ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2164/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:

від позивача: Шарова Аліна Валеріївна (поза межами приміщення суду) - від Запорізької міської ради - витяг з ЄДР

від відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 (суддя Горохов І.С. Повний текст рішення складено 06 листопада 2024 року) у справі №908/2164/24

за позовом Запорізької міської ради, 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс, 69068, м. Запоріжжя, вул. Іванова, буд. 32

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

12.08.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс про стягнення заборгованість за договором оренди землі № 16 від 07.12.2005 за період з 03.04.2017 по 31.03.2024 в розмірі 625058,03 грн.

Підставою для звернення з позовом до суду позивачем зазначено стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, а саме: користування земельною ділянкою без укладення договору оренди землі, на які розміщено об`єкти нерухомого майна, які належать відповідачу.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 у справі №908/2164/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс (вул. Іванова буд. 32, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 21539791) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за користування земельною ділянкою кадастровий номер :07:032:0071 за період з 03.04.2017 до 31.03.2024 у розмірі 517 549,44 грн (п`ятсот сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять гривень 44 коп.).

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс (вул. Іванова буд. 32, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 21539791) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) судовий збір у розмірі 7763,24 грн (сім тисяч сімсот шістдесят три гривні 24 коп.).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.11.2024 у справі №908/2164/24 виправлено допущену описку в п. п. 2, 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 та викласти їх в наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс(вул. Іванова буд. 32, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 31539791) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за користування земельною ділянкою кадастровий номер :07:032:0071 за період з 03.04.2017 до 31.03.2024 у розмірі 517549,44 грн (п`ятсот сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять гривень 44 коп.). Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс (вул. Іванова буд. 32, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 31539791) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) судовий збір у розмірі 7763,24 грн (сім тисяч сімсот шістдесят три гривні 24 коп.). Видати наказ..

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.07.2024 № 388840512 Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогазпром Плюс» належить на праві власності нерухоме майно, а саме: закінчений будівництвом об`єкт за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Іванова, буд. 32, на земельній ділянці з кадастровим номером :07:032:0071.

Власником земельної ділянки в межах міста Запоріжжя загальною площею 0,0742 га, кадастровий номер :07:032:0071, за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Іванова, будинок 32 є Запорізька міська рада.

07.12.2005 між Запорізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазпром Плюс» укладено договір оренди землі. Відповідно до умов вказаного договору Запорізькою міською радою надано, а ТОВ «Нафтогазпром Плюс» прийнято в строкове платне користування земельну ділянку для розташування тимчасової автомобільної газової заправної станції, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, загальною площею 0,0742 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:032:0071.

Господарським судом встановлено, що договір укладено строком на 10 років. На час вирішення спору в суді строк дії договору закінчився. Новий договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладено.

Згідно із витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.04.2018 № 489/207-18, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :07:032:0071 становить 1 790 668,60 грн.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 27.05.2024 вих. № 6765/5/08-01-04-07 ТОВ «Нафтогазпром Плюс» нарахована та сплачена сума податкових зобов`язань за період з 2017 року за земельну ділянку з кадастровим номером :07:032:0071, а саме: 2017 рік нарахована сума 90 908,11 грн сплачено 90 480,81 грн; 2018 рік нарахована сума 90 908,11 грн сплачено 92 187,7 грн; 2019 рік нарахована сума 90 908,11 грн сплачено 90 909,6 грн; 2020 рік нарахована з урахуванням наданої пільги за березень 2020 року 83 332,48 грн сплачено 83 322,87 грн; 2021 рік нарахована сума 90 908,16 грн сплачено 90 909,6 грн; 2022 рік нарахована сума 15 151,36 грн сплачена 15 151,6 грн; 2023 рік нарахована сума 0,00 грн, сплачена 19 911,9 грн; 2024 рік нарахована сума 95 544,45 грн, сплачено 11 542,68 грн.

30.06.2015 рішенням Запорізької міської ради № 7 затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Запоріжжя, яку введено в дію з 01.01.2016.

У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що базова вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 становить 239,50 грн, та з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік 299,14 грн.

28.11.2018 рішенням Запорізької міської ради № 265 установлено розмір орендної плати за землю 6% для земельних ділянок, які надані для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій. У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що дане рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення та вводиться в дію з 01.01.2019.

