ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

21.11.2025м. ДніпроСправа № 904/5882/25

За позовом Акціонерного товариства "ВСТ Банк", м. Дніпро

до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімтрейдінг-УА", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-2: Приватного підприємства "Технологія-2000", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімпромгруп", м. Дніпро

Відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Проф Логістікс", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-5: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт хім", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-6: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бегпакпром", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-7: ОСОБА_1 , м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-8: ОСОБА_2 , м. Кам`янське, Дніпропетровська область

Відповідача-9: ОСОБА_3 , м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки

Суддя Красота О.І.

без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ВСТ Банк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімтрейдінг-УА", Відповідача-2: Приватного підприємства "Технологія-2000", Відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімпромгруп", Відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Проф Логістікс", Відповідача-5: Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт хім", Відповідача-6: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бегпакпром", Відповідача-7: ОСОБА_1 , Відповідача-8: ОСОБА_2 , Відповідача-9: ОСОБА_3 і просить суд:

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-2 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.;

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-3 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.;

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-4 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 коп., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.;

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-5 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.;

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-6 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.;

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-7 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.;

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-8 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.;

- стягнути солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-9 заборгованість за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022 у розмірі 22 402 819,37 грн., з яких заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 19 750 000,00 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2 652 819,37 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані:

- неналежним виконанням Відповідачем-1 умов Кредитного договору № ДК2022-0043 від 27.12.2022 в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів і сплати у повному обсязі відсотків за користування кредитом;

- неналежним виконанням Відповідачем-2 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П3 від 27.12.2022, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022;

- неналежним виконанням Відповідачем-3 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П6 від 27.12.2022, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022;

- неналежним виконанням Відповідачем-4 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П4 від 27.12.2022, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022;

- неналежним виконанням Відповідачем-5 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П5 від 27.12.2022, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022;

- неналежним виконанням Відповідачем-6 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П7 від 31.01.2023, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022;

- неналежним виконанням Відповідачем-7 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П2 від 27.12.2022, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022;

- неналежним виконанням Відповідачем-8 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П1 від 27.12.2022, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022;

- неналежним виконанням Відповідачем-9 умов Договору поруки № ДК2022-0043/П8 від 31.01.2023, за яким він поручився за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором № ДК2022-0043 від 27.12.2022.

16.10.2025 від Позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив суд:

1. вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне Відповідачу-2, а саме:

- Цілісний майновий комплекс, загальною площею (кв.м): 7268.3, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 24224957, право власності зареєстроване 30.12.2021, номер відомостей про речове право: 46024849;

- Офіс (вбудоване приміщення №82), розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, проспект Комсомольський, будинок 15б, приміщення 82, загальною площею (кв.м): 172,7, реєстраційний номер майна: 11833987, право власності зареєстроване 30.01.2012, номер запису: 547 в книзі: 7.

2. вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне Відповідачу-7, а саме: земельну ділянку кадастровий номер: :08:005:0086, площею 0.8836 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237, Номер відомостей про речове право: 32078835.

3. вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне Відповідачу-9, а саме:

- Земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0140, площею 3.14 га, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 223, Дата державної реєстрації земельної ділянки: 26.10.2005, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Магдалинівський районний відділ ДРФДП Центр ДЗК, номер відомостей про речове право: 49476840, право власності зареєстроване 01.03.2023;

- Квартиру, загальною площею 66,6 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м, реєстраційний номер майна: 20144246, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське (попередня назва Дніпродзержинськ), проспект 50 років СРСР, будинок 1 В, квартира 65, номер запису: 21290 в книзі: 123, право власності зареєстроване 13.09.2007, номер запису про право власності: 11214185.

На думку Позивача, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана обґрунтованим припущенням, що майно, яке є у власності Відповідачів, може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення про стягнення грошових коштів, а також зважаючи на беззаперечну можливість у Відповідачів протягом розгляду справи про стягнення грошових коштів в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у їх власності, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Позивача.

Крім того, необхідність забезпечення позову пов`язана з протиправним ухиленням Відповідачів від виконання взятих на себе грошових зобов`язань за укладеними між учасниками справи Кредитним договором, Договорами поруки, приховуванням та розтратою майна, яке виступає предметом застави за Договорами застави, укладеними з Позивачем, що робить неможливим задоволення вимог останнього за рахунок предмету застави, невиконанням Відповідачем-1 зобов`язань щодо надання додаткового забезпечення в іпотеку Позивачу.

