ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Справа № 902/1240/21(902/153/25)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Гонта О.А. арбітражна керуюча (в режимі відеоконференції);

відповідача - Крикунов О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 червня 2025 року (повний текст складено 04.07.2025) у справі №902/1240/21(902/153/25) (суддя Тісецький С.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія"

до ОСОБА_1

про стягнення 1 274 120,00 грн

в межах справи №902/1240/21

за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.06.2025 у справі №902/1240/21(902/153/25) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" 1 164 390,80 грн вартості безпідставно набутого майна. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна в розмірі 109 729,20 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.06.2025 у справі №902/1240/21(902/153/25). Призначено справу №902/1240/21(902/153/25) до розгляду на 27.10.2025 об 11:00 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

27.10.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду від арбітражної керуючої Гонти О.А. надійшло Повідомлення, до якого долучено копію Висновку експертного дослідження №06/1841/4039 від 21.10.2025.

27.10.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду від Тимчука О.Л. надійшла заява про зупинення провадження у справі №902/1240/21(902/153/25), в якій просить суд зупинити провадження у справі №902/1240/21(902/153/25) до набуття законної сили ухвали суду по справі №902/1240/21(902/1502/23) за результатом розгляду скарги на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Басюк Уляни Володимирівни, які полягали у винесенні 20.06.2025 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №75655548.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 03 листопада 2025 року о 10:30 год.

03.11.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких просить суд в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

Крім того, 03.11.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява, в якій просить суд долучити до матеріалів даної справи та дослідити наступні докази:

- Висновок №16 експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 15.05.2025;

- Звіт №КТЗ - 251031/1, складений ФОП Медведєвим С.О.;

- Висновок №40 експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 31.10.2025.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.11.2025 о 10:30 год. Також вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви Тимчука О.Л. про зупинення провадження у справі №902/1240/21(902/153/25) до набуття законної сили ухвали суду по справі №902/1240/21(902/1502/23).

19.11.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшли заперечення на клопотання представника відповідача від 03.11.2025.

24.11.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит від Житомирського НДЕКЦ від 24.10.2025.

Щодо заяви представника відповідача про долучення до матеріалів даної справи нових доказів, а саме: Висновку №16 експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 15.05.2025, Звіту №КТЗ - 251031/1, складеного ФОП Медведєвим С.О., Висновку №40 експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 31.10.2025, відповіді на адвокатський запит від Житомирського НДЕКЦ від 24.10.2025, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК, а також положеннях статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському проиесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу, статтею 269 ГПК, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Системний аналіз статей 80, 178, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом на позовну заяву. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до апеляційної скарги) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України. Вказане з урахуванням положень статті 282 ГПК України означає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткові докази, має викладати мотивувальну частину своєї постанови із зазначенням відповідного обґрунтування заявником неможливості їх подання до суду першої інстанції та з оцінкою апеляційною інстанцією такого обґрунтування (постанова КГС ВС від 23.07.2019 у справі №917/2034/17).

Колегія суддів звертає увагу на те, що підставами для прийняття додаткових доказів можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

Приймаючи від сторони у справі нові докази у справі, суд апеляційної інстанції задля дотримання принципу рівності та змагальності сторін повинен надати оцінку поясненням та доводам іншої сторони у справі щодо нових доказів.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

З матеріалів господарської справи вбачається, що відповідач до суду першої інстанції вказані докази не надавав. Не долучав вказані докази скаржник і до апеляційної скарги.

Заяву про приєднання вказаних доказів до матеріалів справи скаржником подано 03.11.2025 та 24.11.2025, тобто вже після відкриття апеляційного провадження та призначення даної справи до розгляду.

Разом з тим, скаржник надаючи вищезазначені докази, враховуючи, що останні подані лише в суді апеляційної інстанції, тобто є новими доказами, в апеляційній скарзі на виконання вимог частини 4 статті 80, пункту 6 частини 2 статті 258, частини 3 статті 269 ГПК України взагалі не заявляв про намір долучити додаткові докази, не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак вказані докази не можуть бути прийняті та оцінені судом апеляційної інстанції в силу ст. 269 ГПК України, оскільки їх прийняття буде порушенням принципу рівності усіх учасників процесу перед законом і судом.

Колегія суддів зазначає, що прийняття відповідних доказів матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Крім того, Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання стороною таких доказів.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/1240/21(902/1502/23) за позовом ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в межах справи №902/1240/21 про банкрутство ТОВ "Дніпроолія".