Запорізькою міською радою в позові наведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 742 кв.м., розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова з кадастровим номером :07:032:0071 за період з 03.04.2017 по 31.03.2024, а саме: за період з 03.04.2017 по 31.12.2017 55 774,44 грн; за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 74 921,13 грн; за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 74 921,13 грн; за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 68 677,71 грн; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 74 921,13 грн; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 112 764,30 грн; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 135 911,75 грн; за період з 01.01.2024 по 31.03.2024 27 166,44 грн, усього 625 058,03 грн.

Місцевим господарським судом визначено, що ТОВ «Нафтогазпром Плюс» користується вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, що відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України повинно відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які воно одержало у вигляді несплаченої орендної плати за період з 03.04.2017 до 31.03.2024.

Разом з тим, суд не погодився з розміром заявлених до стягнення коштів, оскільки розрахунок позивача за період 2017-2018 роки проведено з урахуванням річного розміру орендної плати (6% нормативної грошової оцінки землі), який було затверджено рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 та введено в дію з 01.01.2019. До вказаної дати розмір ставки податку за земельні ділянки у відсотках від їх нормативної грошової оцінки становила 3% згідно із рішенням Запорізької міської ради № 58 від 20.12.2017 для земельних ділянок, зайняті автозаправними станціями, газовими автозаправними станціями, крім земельних ділянок приватної власності. Таким чином застосування вказаного розміру орендної плати за землю за період 2017-2018 років до відповідача є безпідставним. Обґрунтованим розміром орендної плати за період 03.04.2017 по 31.12.2017 є 39 613,42 грн, сплачено 24 389,24 грн, заборгованість 15 224,18 грн, за 2018 рік 52 817,89 грн, сплачено 32 518,99 грн, заборгованість 20 298,9 грн (наведено у розрахунку відповідача).

Також, судом зазначено, що позивачем при розрахунку заборгованості не враховано платіж відповідача на суму 12 336,10 грн проведений за платіжною інструкцією від 09.02.2023 № 2750 з призначенням платежу: сплата земельного податку згідно із рішенням суду.

З наведених вище обставин та наданих доказів, суд першої інстанції визнав обґрунтованим розміром заборгованості 517 549,44 грн.

Судом першої інстанції визнано безпідставними доводи відповідача про наявність підстав для звільнення останнього від сплати плати за користування земельною ділянкою з огляду на те, що Земельна ділянка з кадастровим номером :07:032:0071 площею 0,0742 га по вул. Іванова, 32 розташована безпосередньо у місті Запоріжжі, в межах Запорізької міської територіальної громади, а не Запорізького району. Загальновідомим є той факт, що на території міста Запоріжжя ніколи, починаючи з 24.02.2022, не велися і не ведуться активні бойові дії, вона не є тимчасово окупованою російською федерацією.

При цьому, законодавець визначив умови оподаткування, уточнивши, що від плати за землю (орендної плати) звільняються земельні ділянки виключно в зоні активних бойових дій чи на окупованих територіях, змінивши початок цього періоду та обмеживши його дію до 31.12.2022.

Запорізька міська територіальна громада Запорізького району з`явилася у Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 31.05.2022 № 104, станом на 27.05.2022.

Станом на 25.05.2022 територія м. Запоріжжя не перебувала в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

З урахуванням того, що між позивачем та відповідачем відсутній договір оренди земельної ділянки, господарський суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою :07:032:0071 з урахуванням нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнту індексації, а не з урахуванням індексів інфляції для обчислення розміру орендної плати за землю.

Окрім того, господарський суд визначив, що позивачем позов подано до суду з дотриманням строків позовної давності, визначених ст. 257, пп. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведених обставин, наданих доказів та вимог чинного законодавства України, суд першої інстанції виснував, що позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 у справі №908/2164/24 скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим через порушення судом норм матеріального права, не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення дія справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Апелянт зазначає, що позивач сам визнавав правильність сплати земельного податку та не вимагав сплати орендної плати, що підтверджено аудитом 2023 року. Окрім того, державна фіскальна служба, що відслідковує правомірність сплати за землю не приймала плату за орендну плату земельної ділянки без діючого договору та рекомендувала сплачувати земельний податок, про що свідчить довідка ДПС 33410/6/08-01-04-07 від 05.08.2024 про відсутність заборгованості зі сплати за землю станом на 30.07.2024.

Скаржник зауважує, що право на пільгу зі сплати за землю в період бойових дій підтверджене законодавством та статусом території.

Окрім того, апелянт наголошує, що раптове «переобчислення» боргу до 625 тис. грн у 2024 році є необґрунтованим, суперечить позиції власника землі у 2023 році та не відповідає вимогам ПКУ.

