ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4106/14
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Таран С.В.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Виробничо-комерційної приватної фірми Вячеслава: особисто Кудрявцева О.В.,

від Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича: Плющаков С.М. особисто, Шевчук В.М.,

від Південнівської (Южненської) міської ради Одеської області: не з`явився

від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Літвінішиної Інни Іванівни: Літвінішина І.І., особисто

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 року про розгляд скарги на постанову приватного виконавця, суддя в І інстанції Шаратов Ю.А., повний текст якої складено 29.08.2025, в м. Одесі

за скаргою Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича

на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження

при розгляді справи №916/4106/14

за позовом: Виробничо-комерційної приватної фірми Вячеслава

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Південнівської (Южненської) міської ради Одеської області

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, звільнення земельної ділянки та знесення самовільно побудованої споруди

суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Літвінішина Інна Іванівна

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.04.2015, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 у справі №916/4106/14 позов задоволено в повному обсязі; зобов`язано Фізичну особу-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича усунути перешкоди Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" у праві постійного користування земельною ділянкою по вул. Хіміків, 27 у м. Южному та звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу існуючого кафе-бару за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 27; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на користь Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" 1 218,00 грн судового збору.

28.07.2015 на примусове виконання рішення від 27.04.2015 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 Господарським судом Одеської області видано відповідні накази.

06.08.2025 до суду першої інстанції надійшла скарга Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в якій останній просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову від 25.07.2025 про відкриття виконавчого провадження №78708658, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Літвінішиною Інною Іванівною.

В обґрунтування поданої скарги на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження ФОП Плющаков С.М. зазначає, що приватний виконавець Літвінішина Інна Іванівна відкрила виконавче провадження на підставі виконавчого документу виданого 28.07.2015, тобто через 10 років з дати видачі виконавчого документу, що на думку скаржника, є порушенням норми права закріпленої у частині першій статті 12 Закону України Про виконавче провадження.

Скаржник зазначає, що в порушення вимог частини першої статті 327 Господарського процесуального кодексу України приватний виконавець Літвінішина Інна Іванівна прийняла до виконання не наказ, а виконавчий лист, тобто виконавчий документ, видання якого не передбачено нормами ГПК України.

Окрім того, скаржник зазначає, що в оскаржуваній постанові від 25.07.2025 про відкриття виконавчого провадження як боржника зазначено фізичну особу громадянина України Плющакова Сергія Миколайовича, а боржником, згідно рішення Господарського суду Одеської області від 27.04.2015 у справі № 916/4106/16 визначено: Боржник за цим наказом: Фізична особа-підприємець Плющаков Сергій Миколайович ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ). А відтак, на думку скаржника, фізична особа Плющаков Сергій Миколайович не є боржником у господарській справі № 916/4106/14.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 у справі №916/4106/14 відмовлено у задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2025.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що наказ Господарського суду №916/4106/14 від 28.07.2015 перебував безперервно на примусовому виконанні у межах виконавчого провадження 51813576 з 29.07.2016 (дата відкриття виконавчого провадження) і до 30.06.2025 (повернення виконавчого документу стягувачу). Отже, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривався, в період перебування наказу Господарського суду Одеської області № 916/4106/14 від 28.07.2015 на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, а строк його пред`явлення до виконання порушено не було, та приватним виконавцем Літвінішиною І.І. правомірно прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження №78708658, без порушення норм статті 12 Закону України Про виконавче провадження.

Щодо твердження скаржника про те, що приватним виконавцем було порушено ч. 1 ст. 327 ГПК України, а саме, що виконавець прийняла до виконання не наказ, а виконавчий лист, суд зазначив, що при проведені реєстрації вхідної кореспонденції виконавчого документу виконавцем, помилково, у вкладці назва виконавчого документу було обрано виконавчий лист замість наказ.07.08.2025, виявивши описку у назві виконавчого документу, приватним виконавцем Літвінішиною І.І. було прийнято Постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних ВП №78708658, шляхом змін реєстраційних даних в Автоматизованій системі виконавчого провадження, та винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних. Відповідно до якої внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість назва: виконавчий лист зазначено назва: наказ. При цьому описка у назві виконавчого документу не змінює суті рішення, яке підлягає примусовому виконанню, не створює перешкод при вчинені дій спрямованих на виконання рішення, не несе жодних правових наслідків для сторін та учасників виконавчого провадження.