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 у справі №902/1240/21(902/1502/23), залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2024, задоволено позов ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Гонти О.А. до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння у справі №902/1240/21(902/1502/23), в межах справи №902/1240/21 про банкрутство ТОВ "Дніпроолія", в повному обсязі. Витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ "Дніпроолія" транспортний засіб ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 . Cтягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 19225,45 грн судового збору.

23.07.2024 на виконання даного рішення судом видано відповідні накази.

Ухвалою Верховного Суду від 19.12.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №902/1240/21(902/1502/23) за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2024 та рішення Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024.

Відтак, рішення Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 року у справі №902/1240/21(902/1502/23) набрало законної сили 04.11.2024 та є чинним на даний час.

При цьому, розглядаючи справу №902/1240/21(902/1502/23), судами було встановлено, що 02.10.2019 ГУ ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, однією з вимог якої було: визнати договір купівлі-продажу ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , укладений між ТОВ "Дніпроолія" та ОСОБА_2 недійсним.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 відкрито провадження у справі №160/9596/19.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 у справі №160/9596/19 задоволено заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам відчужувати майно набуте відповідно до оскаржуваних договорів, зазначених у позовній заяві. Так, вказаною ухвалою, зокрема, було заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження автомобілю BMW X5 2015 року випуску № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №160/9596/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021, серед іншого, визнано договір купівлі-продажу ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , укладений між ТОВ "Дніпроолія" та ОСОБА_2 недійсним; скасовано реєстраційний запис від 02.06.2018 про державну реєстрацію переходу права власності на автомобіль ВМW Х5 2015 р.в., № двигуна НОМЕР_1 .

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 по адміністративній справі №160/9596/19 набрало законної сили - 16.02.2021, а отже наразі є чинним.

Так, при розгляді справи №160/9596/19 судами було встановлено, що ТОВ "Дніпроолія", будучи обізнаним про наявність податкового боргу за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності товариства за період з 1.01.2015 по 31.12.2016, на загальну суму 647,9 млн грн, донарахованими за оскаржуваними у судовому порядку податковими повідомленнями-рішеннями №, , , від 14.12.2017, у період розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, з метою ухилення від сплати податків та нанесення збитків державі в червні 2018 року протиправно реалізувало вище перелічене нерухоме та рухоме майно відповідачам по справі. Про здійснення ТОВ "Дніпроолія" відчуження майна з метою ухилення від сплати податків контролюючому органу стало відомо з реєстрів прав на рухоме та нерухоме майно після того, як на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №804/3088/18, ним донараховані суми по податковим повідомленням-рішенням поновлено 06.08.2019 в інтегрованих картках платника податків ТОВ "Дніпроолія", формування податкової вимоги від 05.06.2019 №104190-51, та здійснення реєстрації у державному реєстрі рухомого та нерухомого майна 11.07.2019 податкової застави.

У своїй постанові Третій апеляційний адміністративний суд у вказаній справі зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що власником майна ТОВ "Дніпроолія", усвідомлюючи протиправність укладених договорів і суперечність їх інтересам держави і суспільства, вчинено вищезазначені правочини з розпорядження належним йому рухомим та нерухомим майном з метою ухилення від сплати податків, та унеможливлення задоволення вимоги податкового органу-стягувача про погашення податкового зобов`язання за рахунок майна, яке належало йому на праві власності. А тому суд першої інстанції правомірно визнав оспорювані правочини недійсними та скасував реєстрацію права власності на них в Державному реєстрі речових прав.

Також в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала справа №127/18411/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Дніпроолія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного управління ДПС у Вінницькій області, про визнання права власності на автомобіль та визнання добросовісним набувачем автомобіля.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки "BMW", модель Х5, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1995 куб.см., чорного кольору. Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем автомобіля марки "BMW", модель Х5, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1995 куб.см., чорного кольору на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6546/21/012482 від 29.05.2021, Договору комісії №6546/21/012482 від 29.05.2021, Акту огляду реалізованого транспортного засобу №6546/21/012482 від 29.05.2021, Акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6546/21/012482 від 29.05.2021, Акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером №6546/21/012482 від 29.05.2021, Угоди №6546/21/012482 про купівлю-продаж із третіми особами від 29.05.2021.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2022, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 та постановою Верховного суду від 10.05.2023, провадження у справі №127/18411/22 закрито.