Також, відповідач не погоджується з розрахунком, наданим позивачем до суду стосовно суми недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ «Нафтогазпром плюс» земельною ділянкою площею 724 м.кв., розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, 32 (кадастровий номер :07:032:0071) за період з 03.04.2017р по 31.03.2024р, в підтвердження чого наведено власний розрахунок за новою грошовою оцінкою (2127944,70 грн).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправомірно подовжив строк позовної давності з 3 до 7 років, оскільки не врахував докази та аргументи відповідача. На думку скаржника, пункт 19 Прикінцевих положень слід застосовувати лише тоді, коли сторона через обставини непереборної сили (воєнні дії) не знала і не могла знати про порушення своїх прав. Натомість суд не врахував вимоги статей 261 і 263 ЦК України, згідно з якими перебіг позовної давності починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення, а її зупинення можливе лише за наявності непереборної сили. Таким чином, на думку скаржника, підстави для автоматичного подовження строку відсутні.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

08.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, згідно змісту якого зазначено наступне.

ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ ПЛЮС» у період за період з 03.04.2017 по 31.03.2024 не був, а ні землекористувачем, а ні власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:032:0071, а тому не являвся в розмінні податкового та земельного законодавства суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 ПКУ). Попри те, єдина можлива форма здійснення плати за землю для користувача є саме орендна плата.

Позивач звертає увагу, що фактичний користувач землі без договору зобов`язаний відшкодувати власнику доходи, які останній недоотримав, що за своєю правовою природою є кондикційним зобов`язанням відповідно до ст. 1212 1214 ЦК України.

Також, позивач зазначив, що міська рада визначила розмір орендної плати на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки (НГО), індексувавши її відповідно до законодавства.

Первісний розрахунок був уточнений судом першої інстанції (через застосування ставки 3% у 2017 2018 роках замість 6%).

Щодо витягу НГО 2024 року та контррозрахунку відповідача

позивач вказує, що витяг НГО не повинен надаватися щороку достатньо чинного витягу з подальшою індексацією. Такий підхід підтверджений практикою Верховного Суду. Таким чином, розрахунок відповідача, заснований на новому витягу, на думку позивача є помилковим.

Позивач стверджує, що звільнення від орендної плати за землю в період воєнного стану застосовується лише до податкових відносин, а не до фактичного користування землею без договору. Місто Запоріжжя не є територією активних бойових дій або окупації; ракетні обстріли не прирівнюються до активних бойових дій. Відтак підстав для звільнення відповідача від плати немає.

Позивач наголошує, оскільки земля є власністю громади, міська рада має право вимагати усунення порушення та отримання належних бюджетних надходжень.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.

Ухвалою суду від 10.12.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/2164/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №908/2164/24.

17.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 908/2164/24.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 у справі №908/2164/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.08.2025 об 11:30 годин.

Судове засідання, призначене на 26.08.2025 не відбулось у зв`язку з відпусткою суддів - Кощеєва І.М. та Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.08.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 у справі №908/2164/24 призначено в судове засідання на 11.11.2025 о 09:45 год.

Докази належного сповіщення сторін про дату, час і місце судового засідання наявні в матеріалах справи. Клопотань до суду апеляційної інстанції від ТОВ «Нафтогазпром Плюс» не надходило, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася.

Даних щодо оголошення повітряної тривоги, згідно мапи повітряних тривог на час розгляду справи нема, в зв`язку із чим, колегія суддів доходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ТОВ «Нафтогазпром Плюс».

11.11.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.07.2024 № 388840512 Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогазпром Плюс» належить на праві власності нерухоме майно, а саме: закінчений будівництвом об`єкт за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Іванова, буд. 32, на земельній ділянці з кадастровим номером :07:032:0071.

Власником земельної ділянки в межах міста Запоріжжя загальною площею 0,0742 га, кадастровий номер :07:032:0071, за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Іванова, будинок 32 є Запорізька міська рада.

07.12.2005 між Запорізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазпром Плюс» укладено договір оренди землі. Відповідно до умов вказаного договору Запорізькою міською радою надано, а ТОВ «Нафтогазпром Плюс» прийнято в строкове платне користування земельну ділянку для розташування тимчасової автомобільної газової заправної станції, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, загальною площею 0,0742 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:032:0071.

Договір укладено строком на 10 років. На час вирішення спору в суді строк дії договору закінчився. Новий договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладено.

