ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 рокуСправа № 912/2463/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кузьміної Б.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 912/2463/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" (79008, Львівська область, м. Львів, вул. Довбуша, буд. 7а, кв. 5)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" (25002, м. Кропивницький, вул. Кавалерійська, буд. 19/26, офіс 2)

про стягнення 195 361,31 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" про стягнення основної заборгованості у розмірі 150 578,10 грн, інфляційного збільшення у розмірі 32 156,12 грн, 3% річних у розмірі 12 627,09 грн, з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" було укладено договір поставки, примірник якого позивачем було втрачено. У зв`язку з втратою вказаного договору поставки та враховуючи той факт, що договір - це двосторонній правочин, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" звертається до суду з клопотанням про витребування доказу (належним чином засвідченої копії договору поставки) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології". Позивач стверджує, що на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" у період з червня 2022 року по січень 2023 року було поставлено товару на загальну вартість 289 008,42 грн, що підтверджується видатковими накладними №70 від 08.06.2022, №106 від 22.07.2022, №172 від 18.10.2022, №199 від 17.11.2022, № 11 від 16.01.2023. Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено поставлений товар на загальну суму 138 430,32 грн, що підтверджується виписками по особовому рахунку за 07.06.2022, 13.07.2022, 09.03.2023 та 23.03.2023. Залишок заборгованості за результатами поставок становить 150 578,10 грн.

Позивач також вказує, що оплата за товар повинна була здійснюватися відповідачем на підставі виставлених позивачем рахунків №11 від 16.01.2023, № 79 від 01.06.2022, №96 від 23.06.2022, №225 від 17.11.2022. При цьому позивач вказав, що на час подання позову до суду у позивача відсутній договір поставки та вказані видаткові накладні за підписом відповідача. Причиною відсутності є втрата договору та, те що постачання товару здійснювалось позивачем шляхом надсилання товару через засоби поштового зв`язку "Нова пошта" та до вказаних відправлень позивачем долучались видаткові накладні, проте після отримання товару відповідачем видаткові накладні не підписані та не повернуті на адресу позивача.

Позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" прийняло поставлений товар від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС", проте не оплатило його та не повернуло підписані видаткові накладні, представником позивача скеровано на адресу ТОВ "Нова пошта" адвокатський запит з метою отримання інформації та копій документів: належним чином засвідчених копій накладних про відправку товару ТОВ "Леонікс" на адресу ТОВ "Сучасні Акватехнології" через поштове відділення Нової Пошти №1, розташоване у м. Пустомити, Львівська область, в періоди: червня 2022 року, липня 2022 року, жовтня 2022 року, листопада 2022 року, січня 2023 року; інформації про підтвердження отримання або повернення товару, який відправлявся ТОВ "Леонікс" на адресу ТОВ "Сучасні акватехнології" через поштове відділення Нової Пошти №1, розташоване у м. Пустомити, Львівська область, в періоди: червень 2022 року, липень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, січень 2023 року. У разі відсутності повних даних, позивач просив надати перелік усіх відправлень, здійснених від імені ТОВ "Леонікс" на адресу ТОВ "Сучасні акватехнології" у період з 01.06.2022 по 31.01.2023, із зазначенням номерів накладних. 20.08.2025 була надана відповідь на даний адвокатський запит та повідомлено, що дані про відправлення зберігаються лише протягом трьох місяців, після чого анонімізуються та не підлягають відновленню. Інформація про відправлення за 2022-2023 роки у базі даних компанії відсутня.

Позивач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" як постачальник зареєструвало податкові накладні: 07.06.2022 зареєстровано податкову накладну №7 від 07.06.2022 на загальну суму 23 224,32 грн; 13.07.2022 зареєстровано податкову накладну №13 від 13.07.2022 на загальну суму 90 206,00 грн; 18.10.2022 зареєстровано податкову накладену №13 від 18.10.2022 на загальну суму 81 932,45 грн; 17.11.2022 зареєстровано податкову накладну №13 від 17.11.2022 на загальну суму 53 370,53 грн; 16.01.2023 зареєстровано податкову накладну №11 від 16.01.2023 на загальну суму 40 275,12 грн.