Водночас, як свідчать матеріали справи №127/18411/22, що перебувала в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області, вищезазначений спірний автомобіль ВМW Х5 2015 р.в. було неодноразово відчужено іншим особам згідно договорів купівлі-продажу, а саме:

- 19.10.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу №7167/19/009405;

- 13.01.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу №1241/2021/2383756;

- 23.04.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу №1242/2021/2549442;

- 29.05.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу №6546/21/012482.

Так, як вбачається з відповіді Головного сервісного центру МВС №31/433А3-2078-2022 від 14.06.2022 (з матеріалів справи №127/18411/22), реєстраційні дії щодо спірного транспортного засобу проводились:

- ТСЦ 2341 - 02.06.2018 за ОСОБА_2 на підставі: акту огляду від 02.06.2018 №4589/18/003311, виданому ПП Гунченко Т.Т.; договору, укладеного в СГ, від 02.06.2018 №4589/18/003311, виданому ПП Гунченко Т.Т.; договору комісії від 02.06.2018 №4589/18/003311, виданому ПП ОСОБА_6 ;

- ТСЦ 1248 - 19.10.2019 за ОСОБА_3 на підставі: акту огляду від 19.10.2019 №7167/19009405, виданому ТОВ "Світ Авто Плюс"; договору, укладеного в СГ, від 19.10.2019 №7167/19009405, виданому ТОВ "Світ Авто Плюс"; договору комісії від 19.10.2019 №7167/19009405, виданому ТОВ "Світ Авто Плюс";

- ТСЦ 1241 - 13.01.2021 за ОСОБА_4 на підставі: доручення продавця від 05.01.2021 серії НМР №094673; договору КП, укладеному в ТСЦ від 13.01.2021 №1241/2021/2383756;

- ТСЦ 1242 - 23.04.2021 за Марковим Тимофієм Юрійовичем на підставі: доручення продавця від 13.01.2021 серії НМР №522775; договору КП, укладеному в ТСЦ від 23.04.2021 №1242/2021/2549442;

- ТСЦ 8046 - 29.05.2021 за ОСОБА_1 на підставі: акту огляду від 29.05.2021 №6546/21/012482, виданому ТОВ "Прогрес Автотрейд"; договору, укладеному в СГ від 29.05.2021 №6546/21/012482, виданому ТОВ "Прогрес Автотрейд"; договору комісії від 29.05.2021 №6546/21/012482, виданому ТОВ "Прогрес Автотрейд".

Також у листі зазначено, що згідно інформації з ЄДР ТЗ станом на 07.06.2022, спірний транспортний засіб зареєстровано за ТОВ "Дніпроолія".

Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, станом на 25.08.2022, за ТОВ "Дніпроолія", окрім іншого, зареєстровано ВМW Х5 2015 р.в., об`єм двигуна 1995 см.куб.

Відтак, після укладення договору купівлі-продажу ВМW Х5 2015 р.в. між ТОВ "Дніпроолія" та ОСОБА_2 , що був визнаний недійсним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №160/9596/19, спірний транспортний засіб в подальшому було неодноразово відчужено на користь третіх осіб: ОСОБА_3 (19.10.2019), ОСОБА_4 (13.01.2021), ОСОБА_5 (23.04.2021), ОСОБА_1 (29.05.2021), які, відповідно, не були стороною визнаного недійсним договору купівлі-продажу.

На даний час, належний ТОВ "Дніпроолія" автомобіль ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 , перебуває у ОСОБА_1

ОСОБА_2 набула право на спірний транспортний засіб на підставі незаконного правочину (незаконність первинного правочину та, відповідно, незаконність вибуття спірного майна з власності позивача встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №160/9596/19), а ТОВ "Дніпроолія" зазначений транспортний засіб ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_1 не передавало.

Відтак, в силу положень ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, вказані вище договори купівлі-продажу транспортного засобу, укладені в подальшому з третіми особами 19.10.2019, 13.01.2021, 23.04.2021 та 29.05.2021, є такими правочинами, що не породжують жодних правових наслідків з моменту їх вчинення.