Згідно із витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.04.2018 № 489/207-18, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :07:032:0071 становить 1 790 668,60 грн.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 27.05.2024 вих. № 6765/5/08-01-04-07 ТОВ «Нафтогазпром Плюс» нарахована та сплачена сума податкових зобов`язань за період з 2017 року за земельну ділянку з кадастровим номером :07:032:0071, а саме: 2017 рік нарахована сума 90 908,11 грн сплачено 90 480,81 грн; 2018 рік нарахована сума 90 908,11 грн сплачено 92 187,7 грн; 2019 рік нарахована сума 90 908,11 грн сплачено 90 909,6 грн; 2020 рік нарахована з урахуванням наданої пільги за березень 2020 року 83 332,48 грн сплачено 83 322,87 грн; 2021 рік нарахована сума 90 908,16 грн сплачено 90 909,6 грн; 2022 рік нарахована сума 15 151,36 грн сплачена 15 151,6 грн; 2023 рік нарахована сума 0,00 грн, сплачена 19 911,9 грн; 2024 рік нарахована сума 95 544,45 грн, сплачено 11 542,68 грн.

30.06.2015 рішенням Запорізької міської ради № 7 затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Запоріжжя, яку введено в дію з 01.01.2016.

У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що базова вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 становить 239,50 грн, та з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік 299,14 грн.

28.11.2018 рішенням Запорізької міської ради № 265 установлено розмір орендної плати за землю 6% для земельних ділянок, які надані для розташування автозаправних станцій, газових автозаправних станцій.

У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що дане рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення та вводиться в дію з 01.01.2019.

Запорізькою міською радою в позові наведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 742 кв.м., розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова з кадастровим номером :07:032:0071 за період з 03.04.2017 по 31.03.2024, а саме: за період з 03.04.2017 по 31.12.2017 55 774,44 грн; за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 74 921,13 грн; за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 74 921,13 грн; за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 68 677,71 грн; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 74 921,13 грн; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 112 764,30 грн; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 135 911,75 грн; за період з 01.01.2024 по 31.03.2024 27 166,44 грн, усього 625 058,03 грн.

Враховуючи те, що ТОВ «Нафтогазпром Плюс» за вказаний період часу фактично користувався вказаною земельною ділянкою без укладеного договору оренди, позивач просить стягнути з відповідача кошти у сумі 625 058,03 грн з урахуванням положень ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Згідно положень статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від факту державної реєстрації земельної ділянки за громадою (ст. 80 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради мають право передавати земельні ділянки комунальної власності у власність або користування для всіх потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду таких земель здійснюється на підставі рішення відповідного органу.

Згідно зі ст. 125 ЗК України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Статею 126 ЗК України встановлено, що таке право підлягає оформленню відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 31.07.2024 № 388840512 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазпром Плюс» належить на праві власності нерухоме майно, а саме: закінчений будівництвом об`єкт (автомобільна газозаправочна станція), за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Іванова, будинок 32, на земельній ділянці з кадастровим номером :07:032:0071.

Власником земельної ділянки в межах міста Запоріжжя загальною площею 0,0742 га, кадастровий номер: :07:032:0071, за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Іванова, будинок 32 (далі - земельна ділянка) є Запорізька міська рада.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.12.2005 між Запорізькою міською радою та ТОВ «Нафтогазпром Плюс» було укладено договір оренди землі № 16, відповідно до якого, Запорізькою міською радою надано, а ТОВ «Нафтогазпром Плюс» прийнято в строкове платне користування земельну ділянку для розташування тимчасової автомобільної газової заправної станції, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, загальною площею 0,0742 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:032:0071 (далі - Договір).

Договір укладено строком на 10 років, на теперішній час строк дії Договору сплив.

За змістом ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України та положень ст.1212 Цивільного кодексу України слідує, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, що регулюються главою 83 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2022 у справі № 905/1680/20 також дійшла висновку, що випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно та справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Законодавець чітко розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата» залежно від правових підстав користування земельною ділянкою. Земельний податок сплачують власники земельних ділянок та постійні землекористувачі. Орендна плата сплачується орендарем за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності згідно з договором оренди.

Відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється виключно на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки або договору купівлі-продажу права оренди. Особи, які отримують земельну ділянку в користування за договором оренди, зобов`язані сплачувати орендну плату (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Отже, оскільки відповідач не є власником чи постійним землекористувачем спірної земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку дії договору, єдиною формою плати за землю для нього є саме орендна плата (п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що Запорізька міська рада нібито надала «мовчазну згоду» на сплату земельного податку замість орендної плати, не підтверджується доказами та не ґрунтується на положеннях законодавства. Проведення економічними службами міської ради аудиту та повідомлення про наявність заборгованості у розмірі 12 336,10 грн не свідчать про зміну форми плати за землю чи заміну орендної плати земельним податком.