Посилання скаржника про неправомірність зазначення в оскаржуваній постанові від 25.07.2025 про відкриття виконавчого провадження як боржника - фізичної особи громадянина України Плющакова Сергія Миколайовича, а не Фізичної особи-підприємеця Плющакова С.М., суд не прийняв до уваги, оскільки окремим статусом боржника фізичну особу-підприємця Законом №1404-VIII не наділено. У виконавчому проваджені 78708658 в Автоматизованй системі виконавчого провадження виконавцем було обрано (вказано) тип боржника фізична особа-підприємець, що підтверджується інформаційною довідкою з Автоматизованої системи виконавчого провадження № 96713 від 20.08.2025. Отже виконавче провадження здійснюється саме щодо боржника - Фізичної особи - підприємця Плющакова Сергія Миколайовича.

Не погодившись із ухваленим рішенням, фізична особа-підприємець Плющаков Сергій Миколайович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 у справі №916/4106/14 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає таке:

- наказ №916/4106/14 від 28 липня 2015 року не може бути пред`явлений до виконання, внаслідок спливу строку встановленого для його пред`явлення; приватний виконавець Літвінішина Інна Іванівна перевищила свої повноваження, закріплені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» та ухвалила неправомірне рішення - рішення про відкриття виконавчого провадження за відсутності підстав для поновлення строку на його відкриття та за відсутності ухвали суду про поновлення стягувачу ВКПФ «Вячеслава» пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання;

- в оскаржуваній постанові від 25 липня 2025 року про відкриття виконавчого провадження як боржника зазначено фізичну особу громадянина України Плющакова Сергія Миколайовича. Фізична особа Плющаков Сергій Миколайович не є боржником у господарській справі №916/4106/14. Таким чином, в порушення пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 27 квітня 2015 року у справі №916/4106/14 приватний виконавець значила особу, яка не є стороною у господарській справі №916/4106/14, а відтак і не може бути стороною у жодному виконавчому провадженні, в тому числі і у ВП №78708658;

- Інформаційна довідка з Автоматизованої системи виконавчого провадження №96713 від 20.08.2025 року, надана суду приватним виконавцем Літвінішиною Інною Іванівною, суперечить нормам ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, а тому не є належним і допустимим доказом того, що виконавче провадження відкрито стосовно зобов`язання саме фізичної особи-підприємця, а не фізичної особи громадянина України Плющакова Сергія Миколайовича;

- вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у рамках іншої справі №916/547/25 унеможливлює проведення будь-яких виконавчих дій в межах будь-якого іншого виконавчого провадження, а від так наявність вказаної ухвали Господарського суду Одеської області від 19 лютого 2025 року про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на одне те саме майно є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, та виключає можливість відкриття виконавчого провадження;

- суд не надав належну правову оцінку тим обставинам, що Фізична особа Плющаков Сергій Миколайович не займає землі стягувача, тобто рішення вже є виконаним.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець вказує наступне:

- Законом передбачено підстави, за яких строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривається. Однією із таких підстав є пред`явлення виконавчого документа до виконання. Строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу а саме наказ № № 916/4106/14 від 28.07.2015 року виданий Господарським судом Одеської області порушено не було. А підстави для звернення стягувачу до суду із заявою про поновлення строку, який розглядав справу як суд першої інстанції. у порядку визначеному ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» - були відсутні.

- наявність арешту не є перешкодою для виконання іншого рішення суду, і за своєю природою носить інший характер, а не невиконання рішення суду, яке надбало законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу Виробничо-комерційна приватна фірма Вячеслава вказує, що ФОП Плющаков С.М. протягом понад 10 років послідовно вчиняє дії, спрямовані не на виконання рішення суду, а на його блокування - шляхом подання численних скарг та безпідставних заяв.