При цьому, між ТОВ "Дніпроолія" і нинішнім володільцем спірного транспортного засобу - ОСОБА_1 немає договірних відносин та вказаний транспортний засіб перебуває у відповідача не на підставі укладеного з власником - ТОВ "Дніпроолія" договору.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №160/9596/19 було встановлено незаконність відчуження ТОВ "Дніпроолія" на користь ОСОБА_2 за недійсним договором спірного транспортного засобу, що свідчить про вибуття спірного майна за таким договором всупереч волі власника - ТОВ "Дніпроолія", та зважаючи на те, що в ході подальшого продажу цих автомобілів третім особам, у підсумку ланцюгу договорів воно було набуто у власність відповідачем - ОСОБА_1 .

Таким чином, у вказаному вище рішенні встановлено преюдиційний факт, який згідно зі статтею 75 ГПК України не потребує доказуванню, а саме, що ОСОБА_2 (первісний покупець) не набула права власності на транспортний засіб ВМW Х5 2015 р.в., відповідно вона і не мала права на його відчуження, отже, право власності на спірний транспортний засіб не переходило від ТОВ "Дніпроолія" до ОСОБА_2 та в подальшому до наступних покупців.

А відтак, спірний транспортний засіб, який наразі безпідставно перебуває у ОСОБА_1 , має бути повернутий законному власнику - ТОВ "Дніпроолія".

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що ні розшук цього транспортного засобу правоохоронними органами, ні вжиті державним виконавцем заходи в межах виконавчого провадження №75655548 не призвели до його повернення законному власнику - ТОВ "Дніпроолія", останнє звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 1 274 120,00 грн вартості безпідставно набутого майна згідно ст. 1213 ЦК України.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

З урахуванням викладених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку поновлення порушених прав позивача має відбуватись шляхом покладення відповідальності на особу, яка безпідставно отримала майно боржника та не повернула таке майно за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відтак, обраний спосіб захисту позивачем у формі стягнення вартості майна, що вибуло із володіння позивача та не може бути йому повернуте, являється ефективним.

Так, за змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.

Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. "condictio sine causa" - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).

Приписи глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача такого майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.

Кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача та сприяло його безпідставному збагаченню.

Безпідставне збагачення може полягати як у так званому "фактичному" збагаченні, коли набувач, не отримуючи права на річ, фактично володіє і користується нею, так і в "юридичному" збагаченні, коли набувач отримує суб`єктивне право на предмет збагачення.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Конструкція ч. 1 ст. 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18).

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19).

Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 25.09.2024 року №201/9127/21 зробила такий висновок, що кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, тому учаснику цивільних відносин, за чий рахунок відбулося таке неправомірне збагачення.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч. 2 ст. 1213 ЦК України).

Отже, у ст. 1213 ЦК України закріплено обов`язок кожного зі сторін недійсного правочину (набувача) повернути другій стороні (потерпілому) безпідставне майно в натурі. Разом із тим, якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов`язаний відшкодувати іншій стороні договору (потерпілому) вартість такого майна.

Відносини з відшкодування вартості безпідставно збереженого майна за своїм змістом не є суто кондикційними (у вузькому чи широкому значенні), а пов`язані зі вжиттям спеціальних заходів замість повернення безпідставно збереженого майна з огляду на неможливість його повернення в натурі.

Так, як зазначено вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 у справі №902/1240/21(902/1502/23), яке набрало законної сили та є чинним на даний час, витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ "Дніпроолія" транспортний засіб ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 .

Вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_2 набула право на спірний транспортний засіб на підставі незаконного правочину (незаконність первинного правочину та, відповідно, незаконність вибуття спірного майна з власності позивача встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №160/9596/19), а ТОВ "Дніпроолія" зазначений транспортний засіб ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_1 не передавало.

Відтак, в силу положень ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, вказані вище договори купівлі-продажу транспортного засобу, укладені в подальшому з третіми особами 19.10.2019, 13.01.2021, 23.04.2021 та 29.05.2021, є такими правочинами, що не породжують жодних правових наслідків з моменту їх вчинення.

При цьому, між ТОВ "Дніпроолія" і нинішнім володільцем спірного транспортного засобу - ОСОБА_1 немає договірних відносин та вказаний транспортний засіб перебуває у відповідача не на підставі укладеного з власником - ТОВ "Дніпроолія" договору.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №160/9596/19 було встановлено незаконність відчуження ТОВ "Дніпроолія" на користь ОСОБА_2 за недійсним договором спірного транспортного засобу, що свідчить про вибуття спірного майна за таким договором всупереч волі власника - ТОВ "Дніпроолія", та зважаючи на те, що в ході подальшого продажу цих автомобілів третім особам, у підсумку ланцюгу договорів воно було набуто у власність відповідачем - ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, спірний автомобіль, згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України та вищенаведених висновків Верховного Суду, підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на користь законного власника - ТОВ "Дніпроолія".

