінування платежів не повинна перевищувати 150000,00 грн, весь інший асортимент товару відпускається на умовах передоплати за договірними цінами.

Відповідно до п.4.2. договору грошові зобов`язання, які не виконанні покупцем в термін, вказаний у п.4.1. договору, або на суму, що перевищує 150000,00 грн, вважаються протермінованими із наступного дня, по який повинні бути здійснені платежі у відповідності до п.4.1. договору, до дня фактичної оплати за отриманий товар.

Згідно із п.4.3. договору платежі, здійснені покупцем, в першу чергу будуть зараховуватись як оплата за раніше отриманий та неоплачений товар.

За приписами п.7.1. договору у випадку порушення умов договору сторони несуть відповідальність, передбачену даним договором і чинним законодавством України.

У відповідності до п.7.2. договору у випадку порушення своїх зобов`язань за даним договором винна сторона відшкодовує іншій стороні понесені збитки, включаючи прямий збиток і упущену вигоду, а також виконує інші санкції, передбачені цим договором.

Згідно із п.7.3. договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань покупцем, він сплачує пеню у розмірі 0,2 відсотка вартості поставленого товару, за кожен день прострочення, а за прострочення понад п`ятнадцять днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості поставленого товару, зазначеного у видатковій накладній.

За положеннями п.7.4. договору у разі прострочення покупцем виконання грошових зобов`язань, на вимогу постачальника він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 відсотки річних з простроченої суми. Неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за даним договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Згідно п.7.7. договору сплата штрафних санкцій не звільняє покупця від обов`язків виконання договірних зобов`язань.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з дати підписання і діє протягом 1 (одного) року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується копіями видаткових накладних №60007667 від 25.11.2024 року на суму 42580,00 грн, №60000254 від 14.01.2025 року на суму 21290,00 грн та №60000456 від 22.01.2025 року на суму 174545,00 грн, а всього на загальну суму 238415,00 грн.

Факт доставки товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних №ДУ-60007667 від 25.11.2024 року, №ДУ-60000254 від 14.01.2025 року та №ДУ-60000456 від 22.01.2025 року.

Матеріали справи містять копії виписок по оплаті відповідачем за поставлений позивачем товар на загальну суму 168415,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою оплати заборгованості у сумі 195835,00 грн до 31.03.2025 року.

Позивачем додано копію опису вкладення, накладної та фіскального чеку, з яких вбачається, що вказана вимога була відправлена на адресу відповідача.

Докази про оплату заборгованості матеріали справи не містять.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою для звернення з позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у справі №921/351/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 12496,87 грн пені та 19583,55 грн штрафу, апеляційний господарський суд надає правову оцінку спірним правовідносинам в межах вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У цій справі суд встановив, що 21.11.2024 року між ТзОВ "Коудайс Україна" та ПрАТ "Холдер Агро" укладено договір поставки №F-211124/1.

Отже, укладений договір став підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору. Сторони на власний розсуд визначають у межах, передбачених законодавством, права та обов`язки сторін укладеного договору та умови, за яких відповідні права та обов`язки настають.

У цій справі суд встановив, що в порушення умов договору поставки №F-211124/1 від 21.11.2024 року відповідач здійснив оплату вартості отриманої продукції частково і станом на день розгляду спору за ним рахується заборгованість в сумі 70000,00 грн; доказів на підтвердження протилежного відповідачем не представлено.

За вказаних обставин місцевий господарський суд виснував, що вимоги про примусове стягнення боргу в сумі 70000,00 грн підлягають задоволенню як обґрунтовані.

Щодо зменшення пені та штрафу апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З аналізу змісту договору поставки №F-211124/1 від 21.11.2024 року випливає, що у випадку порушення умов договору сторони несуть відповідальність, передбачену даним договором і чинним законодавством України (п.7.1. договору).

Згідно із п.7.3. договору у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань покупцем, він сплачує пеню у розмірі 0,2 відсотка вартості поставленого товару, за кожен день прострочення, а за прострочення понад п`ятнадцять днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості поставленого товару, зазначеного у видатковій накладній.

За положеннями п.7.4. договору у разі прострочення покупцем виконання грошових зобов`язань, на вимогу постачальника він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 відсотки річних з простроченої суми. Неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за даним договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Отже, сторони погодили нарахування штрафних санкцій за порушення чи неналежне виконання зобов`язань за укладеним договором.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд першої інстанції зазначив у рішенні, що згідно розрахунку позивача розмір пені по видатковій накладній №ДУ-60007667 від 25.11.2024 року за період з 26.12.2024 року по 29.12.2024 року становить 340,64 грн, по видатковій накладній №ДУ-60000254 від 14.01.2025 року за період з 14.02.2025 року по 03.04.2025 року становить 1926,42 грн та по видатковій накладній №ДУ-60000456 від 22.01.2025 року за період з 22.02.2025 року по 12.06.2025 року в сумі 26758,14 грн.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається із матеріалів справи та розрахунку позовних вимог, позивачем не враховано положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", оскільки нарахування пені здійснено виходячи з розміру пені 0,2% вартості поставленого товару, за кожен день прострочення.

Місцевим господарським судом було здійснено перерахунок пені, виходячи з того, що відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до здійсненого перерахунку розмір пені становить 12496,87 грн., які суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача, з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Щодо штрафу суд першої інстанції вказав, що позивач обґрунтовано нарахував та заявив до стягнення по видатковій накладній №ДУ-60000254 від 14.01.2025 року 2129,00 грн та по видатковій накладній №ДУ-60000456 від 22.01.2025 року - 17454,55 грн.

Поданий позивачем розрахунок штрафу відповідає умовам договору та дослідженим судом обставинам цієї справи, є арифметично правильним.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у справі №921/351/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з нього 12496,87 грн пені та 19583,55 грн штрафу, в цій частині ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір пені та штрафу до 10% від розміру основного боргу.

За положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 року у cправі № 920/437/22 зазначив про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 року у справі №915/2095/19.

Отже, можливість зменшення неустойки, передбачена статтею 551 Цивільного кодексу України, є правом суду, яке він може (але не зобов`язаний), застосувати з огляду на конкретні обставини, тобто зменшення неустойки є дискреційними повноваженнями суду, яке суд може реалізувати на власний розсуд.

Місцевий господарський суд вказав, що у відзиві на позов ПрАТ "Холдер Агро", посилаючись на ст. 551 ЦК України, просило суд зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені та штрафу до 10% від розміру основного боргу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування правового механізму зменшення розміру пені.

При цьому місцевий господарський суд врахував наступне: (1) відповідач є юридичною особою, а відповідно до статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб`єктів господарювання. Отже відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором; (2) до матеріалів справи відповідачем не додано жодного документу, який би міг свідчити про можливість зменшення штрафних санкцій, зокрема будь-яких документів на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача та неможливості ним здійснення вчасної оплати (долучений до відзиву баланс за 2024 рік не стосується виконання зобов`язань які виникли у 2025 році); (3) заявлене клопотання про зменшення пені та штрафу до 10% від розміру основного боргу фактично нівелюватиме саме значення пені та штрафу як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора, у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Апеляційний господарський звертає увагу на те, що договір є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків в силу статті 11 Цивільного кодексу України, а відтак сторони, укладаючи договір, повинні розуміти наслідки невиконання чи неналежного виконання договірних зобов`язань.

Уклавши договір поставки №F-211124/1 з позивачем, відповідач погодився на умови, викладені в указаному договорі, зокрема з відповідальністю, передбаченою в пунктах укладеного договору, а відтак несе відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Позивач нарахував пеню та штраф внаслідок неналежного виконання зобов`язання з боку відповідача, яке судом першої інстанції в частині пені було зменшено з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Також колегія суддів зазначає, що надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Зважаючи на вищеописані норми, правову позицію Верховного Суду, встановлені у цій справі обставини, а також враховуючи, що відповідач погодився на умови укладеного договору, колегія суддів вважає рішення суду в оскаржуваній частині таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального і процесуального права із з`ясуванням усіх обставин справи.

Доводи скаржника не спростовують висновків рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у справі №921/351/25 в оскаржуваній частині, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Холдер Агро" б/н від 29.07.2025 року (вх. № 01-05/2346/25 від 29.07.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 07.07.2025 року у справі № 921/351/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.І. Матущак

Суддя І.Ю. Панова