номер провадження справи 26/110/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.10.2025 Справа № 908/2287/25

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, розглянувши заяву кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПАРС", (04080 Україна, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21) до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ", (69114 Україна, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, 10-А) про відкриття провадження у справі про банкрутство

заяву кредитора - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ" (ел. пошта: , Україна, 03150, місто Київ, вул.Загородня, будинок 15, , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС)

до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ" (69114 Україна, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, 10-А, , не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС)

про відкриття провадження у справі про банкрутство

Представники сторін: не з`явились

У підготовчому засіданні суду розглядаються заяви ТОВ «АВТОПАРС» та ТОВ "СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ".

У судове засідання 14.10.2025 представники сторін не з`явилися. Кредитори та боржник будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання, у судове засідання явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суд не проінформували.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі "Цихановський проти України" (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ "Смірнова проти України" (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), "Карнаушенко проти України" (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Статтею 202 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з викладеним, суд не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство, суд

УСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями ч.1 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до ч.2 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Так, з матеріалів заяви ТОВ «АВТОПАРС» вбачається, що заборгованість боржника перед заявником складає 100 000,00 грн.

В обгрунтування даної заборгованості заявником надано договір №22/01-1 від 22.01.2025 про надання консультаційних та інших послуг, а також акт приймання-передачі наданих послуг від 22.05.2025.

Надаючи оцінку поданим документальним доказам, господарський суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що:

- кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

- грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

- неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства справи про банкрутство розглядаються господарськими судами за місцезнаходженням боржника - юридичної особи, фізичної особи або фізичної особи - підприємця. Право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи; ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів. Заява кредитора, крім відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, повинна містити відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. Заява кредитора може ґрунтуватися на об`єднаній заборгованості боржника за сукупністю його різних зобов`язань перед цим кредитором.

За приписами ч. 1-3 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

Згідно правового висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведеного в постанові від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20, кредитор, звертаючись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, має підтвердити наявність боргу (у т.ч. неустойки) належними доказами, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарській правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Все це подається кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20.

Грошові вимоги у справі про банкрутство можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правові висновки, зроблені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 13.10.2021 у справі № 904/2104/19).

Аналіз приписів статей 34, 39 КУзПБ дає можливість дійти висновку, що при поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не встановлюється обов`язку для кредитора - заявника (ініціюючого кредитора) додавати до такої заяви докази вжиття заходів щодо стягнення з боржника суми боргу. У разі неналежного виконання грошового зобов`язання кредитор має можливість, крім звернення до суду з позовом до боржника, застосувати щодо такого боржника встановлені КУзПБ процедури для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження (правова позиція, наведена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 905/2030/19).

Суд також зауважує, що вимоги ст. 34 КУзПБ, які ставляться до змісту заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, не вимагають надання ініціюючим кредитором доказів неможливості виконання боржником своїх майнових зобов`язань, строк яких настав.

Водночас, у будь-якому випадку на момент подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржник повинен надати документи (первинні документи, договори, бухгалтерський баланс, аудиторський висновок, судові рішення тощо), які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози. Інакше таке банкрутство матиме ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов`язань (правовий висновок зазначений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 915/36/20).

Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє відповідність його вимог до боржника розміру, встановленому законом, обґрунтованість цих вимог, їх безспірність, реальну, а не формальну неспроможність їх виконати протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено Законом, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Завдання підготовчого засідання господарського суду у справі про банкрутство полягає у перевірці обґрунтованості заяви кредитора або боржника щодо наявності ознак неплатоспроможності, а заяви боржника - також і загрози його неплатоспроможності. Крім того, господарський суд перевіряє правовий статус боржника та відсутність перешкод для порушення провадження у справі про банкрутство.

Підсумовуючи, суд зазначає, що завданням підготовчого засідання господарського суду в розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є:

- перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю грошового зобов`язання боржника перед ініціюючим кредитором;

- встановлення наявності або відсутності спору про право;

- встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (п. 68 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, п. 48 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/16413/19).