З метою підтвердження факту формування податкового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології", а відтак і підтвердження реальності постачання товару на адресу Покупця, представником позивача 18.08.2025 на адресу ГУ ДПС у Кіровоградській області скеровано адвокатський запит з метою отримання інформації: чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" - суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №13 від 18.10.2022, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН; чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" - суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №11 від 16.01.2023, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН; чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" - суму ПДВ, зазначену в податковій накладній № 13 від 17.11.2022, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН. 2.08.2025 ГУ ДПС у Кіровоградській області надало відповідь на вказаний адвокатський запит, якою відмовило у наданні запитуваної інформації, оскільки запитувані відомості стосуються іншої юридичної особи та належать до інформації з обмеженим доступом (конфіденційної), яка може надаватись лише у випадках, передбачених законом.

Позивачем разом з позовом заявлено клопотання про витребування від відповідача належним чином засвідченої копії договору, укладеного між ТОВ "ЛЕОНІКС" та ТОВ "Сучасні Акватехнології", на підставі якого були здійснені поставки товару згідно з видатковими накладними №70 від 08.06.2022, №106 від 22.07.2022, №172 від 18.10.2022, №199 від 17.11.2022, №11 від 16.10.2023.

Також до позову позивачем було додано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області таку інформацію:

- чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" () суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №13 від 18.10.2022, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН;

- чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" () суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №11 від 16.01.2023, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН;

- чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" () суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №13 від 17.11.2022, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН.

Водночас, позивачем у позовній заяві поставлено шість запитань відповідачу у порядку частини 1 статті 90 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 25.09.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/2463/25; постановив справу № 912/2463/25 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами та розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Клопотання позивача, яке викладено у позовній заяві в частині поставлення запитань Товариству з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України, задовольнив частково. Зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України надати відповіді на такі запитання позивача:

1. Чи визнає Відповідач, що ним отримано товар у кількості та вартості, яка визначена у видаткових накладних №70 від 08.06.2022, №106 від 22.07.2022, №172 від 18.10.2022, №199 від 17.11.2022, №11 від 16.01.2023, на яких відсутні підписи та печатки Відповідача?

2. З яких причин Відповідачем не підписано видаткові накладні (№70 від 08.06.2022, №106 від 22.07.2022, №172 від 18.10.2022, №199 від 17.11.2022, №11 від 16.01.2023), які були відправлені Позивачем засобами поштового зв`язку "НОВА ПОШТА" разом з товаром?

3. Повідомити, з яких причин Відповідачем не оплачено поставлений ТОВ "ЛЕОНІКС" товар згідно з видатковою накладною №172 від 18.10.2022, №199 від 17.11.2022, №11 від 16.01.2023.

Зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" надати відповіді на запитання позивача в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України не пізніше 17.10.2025.

За клопотанням позивача витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" () у строк до 17.10.2025 належним чином засвідчену копію договору, укладеного між ТОВ "ЛЕОНІКС" () та ТОВ "Сучасні Акватехнології" (), на підставі якого були здійснені поставки товару згідно з видатковими накладними №70 від 08.06.2022, №106 від 22.07.2022, №172 від 18.10.022, №199 від 17.11.2022, №11 від 16.10.2023.

Витребував у Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області таку інформацію:

- чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" () суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №13 від 18.10.2022, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН;

- чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" () суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №11 від 16.01.2023, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН;

- чи включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" () суму ПДВ, зазначену в податковій накладній №13 від 17.11.2022, яка була складена ТОВ "ЛЕОНІКС" та зареєстрована в ЄРПН.

Ухвала від 25.09.2025 вручена позивачу та його уповноваженому представнику, а також відповідачу 26.09.2025 доставленням в Електронні кабінети 25.09.2025 о 18:40, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 59-61).

03.10.2025 від Головного управління ДПС у Кіровоградській області на виконання вимог ухвали суду надійшов лист №5694/5/11-28-04-06-04 від 01.10.2025, за змістом якого повідомлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість: за жовтень 2022 року по податковій накладній №13 від 18.10.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС"; за січень 2023 року по податковій накладній №11 від 16.01.2023, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС"; за листопад 2022 року по податковій накладній №13 від 17.11.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС".