Колегія суддів зауважує, що орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями змінювати природу обов`язкових платежів або в односторонньому порядку замінювати орендну плату земельним податком у разі відсутності договору оренди.

Окрім того, посилання відповідача на довідку ДПС України від 05.08.2024 №33410/6/08-01-04-07 щодо відсутності заборгованості зі сплати земельного податку станом на 30.07.2024 також не спростовує наявності заборгованості зі сплати орендної плати. Податковий орган здійснює облік та контроль виключно щодо податкових платежів, а не щодо зобов`язань зі сплати орендної плати, які виникають на підставі земельного та цивільного законодавства.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скраги в частині: «… Згідно Податкового кодексу України, стаття 288.1 «Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.»

Пунктом 286.1 ст.286 підпункт 6 ПКУ передбачено, що «підставою для нарахування земельного податку є дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Більше того, в лютому 2023 року, після звернення до Запорізької міської ради - власника землі, листом від 26.01,2023р №2, за дорученням т.в.о. мера Куртєва , економічні служби провели аудит зі спла ти за землю відповідачем і на особистому прийомі у директора Департаменту правового забезпечення міської ради, у присутності його замісника Шульги О.О., було заявлено, що за весь період, по результатам аудиту, була виявлена заборгованість у сумі 12336.10грн(ця сплата врахована Судом), При цьому ніяких претензій, щодо сплати орендної плати , а не земельного податку не було заявлено. Цей факт зайвий раз являється доказом, що власник надав мовчазну згоду на сплату земельного податку. А вже у квітні 2024 року ця заборгованість зросла до 625058.03грн. Як таке пояснити.

Окрім того, державна фіскальна служба, що відслідковує правомірність сплати за землю не приймала плату за оренду земельної ділянки без діючого договору та рекомендувала сплачувати земельний податок, про що свідчить довідка ДПС 33410/6/08-01-04-07 від 05.08.2024р про відсутність заборгованості зі сплату за землю станом на 30.07.2024 р. (Дод.5 відзиву)

Тобто існує юридична колізія: з одного боку Позивач стверджує, що у відповідача є заборгованість у сумі 625058,03грн, а державний орган, який контролює повноту сплати за землю, заявляє, що заборгованість відсутня. …» колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки йдеться про різні за природою платежі та різні механізми їх адміністрування. Відсутність заборгованості зі сплати земельного податку не свідчить про відсутність заборгованості зі сплати орендної плати.

До складу податкового законодавства України віднесено рішення органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, як це визначено пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 12.5 статті 12 ПКУ рішення органів місцевого самоврядування напряму ідентифіковані як нормативно-правові акти з питань оподаткування місцевими податками та зборами.

Частиною першою статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Як свідчить з матеріалів справи, 30.06.2015 Запорізькою міською радою було прийнято рішення №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя", згідно з яким вирішено, зокрема, впровадити оподаткування земель міста на підставі нової нормативної грошової оцінки з 01.01.2016. Рішення за №7 було оприлюднене 14.07.2015 року в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01 січня 2016 року.

30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення № 6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)» (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайту Запорізької міської ради за посиланням:

https://zp.gov.ua/uk/sessions/45/resolution/4153).

Відповідно до додатку 3 цього рішення, встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).

Рішенням Запорізької міської ради № 58 від 20.12.2017 було внесено зміни до рішення міської ради від 30.06.2015 № 6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)» (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайті Запорізької міської ради за посиланням:

https://zp.gov.ua/uk/sessions/104/resolution/26044).

28.11.2018 Запорізькою міською радою прийнято рішення № 26 «Про встановлення розміру орендної плати» (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайту Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564), яким було затверджено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності в межах міста Запоріжжя.

За положеннями частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать зокрема земельні ділянки (ч. 1 ст. 181 ЦК України).

Положеннями статті 152 Земельного кодексу України унормовано, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 03.04.2017 по 31.03.2024 відповідач ТОВ «Нафтогазпром Плюс» не був а ні землекористувачем, а ні власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:032:0071, а тому не являвся в розмінні податкового та земельного законодавства суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 ПКУ). Попри те, єдина можлива форма здійснення плати за землю для користувача є саме орендна плата.