29.10.2025 до суду від представника Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича надійшли додаткові письмові пояснення.

03.11.2025 до суду апеляційної інстанції від представника Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича надійшло клопотання про зупинення стягнення на підставі наказу №916/4106/14 від 28.07.2025.

14.11.2025 від позивача надійшли заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу).

17.11.2025 приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Літвінішина Інна Іванівна надала додаткові пояснення по суті спору.

19.11.2025 від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Літвінішиної Інни Іванівни надійшли додаткові заперечення на пояснення до апеляційної скарги.

21.11.2025 приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Літвінішина Інна Іванівна надав до суду письмові заперечення на клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 у справі №916/4106/14, призначено справу до розгляду на 03.11.2025 о 12:30 та в подальшому оголошено перерву до 24.11.2025 об 11:30.

В судовому засіданні брали участь директор Виробничо-комерційної приватної фірми Вячеслава, Фізична особа-підприємець Плющаков С.М. особисто та його представник, а також приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Літвінішина Інна Іванівна особисто.

Від Південнівської (Южненської) міської ради Одеської області участі не брали, про дату, час та місце судового засідання судом повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника Південнівської (Южненської) міської ради Одеської області, за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання скаржника про зупинення стягнення на підставі наказу №916/4106/14 від 28.07.2025, судова колегія дійшла наступних висновків.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2023 у справі №925/731/18 зазначено, що вжиття заходів забезпечення заяви відповідача про перегляд рішення за нововиявленими обставинами шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа (судового наказу) та заборони звернення стягнення в процедурі виконавчого провадження фактично спрямовані на зупинення виконання судового рішення, що свідчить про порушення прав позивача, як стягувача у виконавчому провадженні.

З урахуванням викладеного, судова колегія зазначає, що заявлене апелянтом клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа фактично спрямовано на зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що свідчить про порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Окрім того, статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі №752/26606/18 зазначив, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття таких заходів, як забезпечення скарги на дії, рішення виконавця шляхом зупинення реалізації майна, оскільки вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій належить виключно до компетенції виконавця.

Отже, судова колегія відмовляє у задоволені клопотання скаржника про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, оскільки питання зупинення вчинення виконавчих дій - це виключні повноваження виконавця під час виконавчого провадження.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 року про розгляд скарги на постанову приватного виконавця від 25.07.2025 про відкриття виконавчого провадження № 78708658, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Літвінішиною Інною Іванівною.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Вказана норма кореспондується зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України, за якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За приписами частин першої, третьої статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 13.12.2012р. № 18-рп/2012).

Питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний Закон є спеціальним законом, яким державний та приватний виконавці керуються при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на час вчинення відповідних дій).

У статті 3 Закону "Про виконавче провадження" зазначені рішення, що підлягають примусовому виконанню, виконавчі документи, а у частині першій статті 4 Закону - вимоги до виконавчих документів.

Відповідно до статті 26 Закону "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 4 Закону "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Отже, у частині четвертій статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" викладений вичерпний перелік умов, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

У постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 750/2414/17 виснувано, що на стадії відкриття виконавчого провадження виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України "Про виконавче провадження", чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 27.04.2015, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 у справі №916/4106/14 позов задоволено в повному обсязі; зобов`язано Фізичну особу-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича усунути перешкоди Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" у праві постійного користування земельною ділянкою по вул. Хіміків, 27 у м. Южному та звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу існуючого кафе-бару за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 27; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на користь Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" 1 218,00 грн судового збору.

28.07.2015 на примусове виконання рішення від 27.04.2015 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 Господарським судом Одеської області видано відповідні накази.

Отже, рішення у даній справі набрало законної сили, а наказ, що виданий на виконання цього рішення підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Як встановлено судом, виконавчий документ - наказ Господарського суду №916/4106/14 від 28.07.2015 надійшов на примусове виконання приватному виконавцю Літвінішиній Інні Іванівні 25.07.2025, за заявою представника стягувача (за довіреністю) від 24.07.2025, за яким приватним виконавцем Літвінішиною І.І. 25.07.2025 прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження №78708658.