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 326 ГПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як встановлено судами обох інстанцій, рішення Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 у справі №902/1240/21(902/1502/23) відповідачем не виконано, спірний транспортний засіб позивачу не повернуто, а заходи щодо розшуку цього транспортного засобу правоохоронними органами в межах справи про банкрутство та вжиті державним виконавцем заходи в межах виконавчого провадження №75655548 не призвели до його повернення законному власнику - позивачу у даній справі.

Так, на підтвердження обставин щодо вжитих заходів, позивачем надано наступні докази, згідно яких вбачається таке.

Так, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.05.2022 пу справі №902/1240/21 було оголошено в розшук (в тому числі з включенням до інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (та інших розшукових систем, за наявності таких), в тому числі, транспортний засіб марки ВМW моделі Х5, тип легковий - загальний універсал-В, об`єм двигуна 1995, 2015 року випуску, колір чорний, VIN № кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 . Зобов`язано правоохоронні органи провести у встановленому законом випадку затримання належних ТОВ "Дніпроолія" транспортних засобів (в тому числі, спірного транспортного засобу ВМW Х5 2015 р.в.) та передати їх після затримання арбітражному керуючому Гонті О.А.

Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Вінницькій області листом №1249/27/01-2022 від 30.05.2022 року повідомлено, що 27.05.2022 співробітниками управління до ІП "Гарпун" внесені відомості про розшук вказаних в зазначеній вище ухвалі та зареєстрованих за ТОВ "Дніпроолія" транспортних засобів.

29.07.2024 за заявою ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" Відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №75655548 з примусового виконання Наказу Господарського суду Вінницької області №902/1240/21(902/1502/23) від 23.07.2024.

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, 30.07.2024 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: вул. Д. Донцова, 47, м. Кам`янець-Подільський та встановлено, що станом на дату огляду на території домоволодіння, біля території домоволодіння та гаражу витребуваний транспортний засіб ВМW Х5 був відсутній.

Згідно наявних в системі пояснень Тимчука О.Л. від 31.07.2024, транспортний засіб ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 боржником передано в користування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

01.08.2024 державним виконавцем ВДВС у м. Кам`янці-Подільському було доручено Першому Правобережному відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити перевірку наявності перебування транспортного засобу ВМW Х5 2015р.в.№ двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

05.08.2024 державним виконавцем також було оголошено в розшук транспортний засіб марки: ВМW Х5, 2015 р.в., категорії: легковий, колір чорний, № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , про що винесено відповідні постанови.

Згідно відповідей ВДВС у м. Кам`янці-Подільському, наданих на запити арбітражного керуючого, на теперішній час за результатами вжитих органами ДВС заходів в межах виконавчого провадження №75655548 не встановлено місцезнаходження витребуваного на користь ТОВ "Дніпроолія" транспортного засобу ВМW Х5, 2015 р.в.

30.01.2025 державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою: вул. Д. Донцова, 47, м. Кам`янець-Подільський та не виявлено там витребуваного транспортного засобу ВМW Х5, про що складено акт державного виконавця від 30.01.2025.

Згідно листа органу ВДВС №25.1-43/46967 від 11.04.2025 зазначено, що повідомлення про встановлення місцезнаходження чи проведену затримку розшукуваного майна до відділу державної виконавчої служби не надходили.

Крім того, державним виконавцем на адресу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області було направлено запит з проханням терміново надати вичерпну інформацію про стан виконання постанови державного виконавця ВП №75655548 від 05.08.2024 про розшук майна: транспортний засіб марки: ВМW Х5 2015р.в., реєстраційний номер: НОМЕР_4 , № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 , що зареєстрований за боржником: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Згідно відповіді ГУ НП в Хмельницькій області №97421-2025 від 13.06.2025, наданій на запит державного виконавця, повідомило, що вказаний транспортний засіб ВМW Х5 2015р.в., днз НОМЕР_4 , з 27.05.2022 значиться в розшуку згідно ухвали суду №902/1240/21 від 23.05.2022 та у разі встановлення місцезнаходження даного транспортного засобу, буде повідомлено додатково.

Постановою державного виконавця від 20.06.2025 про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавчий документ у виконавчому провадженні №75655548 було повернуто стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).

Також, згідно відповідей управлінь ГУНП у Вінницькій та Дніпропетровській областях, наданих на запити арбітражного керуючого, не дав результату розшук правоохоронними органами транспортних засобів, оголошений ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.05.2022 по справі №902/1240/21.

Отже, наведені вище обставини та надані на їх підтвердження письмові докази в їх сукупності достеменно свідчать про неможливість виконання судового рішення про витребування спірного майна.

Оскільки, рішення у справі №902/1240/21(902/1502/23) відповідачем не виконано, витребуваний транспортний засіб ОСОБА_1 не повернуто, колегія суддів зазначає, що у останнього виник обов`язок відшкодувати ТОВ "Дніпроолія" вартість цього рухомого майна, як-то передбачено ст. 1213 ЦК України.

При цьому, суд зазначає, що застосування правил, передбачених ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у цій справі є безпосереднім наслідком обставин неможливості виконання судового рішення про витребування спірного майна.

Як вбачається, позивачем до суду надано висновок експерта № 62Е-05/2025 від 10.05.2025 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження.

За змістом висновку, проведення судової експертизи доручено ОСОБА_8 , судовому експерту, який має вищу технічну освіту, освітньо- кваліфікаційний рівень "Спеціаліст", експертну кваліфікацію за спеціальністю: 12.2. "Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу" Свідоцтво №2062 МЮ України від 21.12.2020 р., безстрокове згідно наказу Міністерства Юстиції України №3565/5 від 10.12.2024 р, (стаж експертної роботи з 2020 р.).

Відповідно до ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок та за ст. 385 КК України за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків експерт обізнаний.

За наслідком проведення транспортно-товарознавчого дослідження, у висновку зазначено, що:

- середня ринкова вартість транспортного засобу ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 станом на сьогоднішній день складає 1 164 390,81 грн;

- середня ринкова вартість транспортного засобу ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 станом на 27.06.2024 року складає 1 105 438,88 грн.

При цьому, суд зауважує, що змістом положень ч. 2 ст. 1213 ЦК України, вартість майна, що підлягає відшкодуванню визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Верховним Судом у постанові від 26.05.2022 у справі №915/940/18 зазначено, що за вимогами статті 1213 Цивільного кодексу України пріоритетним є повернення потерпілому безпідставно набутого майна в натурі, відшкодування його вартості допускається лише в разі неможливості повернення в натурі. При цьому, така вартість визначається на момент розгляду судом відповідної справи.

Водночас, суд також враховує, що постановою суду від 15.08.2022 ТОВ "Дніпроолія" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

Колегія суддів зазначає, що основна мета провадження у справі про банкрутство - є відновлення платоспроможності боржника та задоволення сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обов`язків, що визначені та передбачені положеннями чинного законодавства про банкрутство.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ, ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Згідно ч. 1 ст. 61 КУзПБ на ліквідатора, зокрема, покладено повноваження щодо формування ліквідаційної маси, вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продажу майна банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 62 КУзПБ, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

Отже, після ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом, призначений судом ліквідатор здійснює ліквідаційну процедуру у порядку, передбаченому чинним законодавством України, з метою, зокрема, формування ліквідаційної маси банкрута та задоволення вимог кредиторів.

Отже, грошові кошти в розмірі вартості неповерненого транспортного засобу підлягають включенню до складу ліквідаційної маси ТОВ "Дніпроолія".

Відтак, беручи до уваги те, що станом на момент розгляду справи про витребування спірного майна вірним був спосіб захисту порушених прав позивача саме звернення з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, а не стягнення коштів, враховуючи, що у випадку повернення спірного майна, останнє було б включено до ліквідаційної маси банкрута та відповідно реалізовано в ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство за ціною, визначеною ліквідатором на даний час, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даному випадку стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вартість безпідставно набутого майна, визначена судовим експертом станом на даний час, а саме в розмірі 1 164 390,80 грн.

Оскільки, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів відшкодування відповідачем вартості безпідставно набутого майна або ж повернення витребуваного за згаданим вище рішенням суду транспортного засобу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача вартості такого майна в розмірі 1 164 390,80 грн.

При цьому, заперечення скаржника щодо ціни витребуваного автомобіля колегією суддів до уваги не беруться з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20.03.2025 було задоволено клопотання представника відповідача б/н від 09.03.2025 про витребування доказів у справі №902/1240/21(902/153/25) та витребувано у ТОВ "Дніпроолія" належним чином завірені копії:

- договору купівлі-продажу від 02.06.2018, який було укладено між ТОВ "Дніпроолія" та ОСОБА_2 щодо продажу автомобіля ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 ;

- акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 02.06.2018, який було укладено між ТОВ "Дніпроолія" та ОСОБА_2 щодо продажу автомобіля ВМW Х5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 .

Ліквідатором, в свою чергу, було подано до суду першої інстанції додаткові пояснення у справі №02-37/346 від 24.04.2025, в яких повідомлено, що витребувані документи у позивача відсутні, оскільки попереднім керівництвом боржника не передано ліквідатору бухгалтерської та іншої документації банкрута.

Також в додаткових поясненнях у справі №02-37/346 від 24.04.2025 ліквідатор зауважила, що з огляду на відсутність у арбітражного керуючого документів, на підставі яких з власності ТОВ "Дніпроолія" вибув автомобіль ВМW Х5 2015 р.в., Господарським судом Вінницької області було задоволено клопотання ліквідатора про витребування доказів та ухвалою від 15.12.2023 по справі №902/1240/21(902/1502/23), серед іншого, витребувано у Територіального сервісного центру МВС №2341 належним чином засвідчені копії документів (з відкритими персональними даними), на підставі яких 02.06.2018 транспортний засіб BMW X5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 , було зареєстровано за ОСОБА_2 , а саме:

- Акту огляду від 02.06.2018 №4589/18/003311, виданому ПП Гунченко Т.Т.;

- Договору, укладеного в СГ, від 02.06.2018 №4589/18/003311, виданому ПП Гунченко Т.Т.;

- Договору комісії від 02.06.2018 №4589/18/003311, виданому ПП Гунченко Т.Т.;

- інших документів, поданих для проведення реєстраційних дій.

На виконання вказаної ухвали, ТСЦ №2341 у своїй відповіді повідомило, що надати копії документів на підставі яких було зареєстровано вищевказаний автомобіль неможливо, у зв`язку з закінченням терміну зберігання (3 роки) матеріалів.

Поряд з цим, колегією суддів враховується те, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

А відтак, ціна витребуваного автомобіля, вказана у правочині, визнаному недійсним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі №160/9596/19, за яким транспортний засіб BMW X5 2015 р.в. вибув із власності позивача, не має жодного значення в межах розгляду даного спору.

Щодо доводів скаржника про передчасне повернення виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження №75655548, то колегія суддів зазначає, що скарги на дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення у справі №902/1240/21(902/1502/23) не є предметом розгляду у справі №902/1240/21(902/153/25).

Крім того, скаржником не доведено, як саме постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.06.2025 перешкоджає ОСОБА_1 добровільно виконати рішення Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 по справі №902/1240/21(902/1502/23) про витребування майна з чужого незаконного володіння та повернути транспортний засіб BMW Х5, 2015 р.в. законному власнику - ТОВ "Дніпроолія".

Щодо доводів скаржника про віднайдення витребуваного транспортного засобу, про місцезнаходження транспортного засобу ВМW Х5, а також про готовність в будь-який час передати витребуваний автомобіль представником відповідача позивачу, то колегія суддів зазначає наступне.

27.10.2025 до Північно-західного апеляційного господарського суду від арбітражної керуючої Гонти О.А. надійшло Повідомлення, в якому представник позивача повідомила, що 15.10.2025 ліквідатору зателефонував адвокат Крикунов Олександр Володимирович, який від імені та в інтересах громадянина ОСОБА_1 , запропонував повернути витребуваний рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 по справі №902/1240/21(902/1502/23) транспортний засіб BMW Х5, 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 законному власнику - ТОВ "Дніпроолія".

Сторонами було домовлено про дату, час та місце передачі відповідачем вказаного вище транспортного засобу, а саме: 17.10.2025 о 16:00 год. у місті Житомир.

Оскільки відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 по справі №902/1240/21(902/1502/23) поверненню ТОВ "Дніпроолія" підлягає індивідуально-визначена річ (транспортний засіб з відповідними номерами двигуна та кузова), то ліквідатор 17.10.2025 звернулась до судового експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з метою визначення ідентифікаційних номерів транспортного засобу.

Того ж дня (17.10.2025), прибувши в узгоджені час та місце, арбітражною керуючою Гонтою О.А. та головним судовим експертом відділу криміналістичного дослідження транспортних засобів було оглянуто "транспортний засіб" та встановлено, що до передачі пропонувались залишки напівзгорівшого кузову, передня частина якого (в т.ч. номерний елемент) та салон "транспортного засобу" повністю зруйновані внаслідок дії термічного впливу (пожежі).

Таким чином, за результатами дослідження судовим експертом було зроблено висновок, що "встановити криміналістичними методами дослідження чи змінювались ідентифікаційні номери об`єкта дослідження не представляється можливим, в зв`язку з розкомплектуванням ТЗ, а саме відсутністю номеронесучої деталі кузова (передня права опорна чаша амортизатора) та блоку циліндрів двигуна, які мають ідентифікаційні номери та є основним засобом ідентифікації автомобіля", про що складено Висновок експертного дослідження №06/1841/4039 від 21.10.2025.

Оскільки фактично до передачі пропонувалися рештки невідомого автомобіля, приналежність якого встановити неможливо, ліквідатором вказаний "транспортний засіб" (його рештки) прийнято не було.

Представником відповідача, в свою чергу, був складений Акт про відмову в отриманні транспортного засобу марки BMW Х5, 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 арбітражним керуючим Готою О.А. від 17.10.2025.

Оскільки, закріплений у статті 1213 Цивільного кодексу України обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, означає, що поверненню підлягає саме індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, а у разі неможливості такого повернення - потерпілому відшкодовується його вартість, враховуючи те, що транспортний засіб, який пропонувався до передачі представником відповідача на виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 по справі №902/1240/21(902/1502/23), неможливо ідентифікувати у зв`язку з розкомплектуванням ТЗ, що підтверджується Висновком експертного дослідження №06/1841/4039 від 21.10.2025, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем було належним чином виконане рішення Господарського суду Вінницької області від 27.06.2024 по справі №902/1240/21(902/1502/23), з огляду на що безпідставними є також доводи скаржника про відсутність обов`язку у ОСОБА_1 компенсувати вартість автомобіля стягувачу.

При цьому, доводи представника скаржника про придбання ОСОБА_1 автівки в травні 2021 року в "спаленому стані" колегією суддів до уваги не беруться, оскільки не підтверджуються жодним доказами.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у власність транспортний засіб BMW X5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN №кузова НОМЕР_2 Тимчуком Олексієм Леонідовичем було отримано від Маркова Тимофія Юрійовича 29.05.2021 на підставі Договору купівлі-продажу №6546/21/012482, укладеного в Територіальному сервісному центрі №8046 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві.

Як вбачається з копій документів, наданих Територіальним сервісним центром №8046 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві на виконання ухвали Господарського суду Вінницької області від 15.12.2023 у справі №902/1240/21(902/1502/23), сторонами при укладенні правочину було здійснено огляд транспортного засобу BMW X5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN №кузова НОМЕР_2 .

Так, в Акті №6546/21/012482 від 29.05.2021 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, вказано про проведення огляду технічного стану, комплектності та оцінку транспортного засобу, результатами якого по критеріям: зовнішній стан із зазначенням дефектів; номер двигуна; ходова частина; коробка передач і зчеплення; кермо; карданний вал; комплектність і стан електроприладів; наявність і стан системи живлення; наявність і стан системи охолодження; акумуляторна батарея; пневматичні шини; гальмова система; укомплектованість салону; укомплектованість інструментів, запчастин, визначено їхній стан - "задовільно", а в стовпчику примітки жодного запису не міститься, ба більше, у цьому Акті зазначено пробіг двигуна (наробіток) згідно з показниками лічильника пробігу (наробітку) - 83 000 км.

Таким чином, у вказаному Акті зроблено висновок, відповідно до якого "транспортний засіб знаходиться у задовільному стані та готовий до реалізації".

Вказане свідчить про те, що 29.05.2021 ОСОБА_1 було придбано комплектний транспортний засіб BMW X5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN №кузова НОМЕР_2 в задовільному стані, у якому були наявні всі його складові частини.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в АСВП містяться пояснення ОСОБА_1 від 31.07.2024 (копія яких наявна в матеріалах справи) про те, що транспортний засіб BMW X5 2015 р.в. № двигуна НОМЕР_1 , VIN № кузова НОМЕР_2 боржником передано в користування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, будь-яких зауважень/доводів про те, що вказаний транспортний засіб перебуває в "спаленому стані" дані пояснення не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 30 червня 2025 року у справі №902/1240/21(902/153/25) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "26" листопада 2025 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.