Не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою в достатньому розмірі за відсутності укладеного договору оренди земельної ділянки за період з 03.04.2017 по 31.03.2024, відповідач (набувач) збільшив вартість власного майна, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

За змістом ст. 289.2, 289.3 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель на 1 січня поточного року та не пізніше 15 січня поточного року інформує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Відтак, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Згідно із витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.04.2018 № 489/207-18, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :07:032:0071 становить 1 790 668,60 грн.

Запорізькою міською радою в позові наведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 742 кв.м., розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова з кадастровим номером :07:032:0071 за період з 03.04.2017 по 31.03.2024, а саме: за період з 03.04.2017 по 31.12.2017 55 774,44 грн; за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 74 921,13 грн; за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 74 921,13 грн; за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 68 677,71 грн; за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 74 921,13 грн; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 112 764,30 грн; за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 135 911,75 грн; за період з 01.01.2024 по 31.03.2024 27 166,44 грн, усього 625 058,03 грн.

З урахуванням того, що ТОВ «Нафтогазпром Плюс» за вказаний період часу фактично користувався вказаною земельною ділянкою без укладеного договору оренди, позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі 625 058,03 грн з урахуванням положень ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

Колегія суддів констатує відсутність у відзиві відповідача на позовну заяву (том 1, а. с. 88-95) заперечень щодо проведеного позивачем розрахунку.

Відповідно до частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині: «… Відповідач не погоджується з розрахунком наданим Позивачем Суду (відповідач ,як відомо, його так і не отримав) стосовно суми недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ «Нафтогазпром плюс» земельною ділянкою площею 742м.кв., розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова,32 (кадастровий номер :07:032:0071) за період з 03.04.2017р по 31.03.2024р.

Та пояснює наступне:

Нормативно грошова оцінка НВ - 024 від26.08.2024р. (дод.1 до апеляції), надана відповідачем, актуальна на даний момент, виконана згідно Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої Постановою КМ України від 3 листопада 2021 р № 1147 с коректнішою у цьому випадку, бо встановлює єдиний уніфікований підхід та запроваджує єдиний базовий показник для визначення НТО земель. Також цією методикою скасовано можливість застосування підвищеного коефіцієнта при визначенні НГО земель та зловживань, так як «Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок оформляється і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру»(п.2О Методики). Згідно цієї об`єктивної оцінки відповідач виконав свій розрахунок, наданий суду (дод.7 до матеріалів суду, дод.2 до апеляції на 1 арк.).

Як приклад некоректності розрахунку Позивача надаємо порівняльні дані подвох розрахунках Нормативної грошової оцінки земельної ділянки:

Порівняльна таблиця:

Роки24
Кінф1,0 1,0 1,0 1,0 1,11,151,051
НГО Відповідача 1600542,07 1600542,07 1600542,07 1600542,07 1600542,07 1760596,282024635,722127944,70
НГО Позивача1790668 ,601790668 ,601790668 ,601790668 ,601790668 ,601969735 ,462265195,782380720 ,76

Як видно з таблиці, НГО земельної ділянки згідно витягу НВ -024, від 26.08.24р станом на 2024 рік складає 2127944,70грн

Базуючись на НГО згідно витягу від 02.04.2018р N489/207-18, наданим позивачем станом на 2024рік складає 2380720,76грн.

Різниця між базовими НГО станом на 2024 рік., прийнятими для розрахунку відповідачем та Позивачем складає 252776,06грн.

Порахуємо суму орендної плати за 2023р:

2024685,72*6/100=121481,14

2265195,78*6/100=135911,75,

Отже, різниця за 2023р. складає 14430,61 і т.д.

Окрім того НГО, надана відповідачем на 2023р.складає 2024685,72грн, а Позивачем 2265195,78грн, що навіть більше НГО, наданої відповідачем на 2024 рік в розмірі 2127944,60грн (дод.1 до апеляції.) . і це ще при коефіцієнті інфляції за 2023- 1.051 Такого просто не може бути. …» оскільки відповідач не довів, що не заперечив проти зазначених обставин при розгляді справи в суді першої інстанції, з підстав, що не залежали від нього, а тому у відповідності до положень пункту 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України він позбавлений права заперечувати їх при розгляді апеляційної скарги.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку розміру орендної плати, господарський суд встановив, що розрахунок позивача за період 2017-2018 роки проведено з урахуванням річного розміру орендної плати (6% нормативної грошової оцінки землі), який було затверджено рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 та введено в дію з 01.01.2019. До вказаної дати розмір ставки податку за земельні ділянки у відсотках від їх нормативної грошової оцінки становила 3% згідно із рішенням Запорізької міської ради № 58 від 20.12.2017 для земельних ділянок, зайняті автозаправними станціями, газовими автозаправними станціями, крім земельних ділянок приватної власності.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування вказаного розміру орендної плати за землю за період 2017-2018 років до відповідача є безпідставним. Обґрунтованим розміром орендної плати за період 03.04.2017 по 31.12.2017 є 39 613,42 грн, з яких сплачено 24 389,24 грн, заборгованість становить 15 224,18 грн; за 2018 рік 52 817,89 грн, з яких сплачено 32 518,99 грн, заборгованість становить 20 298,9 грн.