Предметом підготовчого засідання є з`ясування наявності підстав, які надають кредитору чи боржнику можливість ініціювати порушення провадження у справі про банкрутство, тобто ознак загрози неплатоспроможності та виникнення обставин неплатоспроможності боржника (правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 910/11946/18).

При цьому відповідно до ч. 6 ст. 39 КУзПБ господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право в межах процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у вирішенні питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, щодо перебування на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора із зазначених питань.

Установлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника (правові висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20).

Варто зазначити, що виходячи з положень Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредитора до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений саме на господарський суд, при цьому заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.

Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом та самостійно розглядає заявлені грошові вимоги, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду приймає процесуальне рішення про відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідно визнавши частково чи повністю грошові вимоги кредитора або відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство, встановивши, до прикладу, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПАРС" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ» обґрунтована невиконанням (простроченням) грошових зобов`язань за Договором №22/01-1 від 22.01.2025 про надання консультаційних та інших послуг.

ТОВ «АВТОПАРС» заявляє, що протягом дії Договору Виконавець надав послуги Замовнику на загальну суму 100 000,00 грн, проте боржник за послуги не розрахувався.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2021 у справі № 814/803/17 зазначила, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 14 ГПК України до принципів господарського судочинства також належить диспозитивність господарського судочинства, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В свою чергу, як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція Верховного Суду викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).

З огляду на правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений в постановах від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15 та від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18 обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено на кредитора.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі № 904/2394/18, наведено правовий висновок, що на стадії звернення кредитора з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.07.2022 у справі № 904/4608/21 зауважив, що заяви з кредиторськими вимогами судам слід розглядати із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Зазначена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду також у постановах від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи №910/4994/18).

Грошові вимоги у справі про банкрутство можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правові висновки, зроблені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 13.10.2021 у справі № 904/2104/19).

Аналізуючи наведене, суд зазначає, що саме первинними документами підтверджується заборгованість суб`єкта господарювання, її розмір (або ж рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору - тобто про заборгованість боржника перед кредитором); саме ці докази мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та для визнання грошових вимог цього кредитора.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Наведені висновки кореспондуються із правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладена у постанові від 27.03.2018 у справі № 909/453/16, а також у постановах від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15, від 27.07.2020 у справі №904/2104/19 (п. 21) про те, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.

Разом з тим, в контексті спірних правовідносин, слід зауважити, що ТОВ «АВТОПАРС» не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів надання послуг боржнику на загальну суму у розмірі - 100 000,00 грн, тобто ним не доведено наявність відповідних грошових вимог.

Враховуючи встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку для відмови ТОВ «АВТОПАРС» у відкритті провадження у справі про банкрутство боржника.

Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила - за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі, то повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не здійснюється.

Суд розглянув заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ» та зазначає про таке.

27 липня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (надалі - «Лізингодавець») та Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря Агроінвест» (надалі - «Лізингоодержувач»), разом найменуються як «Сторони», уклали Рамковий договір фінансового лізингу № 10428-FL (надалі - «Рамковий Договір»).

Відповідно до п. 2.1 згідно з цим Рамковим Договором Лізингодавець на підставі Договору купівлі-продажу зобов`язується набути у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування Лізингоодержувачу Об`єкт Лізингу, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Рамкового Договору.

Строк користування Лізингоодержувачем Об`єктом Лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу згідно з Графіком та починається з дати підписання Сторонами Акту Приймання-Передачі та закінчується не раніше 1 (одного) року від дати підписання сторонами Акту Приймання-Передачі Об`єкту Лізингу (п. 2.3 Рамкового Договору).

Опис, технічні характеристики Об`єкта Лізингу, строк передачі Об`єкту Лізингу, Графік сплати лізингових платежів, Умови страхування та інші умови, щодо відповідного Об`єкта Лізингу, що передається Лізингоодержувачу в лізинг, визначається Сторонами у окремому Протоколі Лізингу (п. 2.5 Рамкового Договору).

Згідно Протоколу Лізингу № 1 від 27.07.2021 р. до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27 липня 2021 року, Сторони погодили передачу в лізинг відповідно до умов Рамкового договору майно визначене у цьому Протоколі Лізингу відповідно до наступного: глибокорозпушувач Case IH Ecolo-Tiger 875 (6.7 м.), в кількості 1 (одна) одиниця; культиватор Case IH Tiger-Mate 255 (18.3 м.), в кількості 1 (одна) одиниця, загальна вартість яких становить 6 427 084,30 (шість мільйонів чотириста двадцять сім тисяч вісімдесят чотири гривні тридцять копійок) в т.ч. ПДВ. Продавцем є ТОВ «Світ Агротехніки» (). Строк лізингу - 60 місяців (п. 1.1 Протоколу Лізингу № 1).

Додатковою угодою № 1 від 29 липня 2021 р. до Протоколу Лізингу № 1 від 27.07.2021 р. до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27 липня 2021 року, Сторони домовились внести зміни в пункт 1.1 Протоколу Лізингу, та викласти його в наступній редакції: Сторони погодили передачу в лізинг відповідно до умов Рамкового договору майно визначене у цьому Протоколі Лізингу відповідно до наступного: глибокорозпушувач Case IH Ecolo-Tiger 875 (6.7 м.), в кількості 1 (одна) одиниця, 2020 р.в., номер шасі (кузова) YKD203245; культиватор Case IH Tiger-Mate 255 (18.3 м.), в кількості 1 (одна) одиниця, 2020 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , загальна вартість яких становить 6 403 790,91 грн. (шість мільйонів чотириста три тисячі сімсот дев`яносто гривень дев`яносто одна копійка) в т.ч. ПДВ. Продавцем є ТОВ «Світ Агротехніки» (). Строк лізингу - 60 місяців.

Згідно Протоколу Лізингу № 2 від 27.07.2021 р. до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27 липня 2021 року, Сторони погодили передачу в лізинг відповідно до умов Рамкового договору майно визначене у цьому Протоколі Лізингу відповідно до наступного: сівалка зернова Horsch Pronto 12 NT, в кількості 1 (одна) одиниця; сівалка точного висіву Horsch Maestro 24SW, в кількості 1 (одна) одиниця, загальна вартість яких становить 14 991 214,00 грн. (чотирнадцять мільйонів дев`ятсот дев`яносто одна тисяча двісті чотирнадцять гривень нуль копійок) в т.ч. ПДВ. Продавцем є ТОВ «Світ Агротехніки» (). Строк лізингу - 60 місяців (п. 1.1 Протоколу Лізингу № 2).

Додатковою угодою № 1 від 29 липня 2021 р. до Протоколу Лізингу № 2 від 27.07.2021 р. до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27 липня 2021 року, Сторони домовились внести зміни в пункт 1.1 Протоколу Лізингу, та викласти його в наступній редакції: Сторони погодили передачу в лізинг відповідно до умов Рамкового договору майно визначене у цьому Протоколі Лізингу відповідно до наступного: сівалка зернова Horsch Pronto 12 NT, в кількості 1 (одна) одиниця, 2020 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 ; сівалка точного висіву Horsch Maestro 24SW, в кількості 1 (одна) одиниця, 2020 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , загальна вартість яких становить 14 936 882,00 грн. (чотирнадцять мільйонів дев`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні нуль копійок) в т.ч. ПДВ. Продавцем є ТОВ «Світ Агротехніки» (). Строк лізингу - 60 місяців.

Згідно Протоколу Лізингу № 3 від 27.07.2021 р. до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27 липня 2021 року, Сторони погодили передачу в лізинг відповідно до умов Рамкового договору майно визначене у цьому Протоколі Лізингу відповідно до наступного: сівалка точного висіву Kinze 3600 ASD, в кількості 1 (одна) одиниця, загальна вартість якої становить 5 741 316,00 грн. (п`ять мільйонів сімсот сорок одна тисяча триста шістнадцять гривень нуль копійок) в т.ч. ПДВ. Продавцем є ТОВ «Світ Агротехніки» (). Строк лізингу - 60 місяців (п. 1.1 Протоколу Лізингу № 3).

Додатковою угодою № 1 від 29 липня 2021 р. до Протоколу Лізингу № 3 від 27.07.2021 р. до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27 липня 2021 року, Сторони домовились внести зміни в пункт 1.1 Протоколу Лізингу, та викласти його в наступній редакції: Сторони погодили передачу в лізинг відповідно до умов Рамкового договору майна визначеного у цьому Протоколі Лізингу відповідно до наступного: сівалка точного висіву Kinze 3600 ASD, в кількості 1 (одна) одиниця, 2020 р.в., номер шасі (кузова) 592730, загальна вартість якої становить 5 720 508,00 грн. (п`ять мільйонів сімсот двадцять тисяч п`ятсот вісім гривень нуль копійок) в т.ч. ПДВ. Продавцем є ТОВ «Світ Агротехніки» (). Строк лізингу - 60 місяців.

Наказом Генерального директора ТОВ «ОТП Лізинг» № 80/21 від 17.08.2021 р. були затверджені загальні умови до договору фінансового лізингу (надалі - «Загальні Умови до договору фінансового лізингу»), які є невід`ємною та публічною частиною письмового договору фінансового лізингу, в розумінні статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ. Ці Загальні Умови не є публічним договором в розумінні статті 633 Цивільного кодексу України. Підписавши Договір, Лізингоодержувач приєднався до умов викладених у цих Загальних Умовах відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України. Ця редакція Загальних Умов діє з « 16» вересня 2021 року. Перед укладенням Договору Лізингоодержувачу у повному обсязі надано інформацію, яка передбачена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ зі змінами та доповненнями до нього, в тому числі шляхом надання доступу до такої інформації на Офіційному сайті (Преамбула Загальних Умов до договору фінансового лізингу).

Укладення Договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, жодна з Сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа Договору, права та обов`язки Сторін, інші умови Договору), та умови Договору є взаємовигідними для кожної із Сторін (п. 2.4 Загальних Умов до договору фінансового лізингу).

Шляхом підписання індивідуальної частини Договору, Лізингоодержувач підтверджує, що він особисто отримав свій примірник Договору, умови Договору йому зрозумілі; із Загальними Умовами ознайомлений, приймає та погоджується з їх положеннями, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати, а також безумовно стверджує, що не позбавляється будь-яких прав, які має звичайно, а Договір не містить умов, які є для нього обтяжливими у будь-якому сенсі (п. 2.6 Загальних Умов до договору фінансового лізингу).

Відповідно до п. 2.7. Загальних Умов до договору фінансового лізингу, Взаємні права і обов`язки Лізингодавця та Лізингоодержувача за Договором виникають з моменту підписання Сторонами індивідуальної частини Договору. Договір зберігає свою дію при будь-якому перейменуванні, зміні місцезнаходження чи інших реквізитів Сторони, а також для будь-яких правонаступників, утворених в результаті можливої реорганізації Сторони.

Згідно п. 4.1 Загальних Умов до договору фінансового лізингу, на умовах Договору, Лізингодавець зобов`язується набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт Лізингу та сплачувати лізингові платежі, та інші платежі згідно з умовами Договору. Але станом на 25.12.2021 р. ТОВ «Зоря-Агроінвест» припинило виконувати свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість: 1) Згідно Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021 р.: - Протокол Лізингу № 1 до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021 р. в період з 25.01.2022 р. по 13.11.2024 р. ТОВ «Зоря-Агроінвест» має прострочену заборгованість по відшкодуванню вартості в сумі 4 139 339,29 грн.; по винагороді 775 192,22 грн. Загальна сума простроченої заборгованості становить 4 914 531,51 грн.; - Протокол Лізингу № 2 до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021 р. в період з 25.12.2021 р. по 13.11.2024 р. ТОВ «Зоря-Агроінвест» має прострочену заборгованість по відшкодуванню вартості в сумі 9 665 822,30 грн.; по винагороді 1 857 025,69 грн. Загальна сума простроченої заборгованості становить 11 522 847,99 грн.; - Протокол Лізингу № 3 до Рамкового договору фінансового лізингу № 10428-FL від 27.07.2021 р. в період з 25.01.2022 р. по 13.11.2024 р. ТОВ «Зоря-Агроінвест» має прострочену заборгованість по відшкодуванню вартості в сумі 3 697 672,80 грн.; по винагороді 691 400,22 грн. Загальна сума простроченої заборгованості становить 4 389 073,02 грн.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» зверталось до суду з позовом про стягнення заборгованості. У рішенні Господарського Суду Харківської області у справі № 922/1124/23 від 06.07.2023 р. стягнуто з ТОВ «Зоря-Агроінвест» на користь ТОВ «ОТП Лізинг» заборгованість за рамковим договором фінансового лізингу № 10428-FL від 27.01.2021 у сумі 6 139 479, 79 грн., що складається із заборгованість зі сплати лізингових платежів за рамковим договором фінансового лізингу - 6 126 071, 05 грн. та пені - 13 408, 74 грн., а також судовий збір у розмірі 92 092, 20 грн.

29 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (надалі - «Первісний кредитор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прометей Фінанс» (надалі - «Новий кредитор») був укладений Договір про відступлення права вимоги № 290525/1, підписаний у сервісі «Вчасно» (надалі - «Договір про відступлення права вимоги»).

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор передає (відступає) у повному обсязі, а Новий кредитор приймає на себе у повному обсязі Право вимоги, що належить Первісному кредитору за Договорами фінансового лізингу, перелік яких міститься у Реєстрі вимог, наведеному у Додатку 1 до цього Договору, та які укладені між Первісним кредитором та Боржниками, а саме: Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору Право вимоги виконання Боржниками грошових зобов`язань які виникли за Договорами фінансового лізингу в розмірах, зазначених в Реєстрі вимог (згідно Додатку 1 до цього Договору) (п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги).

Згідно п. 2.2 Договору про відступлення права вимоги, до Нового кредитора переходить Право вимоги Первісного кредитора за Договорами фінансового лізингу на умовах, які існувати на момент відступлення Права вимоги.

Відповідно до Додатку 1 до Договору про відступлення права вимоги № 290525/1 від 29 травня 2025 р., в якому міститься інформація про реєстр вимог, зазначено, що ТОВ «Зоря-Агроінвест» має загальну заборгованість за договорами лізингу в сумі 20 826 452,52 грн.

05 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прометей Фінанс» (надалі - «Первісний кредитор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стратегія Сучасності» був підписаний Договір про відступлення права вимоги № 050825/1 (надалі за текстом - «Договір про відступлення права вимоги № 050825/1») за яким Первісний кредитор відступив на користь Нового кредитора право вимоги до Боржників.

Відповідно до п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги № 050825/1, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор передає (відступає) у повному обсязі, а Новий кредитор приймає на себе у повному обсязі Право вимоги, що належить Первісному кредитору за Договорами фінансового лізингу, перелік яких міститься у Реєстрі вимог, наведеному у Додатку 1 до цього Договору, та які укладені між ТОВ «ОТП Лізинг» та Боржниками, а саме: Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору Право вимоги виконання Боржниками грошових зобов`язань які виникли за Договорами фінансового лізингу в розмірах, зазначених в Реєстрі вимог (згідно Додатку 1 до цього Договору).

До Нового кредитора переходить Право вимоги Первісного кредитора за Договорами фінансового лізингу на умовах, які існували на момент відступлення Права вимоги (п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги № 050825/1).

Отже, ТОВ «ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ» має заборгованість перед ТОВ «СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ» в сумі 20 826 452,52 грн. (двадцять мільйонів вісімсот двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят дві гривні п`ятдесят дві копійки) за Договором про відступлення права вимоги № 050825/1 від 05.08.2025 р.. ТОВ «СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ» стає Кредитором по відношенню до ТОВ «ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ» та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч. 3 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не встановлюється обов`язку для кредитора - заявника (ініціюючого кредитора) додавати до такої заяви докази вжиття заходів щодо стягнення з боржника суми боргу. У разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування щодо такого боржника процедур передбачених Кодексом України з процедур банкрутства для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. (Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.06.2020 р. у справі № 905/2030/19).

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника. Також, відповідно до п. 3 ст. 34 КУзПБ заява кредитора повинна містити інформацію про заінтересованість кредитора стосовно боржника.

Відповідно до вимог ст. 1 та ст. 34 КУзПБ судом установлено, що ТОВ «Стратегія Сучасності» не є заінтересованою особою по відношенню до Боржника ТОВ «Зоря-Агроінвест», а також надало докази на підтвердження перерахування первісному кредитору ТОВ «ФК «Прометей Фінанс» (ідентифікаційний код: 40069106) коштів за договором про відступлення права вимоги № 050825/1 від 05.08.2025 р. у вигляді копій платіжних інструкцій: № 1 від 13.08.2025 р.; № 2 від 14.08.2025 р.; № 3 від 14.08.2025 р.; № 4 від 15.08.2025 р.

У підготовчому засіданні судом не було встановлено підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ" за заявою ТОВ «СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ», перелічених у ч. 6 ст. 39 Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу.

Згідно ч. 2 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства підготовче засідання суду проводиться не пізніше 14-ти днів з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) - не пізніше 20 днів.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази задоволення боржником вимог кредитора, які містяться у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Однією з підстав для відмови у відкритті провадження у справі, положення частини шостої ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстав виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище. Водночас, відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак, і про відсутність спору між сторонами про право (висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 03.09.2020 у справі № 910/4658/20, від 16.09.2020 у справі № 911/593/20, від 15.06.2021 у справі № 904/3074/20, від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 19.08.2020 у справі № 910/2522/20, від 03.09.2020 у справі № 910/4658/20, від 16.09.2020 у справі № 911/593/20.

В матеріалах справи відсутні належні докази існування будь-якого спору у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Зважаючи на викладене, за наслідками розгляду у підготовчому засіданні заяви ТОВ "СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ", суд вважає за доцільне її задовольнити у передбачений діючим законодавством спосіб, шляхом відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ".

Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.

Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.

Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.

До заяви ініціюючого кредитора долучено заяву про надання згоди на участь у цій справі арбітражного керуючого Ткаченко Ольгу Володимирівну.

Розглянувши кандидатуру арбітражного керуючого Ткаченко О.В., надану в заяві інформацію, додані до заяви копії документів, суд дійшов висновку, що ця кандидатура відповідає встановленим Кодексом України з процедур банкрутства вимогам.

За таких обставин, розпорядником майна боржника у даній справі призначається арбітражний керуючий Ткаченко Ольга Володимирівна (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 2138 від 04.07.2024; адреса: 49100, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 118, корп.2, офіс 94).

У відповідності до ч.9 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства, з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, слід здійснити офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Керуючись ст.ст. 2, 28, 30, 39 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 3, 12, 20, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "АВТОПАРС" у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ", (69114 Україна, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, 10-А).

Відкрити провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ", (69114 Україна, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, 10-А).

Визнати грошові вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРАТЕГІЯ СУЧАСНОСТІ" до боржника у розмірі 20 826 452,52 грн основного боргу, та 24 224,00 грн судового збору за подання до суду заяви.

Ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ввести процедуру розпорядження майном боржника.

Розпорядником майна боржника призначити арбітражного керуючого Ткаченко Ольгу Володимирівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 2138 від 04.07.2024; адреса: 49100, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 118, корп.2, офіс 94).

Зобов`язати розпорядника майна Ткаченко О.В. надавати суду проміжні звіти про проведену роботу щомісячно.

Здійснити офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Зобов`язати розпорядника майна надати суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів, до 12.12.2025.

Строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна встановити до 12.12.2025.

Попереднє засідання суду призначити на 16.12.2025 о 12-30.

Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Запорізької області за адресою: 69001, м. Запоріжжя, вул.Гетьманська, 4. Номер телефону гарячої лінії суду: .

Копії даної ухвали надіслати: кредитору, ТОВ «АВТОПАРС», боржнику, розпоряднику майна, ГУ ДПС у Запорізькій області, Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, Хортицькому районному суду міста Запоріжжя.

Згідно з ч.12 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали за правилами, визначеними ст. ст. 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано-21.11.25.

Суддя О.О. Юлдашев