08.10.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких, проаналізувавши відповідь ГУ ДПС у Кіровоградській області, позивач зазначає, що відповідь ГУ ДПС у Кіровоградській області є доказом реальності господарських операцій між позивачем та відповідачем, а саме: факту поставки та прийняття товару ТОВ "Сучасні Акватехнології" від ТОВ "ЛЕОНІКС". Позивач підкреслює, що формування податкового кредиту відповідачем на підставі зареєстрованих податкових накладних підтверджує факт отримання ним товару, його відображення у податковому обліку та використання права на податковий кредит. Це, у свою чергу, свідчить про відсутність будь-яких заперечень щодо якості, кількості чи факту поставки товару.

На підставі частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України суд дозволяє позивачу подати відповідні пояснення.

Витребувана копія договору, укладеного між ТОВ "ЛЕОНІКС" () та ТОВ "Сучасні Акватехнології" (), на підставі якого були здійснені поставки товару згідно з видатковими накладними №70 від 08.06.2022, №106 від 22.07.2022, №172 від 18.10.022, №199 від 17.11.2022, №11 від 16.10.2023, та відповіді на запитання позивача в порядку статті 90 ГПК України від відповідача до суду не надходили.

16.10.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача, з пропуском установленого судом 15-денного строку надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти позовних вимог.

На обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначає, що у 2022-2023 роках між ним і ТОВ "ЛЕОНІКС" дійсно існували господарські відносини, пов`язані з поставкою товару у виді пластикових лотків.

Відповідач стверджує, що між сторонами не укладалися жодні договори поставки чи договорів купівлі - продажу вказаного виду продукції, умови поставки, оплати, відповідальності сторін та інші істотні умови, притаманні до такого виду господарських взаємовідносин, також не обговорювалися. Відповідач вказує, що у доданих позивачем до позовної заяви копіях документів, а саме: видаткових накладних, рахунків, виписок з рахунків, податкових накладних відсутнє посилання на такі договори поставки чи договори купівлі продажу, на виконання яких створювалися ці документи.

Відповідач також зазначає, що позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату товару (лотки пластикові), а саме: №79 від 01.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №96 від 23.06.2022 на суму 90 205,00 грн, №225 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн, №11 від 11.01.2023 на суму 40 275,12 грн, що разом становить 207 074,97 грн. Відповідач підкреслює, що інших рахунків на оплату товару позивач не виставляв та не направляв для оплати на адресу відповідача, відомостей про такі рахунки також відсутні у позовній заяві. ТОВ "Сучасні Акватехнології" також зазначає, що він прийняло та оплатило отриманий товар на загальну суму 138 430,00 грн, що також підтверджує позивач. Різниця між виставленими рахунками позивачем на оплату за поставлений товар і оплатою ТОВ "Сучасні Акватехнології" за цими рахунками становить 68 644,65 грн.

Вказані обставини та їх документальне підтвердження, на переконання відповідача, підтверджують господарські відносини між ТОВ "Леонікс" та ТОВ "Сучасні Акватехнології" на загальну суму 207 074,97 грн.

Також відповідач зазначає, що позивач не направляв належної письмової вимоги про сплату вартості товару, а тому строк виконання зобов`язання не настав, і застосування штрафних санкцій за статтею 625 Цивільного кодексу України є неправомірним.

Як зазначено вище, відзив на позовну заяву поданий з пропуском установленого судом 15-денного строку з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Водночас, з огляду на необхідність реалізації принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом та судом, повного та всебічного з`ясування обставин справи, уникаючи надмірного формалізму, суд приймає відзив до розгляду.

03.11.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача, з пропуском установленого судом 5-денного строку, надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить поновити строк для подання відповіді на відзив та долучити її до матеріалів судової справи №912/2463/25, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування поновлення строку для подання відповіді на відзив позивач зазначив, що у зв`язку з перебуванням представника позивача у щорічній відпустці з 13.10.2025 по 31.10.2025, у відповідача була відсутня об`єктивна можливість для подання відповіді на відзив. Аналогічні доводи позивач навів в окремо поданому клопотанні від 04.11.2025.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідачем не було надано до суду запитуваної інформації (відповіді на поставлені питання в ухвалі від 25.09.2025), а тому слід вважати, що відповідач погодився з твердженням позивача щодо поставки товару належної якості на загальну суму 289 008,42 грн, проте на порушення вимог господарської доброчесності, прийнявши товар від позивача на вказану суму, не підписав і не повернув позивачу видаткові накладні. Натомість, як підставу для неоплати відповідачем суми за поставлений товар відповідач посилається на те, що позивачем долучено до позовної заяви рахунки на загальну суму 207 074,97 грн, а не 289 008,42 грн, як зазначено у позовній заяві. Позивач стверджує, що рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар, тобто носить інформаційний характер. Також, позивач посилається на відповідь ГУ ДПС у Кіровоградській області, яка підтверджує формування відповідачем податкового кредиту з податку на додану вартість на суму поставленого ТОВ "Леонікс" товару, яка є залишковою (несплаченою) заборгованістю у розмірі 150 578,10 грн. Щодо тверджень відповідача про ненастання строку (терміну) виконання зобов`язання позивач зазначає, що ним подано до суду разом з позовною заявою докази скерування претензії на адресу відповідача, яка була повернута з підстав "за відмовою адресата".

Заперечення на відповідь на відзив від відповідача не надходили.

04.11.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в якій позивач просить поновити строк на подання доказів та долучити до матеріалів судової справи №912/2463/25 рахунок на оплату №199 від 18.10.2022.

На обґрунтування клопотання позивач зазначив, що у процесі підготовки та подання позовної заяви внаслідок технічної помилки до переліку доданих документів не був включений рахунок на оплату №199 від 18.10.2022, який є невід`ємною частиною доказової бази та підтверджує обставини, викладені у позовній заяві. Позивач зазначає, що неподання рахунку на оплату №199 від 18.10.2022 разом із позовною заявою сталося внаслідок технічної помилки під час комплектування позовних матеріалів та їх підготовки до направлення до суду. Про відсутність вказаного рахунку у матеріалах справи позивач дізнався лише після ознайомлення з відзивом на позовну заяву.

Ураховуючи положення частини 1 статті 119, частини 5 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та наведене позивачем обґрунтування поважності причин пропуску строку, з огляду на необхідність реалізації принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом та судом, повного та всебічного з`ясування обставин справи, уникаючи надмірного формалізму, суд приймає відповідь на відзив та надану позивачем копію рахунку на оплату №199 від 18.10.2022.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

За частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Дослідивши пояснення учасників справи, наведені в заявах по суті справи, та наявні у справі докази, господарський суд встановив обставини, які є предметом доказування у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" була досягнута домовленість щодо поставки відповідачу товару (пластикових лотків).

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату №11 від 16.01.2023 на суму 40 275,12 грн, №79 від 01.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №96 від 23.06.2022 на суму 90 206,00 грн, №225 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн, №199 від 18.10.2022 на суму 81 932,45 грн (а.с. 42-45, 86).

З наданих позивачем видаткових накладних №70 від 08.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №106 від 22.07.2022 на суму 72 164,81 грн, №172 від 18.10.2022 на суму 99 973,64 грн, № 199 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн та №11 від 16.01.2023 на суму 40 275,12 грн вбачається, що позивачем було поставлено відповідачу вказані вище товари (лотки) на загальну суму 289 008,42 грн (а.с. 37-41).

За результатами поставок товару позивач зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні від 18.10.2022 № 13 на суму 81 932,45 грн (ПДВ 13 655,41 грн); від 13.07.2022 № 13 на суму 90 206,00 грн (ПДВ 15 034,33 грн); від 07.06.2022 № 7 на суму 23 224,32 грн (ПДВ 3 870,72 грн); від 17.11.2022 № 13 на суму 53 370,53 грн. (ПДВ 8 895,09 грн); від 16.01.2023 № 11 на суму 40 275,12 грн (ПДВ 6 712,52 грн), всього на суму 289 008,42 грн.

На підставі виставлених рахунків відповідачем проведено часткову оплату вартості отриманого товару на загальну суму 138 430,32 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача, а саме: 09.03.2023 - 10 000,00 грн з призначенням платежу "оплата за лотки, згідно рах.№11 від 16.01.2023 року в т.ч. ПДВ 20%", 13.07.2022 - 90 206,00 грн з призначенням платежу "оплата за лотки, згідно рах. №96 від 23.06.2022 року в т.ч. ПДВ 20%", 07.06.2022 - 23 224,32 грн з призначенням платежу "оплата за лотки, згідно рах. №79 від 01.06.2022 року в т.ч. ПДВ 20%", 23.03.2023 - 15 000,00 грн з призначенням платежу "оплата за лотки, згідно рах.№11 від 16.01.2023 року в т.ч. ПДВ 20%" (а.с. 33-36).

За інформацією Головного управління ДПС у Кіровоградській області (лист № 5694/5/11-28-04-06-04 від 01.10.2025), Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість:

- за жовтень 2022 року по податковій накладній №13 від 18.10.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС";

- за січень 2023 року по податковій накладній №11 від 16.01.2023, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС";

- за листопад 2022 року по податковій накладній №13 від 17.11.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС".

Отже, всі вищезазначені докази свідчать про існування між позивачем та відповідачем господарських відносин щодо поставки товару за видатковими накладними №70 від 08.06.2022, №106 від 22.07.2022, №172 від 18.10.2022, № 199 від 17.11.2022 та №11 від 16.01.2023.

Однак, Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" не у повному обсязі проведено оплату за отриманий товар, зокрема не сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" (як постачальника/продавця) грошові кошти в розмірі 150 578,10 грн.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнає факт господарських відносин з позивачем у 2022-2023 роках (поставка лотків), але заперечує наявність укладеного договору поставки чи договорів купівлі-продажу вказаного виду продукції та обов`язку оплатити заявлену суму. Відповідач вказує, що ТОВ "ЛЕОНІКС" виставило ТОВ "Сучасні Акватехнології" такі рахунки на оплату товару (пластикові лотки) на загальну суму 207 074,97 грн, а саме: №79 від 01.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №96 від 23.06.2022 на суму 90 205,00 грн, №225 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн та №11 від 11.01.2023 на суму 40 275,12 грн, які сплачені відповідачем на суму 138 430,00 грн, залишок боргу за цими рахунками становить 68 644,65 грн.

Крім того, відповідач стверджує, що строк виконання зобов`язання з оплати товару за виставленими рахунками сторонами не узгоджувався та не встановлювався, а, отже, строк настання зобов`язання зі сплати товару не настав і в такому разі застосування санкцій до відповідача в розумінні статті 625 ЦК України є неправомірним.

Під час розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості суду не надано.

Вирішуючи спір, господарський суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права саме відповідачем, з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 205 Цивільного кодексу України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 Цивільного кодексу України).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

За приписами частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законодавством не передбачено спеціальної вимоги щодо форми та порядку укладання договору поставки та купівлі-продажу.

Згідно із статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 656 Цивільного кодексу України визначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний здійснити оплату.

За таких обставин суд доходить висновку про те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товару у спрощений спосіб шляхом прийняття до виконання замовлення, про що свідчать видаткові накладні, рахунки, зареєстровані податкові накладні, які відповідно до норм статей 187, 201 Податкового кодексу України складаються за фактом першої події - зокрема, відвантаження товару (поставка товару), часткова оплата відповідачем поставленого товару.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Обов`язок відповідача оплатити товар виникає з моменту його прийняття.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 925/1332/13, від 7 жовтня 2014 року у справі 904/4451/13.

Відповідно до договору поставки, укладеного між сторонами у спрощеній формі, не встановлено інший строк оплати, тому в такому разі строк оплати товару визначається частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, що виключає застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 530, а також положень статті 694 цього Кодексу, яка регулює правовідносини з договору продажу товару в кредит з відстроченням платежу.

У цій справі спірним є питання, чи передавав позивач відповідачу товар, який був зазначений у рахунках на оплату №11 від 16.01.2023, №79 від 01.06.2022, №96 від 23.06.2022, №225 від 17.11.2022, №199 від 18.10.2022 позивача та зазначений у видаткових накладних №11 від 16.01.2023 на суму 40 275,12 грн, № 70 від 08.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №106 від 22.07.2022 на суму 72 164,81 грн, №199 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн, №172 від 18.10.2022 на суму 99 973,64 грн, які оплачені відповідачем частково.

Як установив суд, позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 289 008,42 грн, що підтверджується видатковими накладними №11 від 16.01.2023 на суму 40 275,12 грн, №70 від 08.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №106 від 22.07.2022 на суму 72 164,81 грн, №199 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн, №172 від 18.10.2022 на суму 99 973,64 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено ряд оплат на користь позивача, а саме: відповідач перерахував на рахунок позивача: 09.03.2023 - 10000,00 грн, 13.07.2022 - 90 206,00 грн, 07.06.2022 - 23 224,32 грн, 23.03.2023 - 15 000,00 грн, всього на суму 138 430,32 грн.

При цьому у кожній з цих оплат призначення платежу вказана "оплата за лотки,згідно рах.№11 від 16.01.2023 року, в т.ч. ПДВ 20%", "оплата за лотки,згідно рах.№96 від 23.06.2022 року, в т.ч. ПДВ 20%", "оплата за лотки,згідно рах.№79 від 01.06.2022 року, в т.ч. ПДВ 20%", "оплата за лотки,згідно рах.№11 від 16.01.2023 року, в т.ч. ПДВ 20%" (а.с. 33-36).

Тобто при перерахуванні відповідачем коштів підставою для перерахування коштів відповідачем зазначались рахунки, які надані позивачем до матеріалів справи та на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву та не заперечує їх виставлення позивачем для оплати поставленого товару.

На постачання товару за наведеними видатковими накладними позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №11 від 16.01.2023 на суму 40 275,12 грн, №7 від 07.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №13 від 13.07.2022 на суму 90 206,00 грн, №13 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн, №13 від 18.10.2022 на суму 81 932,45 грн, всього на суму 289 008,42 грн.

Також матеріали справи свідчать, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість: за жовтень 2022 року по податковій накладній №13 від 18.10.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС"; за січень 2023 року по податковій накладній №11 від 16.01.2023, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС"; за листопад 2022 року по податковій накладній №13 від 17.11.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС".

Із урахуванням вищенаведеного, виходячи із конкретних обставин справи, яка розглядається, та враховуючи, що по видаткових накладних: №11 від 16.01.2023 на суму 40 275,12 грн, №7 від 07.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №13 від 13.07.2022 на суму 90 206,00 грн, №13 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн, №13 від 18.10.2022 на суму 81 932,45 грн, відповідачем товар отримано, обов`язок оплатити отриманий товар вартістю 289 008,42 грн виник у відповідача з моменту прийняття товару.

Між тим, як установив суд, отриманий відповідачем товар вартістю 289 004,42 грн був оплачений частково лише на суму 138 430,32 грн.

Отже, за наявними у справі документами суд установив, що загальна сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Леонікс" складає 150 578,10 грн, а саме: заборгованість за виставленими рахунками на оплату та видатковими накладними №11 від 16.01.2023 складає 15 275,12 грн, №199 від 17.11.2022 складає 53 370,53 грн, №172 від 18.10.2022 складає 81 932,45 грн.

Згідно із частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з преамбулою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі Закон № 996-XIV) цей Закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведеного вище вбачається, що норми Закону № 996-XIV регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Вказані норми передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити. Водночас указані норми не визначають, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись тільки первинними документами, передбаченими Законом № 996-XIV. Отже, такі обставини можуть підтверджуватись також іншими доказами.

Згідно з усталеною позицією Верховного Суду (наведеною, наприклад, у постанові Касаційного господарського суду від 29 січня 2020 року у справі № 916/922/19) визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Позивач у справі стверджує про те, що відповідач не оплатив йому поставлений товар відповідно до виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних.

Водночас, слід зазначити, що рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а має лише інформаційний характер. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги.

Одночасно, як установив суд, крім спірних видаткових накладних №11 від 16.01.2023 на суму 40 275,12 грн, № 70 від 08.06.2022 на суму 23 224,32 грн, №106 від 22.07.2022 на суму 72 164,81 грн, №199 від 17.11.2022 на суму 53 370,53 грн, №172 від 18.10.2022 на суму 99 973,64 грн позивачем на підтвердження поставки товару було надано зареєстровані ТОВ "ЛЕОНІКС" податкові накладні № 11 від 16.01.2023, №7 від 07.06.2022, №13 від 13.07.2022, №13 від 17.11.2022, № 13 від 18.10.2022 та квитанції про прийняття податкових накладних (а.с. 16-27).

За статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Водночас, з огляду на пункт 2 статті 3 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (стаття 1 цього Закону).

Відповідно до вказаних вище квитанцій податкові накладні зареєстровані у встановленому законом порядку.

Суд враховує наявність у ТОВ "ЛЕОНІКС" відповідних податкових накладних, що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, в обсязі, що відповідає вартості поставленого товару у загальному розмірі 289 008,42 грн.

Отже, спірні господарські операції відображені у податкових зобов`язаннях позивача і реєстрі податкових накладних. Відповідно, господарські операції із спірного постачання товару за договором були відображені в податковому обліку відповідача.

Тобто, виходячи з наведеного, відповідні податкові накладні є доказом здійснення позивачем операції щодо поставки спірного товару за договором та наявними у позивача видатковими накладними.

Суд установив, що неоплачені відповідачем видаткові накладні №11 від 16.01.2023, №199 від 17.11.202, №172 від 18.10.2022 були ТОВ "Сучасні Акватехнології" включені до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2022 року по податковій накладній №13 від 18.10.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС"; за січень 2023 року по податковій накладній №11 від 16.01.2023, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС"; за листопад 2022 року по податковій накладній №13 від 17.11.2022, яку було складено та зареєстровано в ЄРПН ТОВ "ЛЕОНІКС".

У постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 Великою Палатою Верховного Суду зазначається: "Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс".

Отже, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, належних та допустимих доказів щодо невиконання позивачем зобов`язання з поставки товару відповідачем не надано, ці обставини відповідачем в загальному порядку не спростовані.

За таких обставин суд, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності, зазначає, про те, що поставка ТОВ "ЛЕОНІКС" товару, який не оплатило ТОВ "Сучасні Акватехнології", скоріше була, ніж не була, та відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 150 578,10 грн.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

За положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установлені вище обставини, а саме: наявність прострочення виконання відповідачем господарського зобов`язання, свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про його неправильність, оскільки день фактичної оплати заборгованості не включається до періоду, за який стягується пеня.

За перерахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 12 625,03 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є правильним та інфляційні втрати підлягають стягненню у заявленій позивачем сумі.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що задоволенню підлягають вимоги на загальну суму 195 359,25 грн (про стягнення основного боргу у розмірі 150 578,10 грн, 3% річних у розмірі 12 625,03 грн та інфляційних втрат у розмірі 32 156,12 грн). У задоволенні вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2,06 грн) належить відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив з такого.

Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року в розмірі 3028,00 грн.

Позовна заява надійшла через систему Електронний суд.

Згідно з пунктом 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, судовий збір за розгляд позовних вимог про стягнення 195 361,31 грн складає 2422,40 грн (3028 х 0,8).

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн за платіжною інструкцією №4587 від 20.08.2025. Судовий збір зараховано до Державного бюджету України, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 398,18 грн (пропорційно до розміру задоволених вимог) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судовий збір у розмірі 605,60 грн може бути повернутий позивачу з Державного бюджету ухвалою суду за письмовим клопотанням позивача.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 247-252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Акватехнології" (25002, м. Кропивницький, вул. Кавалерійська, буд. 19/26, офіс 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕОНІКС" (79008, Львівська область, м. Львів, вул. Довбуша, буд. 7а, кв. 5, ) 150 578,10 грн заборгованості, 12 625,03 грн 3% річних, 32 156,12 грн інфляційних втрат, а також 2 398,18 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити до електронних кабінетів учасників справи.

Повне рішення складено 24.11.2025.

Суддя Б.М. Кузьміна