Також позивачем при розрахунку заборгованості не враховано платіж відповідача на суму 12 336,10 грн проведений за платіжною інструкцією від 09.02.2023 № 2750 з призначенням платежу: сплата земельного податку згідно із рішенням суду.

Разом з тим, доводів щодо неправильності здійсненого судом першої інстанції розрахунку розміру орендної плати, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача, апелянт в апеляційній скарзі не наводить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості розміру орендної плати в загальному розмірі 517 549,44 грн.

Доводи скаржника про відсутність підстав для оплати за землю за період з 01.03.2022 по 31.12.2022, а саме: «… При складанні декларацій зі сплати за землю товариство керувалось Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, яким встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 N 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 N° 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у наступному пункті (абз.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX в редакції Закону від 12.05.2022 N° 2260-ІХ).

Відповідно до пп. 69.14, ті. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами га/або на яких наявні фортифікаційні споруди.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 визначено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних. Київської міської військових адміністрацій. До територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій. Згідно наказу №309 від 22.12.2022р п.2.3.вся територія Запорізького району, у тому числі і Запорізька міська територіальна громада, яка входить до Запорізького району, була віднесена до території активних бойових дій, яка тільки в кінці 2023 року наказом №363 від 22.12.2023 була віднесена з 01.01.2023р до території можливих бойових дій. Витяги з наказу №309 Мінреінтеграції зі змінами додаються.(Дод.З на )

Просимо суд врахувати, що з моменту об`яви воєнного стану, підприємство призупинило діяльність і не вело ніякої господарської діяльності, так як з перших днів воєнного стану були розірвані усі логістичні зв`язки, які потім вдалося налагодити та поновити виробничу діяльність тільки в липні 2022року після внесків засновників та оформлення дозвільних документів та ліцензій.

Більше того, 10 лютого2023 на територію підприємства було влучання ворожої ракети, що призвело до значних пошкоджень будівель, офісної техніки та технологічного обладнання, що потребувало значних коштів на відновлення, хоча це все «не в зоні бойових дій». Просимо Суд прийняти це до уваги. …» колегія суддів відхиляє з огляду на наступне:

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.

Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, внесено зміни до п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема, вказаний пункт доповнено пп. 69.14 відповідно до якого тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями РФ, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями РФ, визначається КМУ.

Законом України №3050-IX від 11.04.2023 «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до пп.69.14 п.69 підроз.10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема, абз. 1 вказаного пункту встановлював таке: за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих РФ територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців.

Відтак, зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих РФ територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі №908/929/24.

Постановою КМУ №1364 від 06.12.2022 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ» установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ (далі - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Відповідно до вказаного Переліку вся територія Запорізького району (код UA0070350) віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022 (постанова Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24).

Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі №922/2378/20, з урахуванням системного аналізу змісту п.10.1.1 ст.10, пп.14.1.147 п.14.1 ст.14, ст.ст.40,41, п.265.1.3 ст.265 ПК України, виснував, що: «Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».

На підставі наведеного колегія суддів виснує, що відповідач не є суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення його від нарахування та сплати орендної плати за землю у період з 01.03.2022 по 31.12.2022, передбачених пп.69.14 п.69 підроз.10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, адже користувався земельною ділянкою за відсутності правових підстав для володіння чи користування нею.

Зазначені висновки відповідають позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 08.07.2025 (справа №908/1196/24), від 01.07.2025 (справа №908/1301/24), а також були враховані Центральним апеляційним господарським судом при ухваленні постанови від 03.09.2025 у справі №908/1926/24.

Щодо доводів відповідача про сплив строків позовної давності, а саме: «… відповідач не погоджується з Рішенням Суду, яким подовжено строк позовної давності для Позивача з 3 до 7 років та зовсім не враховані докази і аргументи відповідача.