Відповідно до пп. 3.1.14 п. 3.1 Кредитного договору в якості забезпечення виконання Відповідачем-1 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, неустойки, а також витрат, пов`язаних зі здійсненням стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним договором, мав бути укладений Договір іпотеки цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, заг. пл. 7 268,3 кв.м та належить Відповідачу-2. Відповідач-1 мав забезпечити укладення Договору іпотеки в строк не пізніше 01.03.2023. Однак, в порушення умов Кредитного договору, Відповідач-2 та ухилився, а Відповідач-1 не забезпечив укладення відповідного договору іпотеки і не передав у забезпечення Позивачу цілісний майновий комплекс.

До того ж, в порушення Договору застави № ДК2022-0043/ТО, Відповідач-1 здійснив відчуження товару в обороті, який виступає предметом застави, не забезпечив поповнення та зберігання товару. Вказані обставини свідчать про ухилення Відповідача-1, який одночасно виступає заставодавцем, від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, що призвело до недостатності майна, яке було надано у забезпечення Позивачу для задоволення вимог заставодержателя за Кредитним договором.

Також, з метою уникнення звернення стягнення на майно за межі території України було вивезено предмет застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/О та Договором застави №ДК2022-0043/ТЗ.6, що підтверджується вантажними митними деклараціями від 02.10.2023 і 18.10.2023.

Крім того, Відповідач-6 без відповідного дозволу здійснив передачу в лізинг Предмету застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5 та Договором застави № ДК2022-0043/О, що підтверджується Договором лізингу обладнання 10/02-23 від 10.02.2023, укладеним між Відповідачем-6 та "AGROPROMCHIM" LTD, а також листом вих. №17/09-01 від 17.09.2025, адресованим від Відповідача-6 до "AGROPROMCHIM" LTD, відповідно до якого Відповідач-6 вимагає повернути в Україну предмет застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5 та Договором застави № ДК2022-0043/О.

Позивач неодноразово вимагав від Відповідача-1 виконати зобов`язання з надання для огляду майна, яке виступає забезпеченням за вищевказаними Договорами застави, що підтверджується вимогами від 10.02.2025 вих.№13С/1754-1, від 10.06.2025 вих.№13С/6005-1, від 13.10.2025 вих.№ 13С/11310, однак вказані вимоги залишились невиконаними.

Отже, наведене свідчить, що майно, яке виступає Предметом застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТО, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.6, Договором застави № ДК2022-0043/З.В.1, було відчужене/переховане з метою унеможливити звернення стягнення на нього Позивачем, а Відповідачі не мають наміру добровільно виконувати взяті на себе зобов`язання та, отримавши позовну заяву, з метою подальшого ухилення від виконання зобов`язань, можуть розпорядитись належним їм майном, шляхом відчуження його будь-яким третім особам.

При цьому, наразі у зв`язку з неправомірними діями Відповідачів, Позивач не має можливості звернути стягнення на майно, яке було передано йому в заставу за Договором застави № ДК2022-0043/ТО, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.6, Договором застави № ДК2022-0043/З.В.1 загальною вартістю 20 786 701,00 грн. (11 007 701,00 + 3 032 000,00 + 1 771 000,00 + 3 964 000,00 + 1 012 000,00), а отже у вказаній частині кредит є незабезпеченим з вини Відповідачів.

Вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується протиправним ухиленням Відповідачів від виконання взятих на себе грошових зобов`язань за укладеними між сторонами Кредитним договором, Договорами поруки та Договорами застави, приховуванням і розтратою майна, яке виступає предметом застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТО, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.6, Договором застави №ДК2022-0043/З.В.1, внаслідок чого наявна значна заборгованість, стягнення якої є предметом спору у даній справі, яка фактично не забезпечена заставою у зв`язку з протиправними діями Поручителів.

На переконання Позивача, є наявні ґрунтовні, об`єктивні підстави вважати, що Відповідачі взагалі можуть не виконати наявні перед Позивачем грошові зобов`язання, про що свідчить, зокрема їх свідоме протиправне ігнорування виконання таких зобов`язань та відчуження, приховання та передача у використання третім особам заставного майна.

Наявне навмисне ухилення Відповідачів від погашення простроченої заборгованості та подальше зволікання із забезпеченням дієвого захисту майнових інтересів Позивача призведе до утворення безнадійної заборгованості, що у свою чергу спричинить збитки для останнього.

Пропозиції Позивача щодо зустрічного забезпечення не застосовувати зустрічне забезпечення.

Ухвалою суду від 20.10.2025 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "ВСТ Банк" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 21.10.2025 зобов`язано Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради (51900, м. Кам`янське, просп. Василя Стуса, 10/12, каб. 5) у строк протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання цієї ухвали суду надіслати на адресу Господарського суду Дніпропетровської області (49027, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1) у паперовій формі:

- інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 797; дата народження і місце народження ІНФОРМАЦІЯ_1 Азербайджанська Республіка; відоме суду місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ).

11.11.2025 від Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради надійшла відповідь на ухвалу суду від 21.10.2025 (лист за № 10/567вих від 04.11.2025), в якій останнім повідомлено про те, що за інформацією, наявною в реєстрі Кам`янської міської територіальної громади, місце проживання гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , з 12.05.2017 року по теперішній час.

Ухвалою суду від 17.11.2025 позовну заяву залишено без руху; встановлено Позивачу семиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме надати:

- письмові уточнення позовної заяви стосовно місця проживання (перебування) Відповідача-9;

- належні докази надіслання Відповідачу-9 копії позовної заяви з додатками.

19.11.2025 від Позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне Відповідачу-2, а саме:

- Цілісний майновий комплекс, загальною площею (кв.м): 7268.3, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 24224957, право власності зареєстроване 30.12.2021, номер відомостей про речове право: 46024849, в межах ціни позову 22 402 819,37 грн.

На думку Позивача, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана обґрунтованим припущенням, що майно, яке є у власності Відповідачів, може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення про стягнення грошових коштів, а також зважаючи на беззаперечну можливість у Відповідачів протягом розгляду справи про стягнення грошових коштів в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у їх власності, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Позивача.

Крім того, необхідність забезпечення позову пов`язана з протиправним ухиленням Відповідачів від виконання взятих на себе грошових зобов`язань за укладеними між учасниками справи Кредитним договором, Договорами поруки, приховуванням та розтратою майна, яке виступає предметом застави за Договорами застави, укладеними з Позивачем, що робить неможливим задоволення вимог останнього за рахунок предмету застави, невиконанням Відповідачем-1 зобов`язань щодо надання додаткового забезпечення в іпотеку Позивачу.

Відповідно до пп. 3.1.14 п. 3.1 Кредитного договору в якості забезпечення виконання Відповідачем-1 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, неустойки, а також витрат, пов`язаних зі здійсненням стягнення з Позичальника заборгованості за Кредитним договором, мав бути укладений Договір іпотеки цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, буд. 35, заг. пл. 7 268,3 кв.м та належить Відповідачу-2. Відповідач-1 мав забезпечити укладення Договору іпотеки в строк не пізніше 01.03.2023. Однак, в порушення умов Кредитного договору, Відповідач-2 ухилився, а Відповідач-1 не забезпечив укладення відповідного договору іпотеки і не передав у забезпечення Позивачу цілісний майновий комплекс.

До того ж, в порушення Договору застави № ДК2022-0043/ТО, Відповідач-1 здійснив відчуження товару в обороті, який виступає предметом застави, не забезпечив поповнення та зберігання товару. Вказані обставини свідчать про ухилення Відповідача-1, який одночасно виступає заставодавцем, від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, що призвело до недостатності майна, яке було надано у забезпечення Позивачу для задоволення вимог заставодержателя за Кредитним договором.

Також, з метою уникнення звернення стягнення на майно за межі території України було вивезено предмет застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/О та Договором застави №ДК2022-0043/ТЗ.6, що підтверджується вантажними митними деклараціями від 02.10.2023 і 18.10.2023.

Крім того, Відповідач-6 без відповідного дозволу здійснив передачу в лізинг Предмету застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5 та Договором застави № ДК2022-0043/О, що підтверджується Договором лізингу обладнання 10/02-23 від 10.02.2023, укладеним між Відповідачем-6 та "AGROPROMCHIM" LTD, а також листом вих. №17/09-01 від 17.09.2025, адресованим від Відповідача-6 до "AGROPROMCHIM" LTD, відповідно до якого Відповідач-6 вимагає повернути в Україну предмет застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5 та Договором застави № ДК2022-0043/О.

Позивач неодноразово вимагав від Відповідача-1 виконати зобов`язання з надання для огляду майна, яке виступає забезпеченням за вищевказаними Договорами застави, що підтверджується вимогами від 10.02.2025 вих.№13С/1754-1, від 10.06.2025 вих.№13С/6005-1, від 13.10.2025 вих.№ 13С/11310, однак вказані вимоги залишились невиконаними.

Отже, наведене свідчить, що майно, яке виступає Предметом застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТО, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.6, було відчужене/переховане з метою унеможливити звернення стягнення на нього Позивачем, а Відповідачі не мають наміру добровільно виконувати взяті на себе зобов`язання та, отримавши позовну заяву, з метою подальшого ухилення від виконання зобов`язань, можуть розпорядитись належним їм майном, шляхом відчуження його будь-яким третім особам.

При цьому, наразі у зв`язку з неправомірними діями Відповідачів, Позивач не має можливості звернути стягнення на майно, яке було передано йому в заставу за Договором застави № ДК2022-0043/ТО, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.6 загальною вартістю 20 786 701,00 грн. (11 007 701,00 + 3 032 000,00 + 1 771 000,00 + 3 964 000,00 + 1 012 000,00), а отже у вказаній частині кредит є незабезпеченим з вини Відповідачів.

Вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується протиправним ухиленням Відповідачів від виконання взятих на себе грошових зобов`язань за укладеними між сторонами Кредитним договором, Договорами поруки та Договорами застави, приховуванням і розтратою майна, яке виступає предметом застави за Договором застави № ДК2022-0043/ТО, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.5, Договором застави № ДК2022-0043/ТЗ.6, внаслідок чого наявна значна заборгованість, стягнення якої є предметом спору у даній справі, яка фактично не забезпечена заставою у зв`язку з протиправними діями Поручителів.

На переконання Позивача, є наявні ґрунтовні, об`єктивні підстави вважати, що Відповідачі взагалі можуть не виконати наявні перед Позивачем грошові зобов`язання, про що свідчить, зокрема їх свідоме протиправне ігнорування виконання таких зобов`язань та відчуження, приховання та передача у використання третім особам заставного майна.

Наявне навмисне ухилення Відповідачів від погашення простроченої заборгованості та подальше зволікання із забезпеченням дієвого захисту майнових інтересів Позивача призведе до утворення безнадійної заборгованості, що у свою чергу спричинить збитки для останнього.

Як вбачається з інформаційної довідки № 452666111 від 19.11.2025, Відповідачу-2 належить на праві власності Цілісний майновий комплекс, загальною площею (кв.м): 7268.3, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 24224957, право власності зареєстроване 30.12.2021, номер відомостей про речове право: 46024849.

Пропозиції Позивача щодо зустрічного забезпечення не застосовувати зустрічне забезпечення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21 тощо.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Господарський суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Верховний Суд звертав увагу, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Водночас, накладення арешту на майно не має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача-2, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Суд враховує, що обраний Позивачем вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача-2, оскільки майно фактично залишиться у володінні та користуванні титульного власника (Відповідача-2), а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним.

При цьому, суд зазначає, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. у постановах від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Тому суд вважає, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, належне Відповідачу-2, а саме:

- Цілісний майновий комплекс, загальною площею (кв.м): 7268.3, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 24224957, право власності зареєстроване 30.12.2021, номер відомостей про речове право: 46024849, в межах ціни позову 22 402 819,37 грн. - є адекватними по відношенню до позовних вимог, на забезпечення яких вони вживаються.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 910/4564/21, щодо того, що є виконанням пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України в частині надання пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Стаття 139 Господарського процесуального кодексу України містить обов`язкові вимоги до змісту заяви про забезпечення позову. Зокрема, пункт 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що така заява має містити пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору (постанови Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 646/6171/18, від 17.02.2021 у справі № 760/19023/18, від 27.07.2021 у справі № 22-з/824/477/2021, 22-з/824/535/2021).

Частиною 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зважаючи на частину 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України, постановлення ухвали про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічного забезпечення не позбавляє заявника права звернутись до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову. Зазначене відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 Господарського процесуального кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19).

Тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про допущення судом істотних процесуальних порушень, достатніх для скасування ухвали, якою було вжито відповідні заходи забезпечення позову, оскільки з метою захисту своїх прав майбутній відповідач не позбавлений можливості звернутись з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Наведена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2851/17, від 26.11.2018 у справі № 904/2925/18, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 24.06.2019 у справі № 916/2933/18, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19.

У даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для Відповідача-2, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні Відповідача-2, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

Вказані заходи спрямовані, зокрема на те, щоб не допустити перехід права власності до третіх осіб, що унеможливить виконання можливого рішення у справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншими позовами, більш того, такі заходи носять тимчасовий характер, що є адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у постановах Верховного Суду у справі № 916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства "ВСТ Банк" про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, належне Приватному підприємству "Технологія-2000", а саме:

- Цілісний майновий комплекс, загальною площею (кв.м): 7268.3, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вулиця Дніпробудівська, будинок 35, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104, Номер об`єкта в РПВН: 24224957, право власності зареєстроване 30.12.2021, номер відомостей про речове право: 46024849, в межах ціни позову 22 402 819,37 грн.

Стягувач: Акціонерне товариство "ВСТ Банк" (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, 24, ідентифікаційний код в )

Боржник: Приватне підприємство "Технологія-2000" (51918, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Дніпробудівська, 35, ідентифікаційний код в )

Ухвала набирає законної сили 21.11.2025 та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання до 22.11.2028.

Суддя О.І. Красота