В контексті доводів скаржника про пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, судова колегія зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, станом на 28.07.2015 (час постановлення судом наказу) діяв Закон України "Про виконавче провадження" в редакції від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон №606-XIV ).

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону №606-XIV зазначено, що строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону №606-XIV (у редакції, чинній на час пред`явлення наказу суду до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження з виконання цього виконавчого документа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 23 Закону №606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Частинами 2, 3 статті 23 Закону №606-XIV встановлено, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Виходячи з наведених приписів, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, датою першого надходження виконавчого документа до державного виконавця є 27.07.2015.

Перша відмітка на виконавчому документі від 16.06.2016 проставлена державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби, яка свідчить про те, що 16.06.2016 виконавче провадження було завершено на підставі п. 10 ст. 49 Закону України Про виконавче проваження (у редакції 1999 року) направлення виконавчого документа за належність до іншого відділу державної виконавчої служби.

Отже, до 16.06.2016 вказаний виконавчий документ перебував на примусовому виконанні у Комінтернівському відділу державної виконавчої служби, відповідно строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання переривався, на період, коли виконавчий документ перебував на примусовому виконанні.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), яким збільшено строк пред`явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (частини перша, друга статті 12 Закону №1404-VIII).

Отже, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності цим законом (05.10.2016), так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 та строк пред`явлення яких до виконання не сплинув станом на 05.10.2016 (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2018 у справі №910/11424/15, від 20.05.2019 у справі №904/10285/15, від 30.07.2019 у справі №922/3137/15, від 26.12.2019 у справі №10/339/10).

Згідно із статтею 12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч. 4, ч. 5 ст. 12 Закону).

Частиною п`ятою статті 12 Закону №1404-VIII унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, наведена норма, встановлюючи з якого саме моменту починається перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, наводить лише два випадки такого повернення, а саме: 1) неможливість в повному обсязі або частково виконати рішення; 2) встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника. Обидва ці випадки є такими, що підпадають під положення статті 37 цього Закону.

Так, частиною першою, статті 37 Закону №1404-VIII, яка має назву "Повернення виконавчого документа стягувачу", унормовано таке. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2).

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частини четверта, п`ята статті 37 Закону №1404-VIII).

Аналізуючи вищенаведену норму права, колегія суддів дійшла висновку, що по-перше, вона встановлює випадки повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження, яке презюмується відкритим у відповідності до чинного законодавства; по-друге, стаття 37 цього Закону прямо встановлює право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, саме тоді, коли виконавчий документ було повернуто стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, унормовуючи підстави "повернення виконавчого документа без прийняття до виконання".

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2021 у справі №902/1326/13.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №240/10258/19 від 22.09.2021 Суд зазначив, що суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується. Про це було безпосередньо зазначено у частині другій статті 23 Закону № 606-XIV, яка є попередньою редакцією Закону № 1404-VIII, тоді як в чинній редакції Закону питання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання урегульовано статтею 12, але в ній ця норма відсутня.

Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, з аналізу частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII висновується, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.

Така позиція узгоджується з подібними правовими висновками, висловленими у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 916/922/16 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 303/2642/20.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, 29.07.2016 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

13.11.2017 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження.

Матеріалами даної справи підтверджується, що друга відмітка, яка наявна на зворотній стороні виконавчого документу датована 13.11.2017, та свідчить про те, що виконавче провадження було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження - надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, та була проставлена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

18.01.2019 було ухвалено постанову про відновлення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що згідно постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №916/4106/14 постанову виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13.11.2017 скасовано.

21.01.2020 постановою державного виконавця прийнято до виконання виконавче провадження.

30.06.2025 постановою державного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження - законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, проставлену державним виконавцем відділу державно виконавчої служби управління примусового виконання рішень в Одеській області.

Як вбачається зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2025 ВП №51813576, державним виконавцем було встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі № 916/547/25 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 117) бар загальною площею, 79,9 кв.м, в зв`язку з чим даний арешт виключає можливість виконати відповідне рішення суду.

Третя відмітка, яка наявна на виконавчому документі проставлена відповідно 30.06.2025.

Отже, наказ Господарського суду № 916/4106/14 від 28.07.2015 перебував безперервно на примусовому виконанні у межах виконавчого провадження 51813576 з 29.07.2016 (дата відкриття виконавчого провадження) і до 30.06.2025 (про повернення виконавчого документу стягувачу), тобто строк пред`явлення виконавчого документу до виконання переривався.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" строк пред`явлення виконавчого документа починає обчислюватись з моменту повернення, тобто з 30.06.2025.

Виходячи з вищенаведених приписів законодавства та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи Боржника щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документу, дія якого була, і що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився, не відповідають положенням Закону та не знайшли свого підтвердження.

Водночас, щодо доводів скаржника про те, що наявність ухвали Господарського суду Одеської області від 19 лютого 2025 року у справі №916/547/25 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на одне те саме майно є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу та виключає можливість відкриття виконавчого провадження 25.07.2025 до зняття відповідного арешту, слід зазначити наступне.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Одеської області від 27.04.2015, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 у справі №916/4106/14 позов задоволено в повному обсязі; зобов`язано Фізичну особу-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича усунути перешкоди Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" у праві постійного користування земельною ділянкою по вул. Хіміків, 27 у м. Южному та звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу існуючого кафе-бару за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 27; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на користь Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" 1 218,00 грн судового збору.

Як вбачається з єдиного державного реєстру судових рішень, керівник Доброславської окружної прокуратури (надалі Прокурора) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Південнівської міської ради Одеського району (надалі Міська рада, Позивач) до Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича (надалі ФОП Плющаков С.М., Відповідач), в якій, з урахуванням прийнятої до розгляду заяви про зміну предмету позову, просить:

-припинити Фізичній особі-підприємцю Плющакову Сергію Миколайовичу володіння правом приватної власності на кафе-бар загальною площею 79,9 кв. м за адресою: Одеська область, м. Южне (Південне), вул. Хіміків, 27 з одночасним закриттям реєстраційного розділу об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 117;

-зобов`язати Фізичну особу-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди територіальній громаді м. Південне в особі Південнівської міської ради Одеського району Одеської області у розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0086 га за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне (до перейменування Южне), вул. Хіміків, 27, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва кафе-бару загальною площею 79,9 кв. м, за адресою: Одеська область, м. Південне (до перейменування Южне), вул. Хіміків, 27 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 117).

Одночасно із позовною заявою Прокурором було пред`явлено заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно бар загальною площею, 79,9 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Південне (до перейменування Южне), вул. Хіміків, 27, реєстрація права власності на який за Плющаковим С.М. проведена 24.10.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства ЦЕНТР ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ Іскровим О.В. (індексний номер рішення 37841587 від 30.10.2017).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі № 916/547/25 заяву Прокурора про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 117) бар загальною площею, 79,9 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Південне (до перейменування Южне), вул. Хіміків, 27, реєстрація права власності на який за Плющаковим С.М. проведена 24.10.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «ЦЕНТР ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ» Іскровим О.В. (індексний номер рішення 37841587 від 30.10.2017).

Як вбачається зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2025 ВП №51813576, державним виконавцем було встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі № 916/547/25 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 117) бар загальною площею, 79,9 кв.м, в зв`язку з чим даний арешт виключає можливість виконати відповідне рішення суду.

Враховуючи викладене, державний виконавець, керуючись п.9 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», вирішив повернути виконавчий документ стягувачу.

Судова колегія звертає увагу, що у вказаній постанові було визначено, що вона може бути оскаржена у порядку та строки, визначені законом.

В той же час матеріали справи не містять доказів оскарження вказаної постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2025.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Водночас, положеннями ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем (пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок

Крім того, згідно п. 20 розділу 3 «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Положеннями ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Як було встановлено вище, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі № 916/547/25 заяву Прокурора про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 117) бар загальною площею, 79,9 кв.м, за адресою: Одеська область, м. Південне (до перейменування Южне), вул. Хіміків, 27, реєстрація права власності на який за Плющаковим С.М. проведена 24.10.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «ЦЕНТР ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ» Іскровим О.В. (індексний номер рішення 37841587 від 30.10.2017).

Згідно ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Оскаржувана постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №78708658, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Літвінішиною Інною Іванівною датована 25.07.2025.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно від 19.02.2025 була прийнята судом до дати відкриття державним виконавцем виконавчого провадження за ним (25.07.2025) та чинна на даний час.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент постановлення приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Літвінішиною Інною Іванівною постанови про відкриття виконавчого провадження №78708658 вже діяв та був чинним арешт на спірне майно, тобто встановлено законом заборона проведення виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, виконавче провадження не могло бути відкрито до дати скасування арешту на спірне майно, застосованого ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 у справі № 916/547/25.

Враховуючи викладене, приватний виконавець мав повернути виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону "Про виконавче провадження", (виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем).

Натомість, приватним виконавцем було винесено постанови: від 25.07.2025 про відкриття виконавчого провадження № 78708658 та про накладення штрафу у виконавчому провадженні №78708658 від 12.08.2025.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

Отже, виходячи із фактичних обставин справи, оскільки станом на момент відкриття виконавчого провадження був чинним арешт на спірне нерухоме майно, у приватного виконавця були відсутні правові та фактичні підстави приймати постанову про відкриття виконавчого провадження, та він повинен був повернути виконавчий документ стягувачу, згідно п. 9 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Слід зауважити, що вказана норма Закону не ставить можливість відкриття виконавчого провадження в залежність від стану проінформованості виконавця про наявність чинного обмеження, оскільки виконавець при відкритті виконавчого провадження повинен діяти із дотриманням засад законності, справедливості та об`єктивності, та з метою недопущення неправомірних дій мав об`єктивну можливість ознайомитись із загальнодоступною інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень на момент відкриття виконавчого провадження, при цьому враховуючи причини повернення попереднього виконавчого документа.

У відзиві приватний виконавець вказує, що Постановою КЦС ВС від 04.07.2018 у справі №2-1347/2227/11 Верховний Суд зазначив: накладення арешту на майно з метою забезпечення позову не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили. У Постанові КЦС ВС від 21.02.2019 у справі № 752/11464/16-ц Суд прямо вказав: забезпечення позову не може бути підставою для невиконання іншого рішення суду, яке набрало законної сили. Постанова ВП ВС від 23.06.2020 у справі № 922/989/19 Велика Палата зазначила, що забезпечення позову має тимчасовий характер і не може змінювати чи нівелювати обов`язковість судового рішення, яке підлягає виконанню. Висновок суду про знесення споруди виконавчий документ, що підлягає обов`язковому виконанню (ст. 129-1 Конституції, ст. 18 ЦПК, ст. 63 Закону «Про виконавче провадження»).

Разом з цим, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що у єдиному державному реєстрі судових рішень не наявні постанови Верховного Суду у справах №2-1347/2227/11, №752/11464/16-ц.

А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 922/989/19, на яку посилається скаржник, не міститься жодного висновку, що забезпечення позову має тимчасовий характер і не може змінювати чи нівелювати обов`язковість судового рішення, яке підлягає виконанню. Дана постанова стосується правовідносин щодо постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику,

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, з огляду на розгляд справи по суті та відсутність підстав суду апеляційної інстанції щодо направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку зі скасуванням судового рішення, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України апеляційний суд зобов`язаний ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 у справі №916/4106/14 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги на неправомірні дії (рішення) державного виконавця.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 у справі №916/4106/14 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.08.2025 у справі №916/4106/14 - скасувати.

Скаргу Фізичної особи-підприємця Плющакова Сергія Миколайовича на постанову від 25.07.2025 про відкриття виконавчого провадження №78708658, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Літвінішиною Інною Іванівною - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 25.07.2025 про відкриття виконавчого провадження №78708658, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Літвінішиною Інною Іванівною.

Матеріали справи №916/4106/14 повернути до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.11.2025.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

С.В. Таран