По перше:

пункт 19 прикінцевих положень дійсно дозволяє подовження строку позовної давності на час дії воєнного стану, але логічно застосовувати цей пункт не взагалі для усіх обставин, а лише у випадках, коли постраждала сторона в силу обставин непереборної сили не знала та не могла знати про порушення своїх майнових прав, інтересів і таке інше, у зв`язку з воєнними діями та не скасовує вимог ст..261 та 263 цього кодексу.

Стаття 261. Початок перебігу позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 263. Зупинення перебігу позовної давності

1. Перебіг позовної давності зупиняється

1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила).

Тобто, при прийнятті Рішення, Суд не врахував вимоги ст. 261 та 263 Цивільного Кодексу України.

Відповідач ще раз наголошує, що починаючи з дати закінчення договору оренди, він у всіх своїх листах зверненнях про подовження договору заявляв, що увесь цей час, на вимогу Державної Податкової служби сплачував, у відсутності договору, земельний податок, а не орендну плату. Таким чином Позивач знав про порушення своїх прав ще у 2016 році та свідомо не подавав позов.

Щодо зауваження Суду , що відповідач не звернувся до адміністративного Суду про бездіяльність органів місцевого самоврядування по укладенню договору оренди, заявленого в констатуючий частині Рішення.

Оскільки на протязі восьми років ні Запорізька міська Рада, ні виконавчий комітет ЗМР, ні Постійна комісія з питань земельних відносин ЗМР, жодного разу не відмовила в оренді земельної ділянки, відповідач не мав достатніх доказів та аргументів для звернення до Суду.

Щодо посилання Позивача у своєму позову та Суду на Постанови Верховного суду України про прийняття рішень на користь власника землі про стягнення коштів.

В усіх приведених справах користувачі земельних ділянок всіляко ухилялись від укладення договору оренди і власник землі цілком правомірно звертався до Суду для захисту своїх майнових справ. Але у даній справі навпаки, користувач земельної ділянки наполегливо намагався усіма доступними засобами (що констатовано в Рішенні Суду) оформити договір , так як він мав переважне право, а власник землі (Позивач) безпідставно ухилявся від укладання договору. …» колегія суддів відхиляє з огляду на наступне:

За положеннями статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Аналіз змісту норм матеріального права дає підстави для висновку, що до вимог про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна (недотриманої орендної плати за землю) на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України застосовується загальний строк позовної давності в 3 роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно цивілістичної доктрини позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали не повними через сплив часу.

Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Пунктом 12 розділу Прикінцеві та Перехідні положення Цивільного кодексу України, встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (covid-19), строки визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 2 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, в період з 12.03.2020 по 30.06.2023 на всій території України діяв карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину продовжується на строк дії таких обставин.

Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У постанові Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21 зазначено, що суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

В подальшому, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, яким встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності з 17.03.2022.

На момент розгляду справи у суді першої інстанції п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в редакції Закону України № 3450-IX від 08.11.2023 та передбачає, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду справи у суді першої інстанції відповідними Указами Президента України строк, на який на території України введено режим воєнного стану, продовжено до 07.02.2025 включно.

Як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, на законодавчому рівні було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

Відтак, апелянтом не враховано, що строк позовної давності, визначений статтею 257 Цивільного кодексу України, в силу приписів п. 12 Прикінцевих положень ЦК України продовжено на строк дії карантину (з 12.03.2020 по 01.07.2023), а в силу приписів п. 19 Прикінцевих положень ЦК України перебіг позовної давності зупинено на строк дії воєнного стану (з 24.02.2022 до закінчення воєнного стану (на момент розгляду справи у суді першої інстанції)).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги приписи п., п. 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України щодо продовження строків позовної давності на строк дії карантину (який діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023) та у подальшому на строк дії воєнного стану (який діє з 24.02.2022 по теперішній час), місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що строк позовної давності за вимогою про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна (недотриманої орендної плати за землю) за період з 03.04.2017 по 31.03.2024 на час звернення позивача до суду з цим позовом 12.08.2024 не сплив, що є підставою для відмови у задоволенні відповідної заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що строк позовної давності не є процесуальним строком, який встановлюється та регулюється положеннями відповідних процесуальних кодексів, а його дію продовжено/зупинено в силу норм закону (п. п. 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України), застосування яких не поставлено в залежність від будь-яких інших обставин окрім дії карантину або дії воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, дана позовна заява подана до суду в межах строків позовної давності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 у справі №908/2164/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 11 646,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 у справі №908/2164/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.10.2024 у справі №908/2164/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору у сумі 11 646,00 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтогазпром Плюс.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 24.11.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв