ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1029/25
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Ярош А.І.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Андреєв А.Е., у порядку самопредставництва;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту)

на рішення Господарського суду Одеської області

від 06 серпня 2025 року (повний текст складено 18.08.2025)

у справі № 916/1029/25

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Укрконстракшн Проджект

про: розірвання Договору від 22.10.2021 № 3136-В-ОДФ-21 та стягнення заборгованості в розмірі 1 019 941,79 грн, з яких 205 910,18 грн. сума непогашеного авансу, 785 204,18 грн. пеня, 48 045,71 грн. - штраф

суддя суду першої інстанції: Шаратов Ю.А.

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 26.11.2025, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) (далі також позивач, ДП «АМПУ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Укрконстракшн Проджект (далі також відповідач, Товариство) про розірвання Договору від 22.10.2021 №3136-В-ОДФ-21 та стягнення заборгованості в розмірі 1 019 941,79 грн, з яких 205 910,18 грн. сума непогашеного авансу, 785 204, 18 грн. пеня, 48 045,71 грн. - штраф.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором про надання послуг від 22.10.2021 №3136-В-ОДФ-21 (далі Договір) в частині своєчасного виконання ремонту освітлювальних мереж та прожекторних щогл, внаслідок чого обумовлені сторонами роботи не виконані, акт про закінчення надання послуг - не підписаний.

При цьому, позивачем було сплачено відповідачу попередню оплату (аванс) в сумі 205 910,18 грн., який у зв`язку з невиконанням ТОВ Укрконстракшн Проджект своїх зобов`язань за Договором, залишився непогашеним.

Оскільки відповідачем істотно порушені умови Договору - не надано послуги у передбачені Договором строки, позивач вказує, що він має право на розірвання цього Договору в судовому порядку та, як наслідок, - повернення відповідачем авансу у вищезазначеному розмірі.

Разом з тим, за порушення строків надання послуг за Договором, ДП «АМПУ» нараховано відповідачу штраф і пеню, розмір яких розрахований на підставі п. 5.3 Договору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі №916/1029/25 (суддя Шаратов Ю.А.) позов задоволено частково. Розірвано Договір від 22.10.2021 №3136-В-ОДФ-21, укладений між Державним підприємством Адміністрація морських портів України та Товариством з обмеженою відповідальністю Укрконстракшн проджект. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрконстракшн Проджект на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) 205 910,18 грн. суми непогашеного авансу, 314 081,67 грн. пені, 48 045,71 грн. штрафу та витрати на сплату судового збору в розмірі 15 299,13 грн. Відмовлено у задоволенні позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрконстракшн Проджект в частині стягнення 471 122,51 грн. пені.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем робіт за Договором від 22.10.2021 № 3136-В-ОДФ-21, наслідком чого стало задоволення позовних вимог про розірвання цього Договору на підставі положень ст. 651 Цивільного кодексу України та повернення суми попередньої оплати у розмірі 205 910,18 грн., сплаченої за платіжним дорученням від 15.11.2021 №1878.

Порушення відповідачем договірного зобов`язання стало правомірною підставою для нарахування позивачем відповідних сум пені та штрафу, що обумовлено положеннями чинного законодавства та умовами Договору. Враховуючи вказане, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахованих ним сум неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та арифметичну правильність відповідного розрахунку.

Водночас судом було враховано те, що позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків, внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань. З огляду на співмірність штрафної санкції до ціні Договору; виходячи з інтересів обох сторін, засад справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та застосовуючи правову позицію викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 щодо можливості зменшення неустойки, якщо вона є явно завищеною, місцевий господарський суд, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, за власною ініціативою зменшив розмір пені, заявлений позивачем, до 314 081,67 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі №916/1029/25 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 451 904,23 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, ДП «АМПУ» зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови у позові щодо стягнення пені у розмірі 471 122,51 грн. прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнено доводи апеляційної скарги полягають у наступному:

- право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України);

- положеннями Договору передбачена грошова відповідальність, у разі порушення Виконавцем терміну надання послуг, а саме: за приписами п. 5.3 Договору, Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасного наданого обсягу послуг за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно наданого обсягу послуг за Договором;

- судом першої інстанції встановлений факт порушення відповідачем Договору, у зв`язку з чим задоволено позовні вимоги в частині розірвання Договору та стягнення суми непогашеного авансу і штрафу, а також судом визнано правомірність нарахування пені;

- водночас, жодних обставин, які свідчили би про наявність підстав для зменшення пред`явленої позивачем до стягнення суми пені на 60% судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наведено, що свідчить про його необґрунтованість та про суперечність висновків суду першої інстанції, адже з одного боку встановлено факти недобросовісності, що є обтяжуючими обставинами, а з іншого застосовано до відповідача пом`якшення відповідальності у вигляді зменшення суми пені;

- водночас, ДП «АМПУ» є стратегічним державним підприємством;

- з огляду на існуючу збройну агресію РФ, яка призводить до пошкоджень портової інфраструктури, ДП «АМПУ» вживає заходи відновлення пошкодженої інфраструктури, на що витрачаються виключно власні кошти підприємства.

Більш детально доводи ДП «АМПУ» викладені в апеляційній скарзі.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 08.09.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Одеського морського порту) на рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі №916/1029/25 та призначено її розгляд на 26.11.2025 о 12:30 год. Крім того, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Додатково для повідомлення учасників справи № 916/1029/25 про розгляд останньої судом апеляційної інстанції 20.11.2025 було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду на веб-порталі «Судова влада України», про що свідчить відповідна копія оголошення, наявна у матеріалах справи.

ТОВ Укрконстракшн Проджект своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, але, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

26.11.2025 у судовому засіданні представник ДП «АМПУ» підтримав апеляційну скаргу позивача, просив задовольнити останню та ухвалити рішення в оскаржуваній частині про повне задоволення позовних вимог.

Представник ТОВ Укрконстракшн Проджект у судове засідання не з`явився. Про день час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання; з огляду на те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства; участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін; явка учасників судового процесу ухвалами суду не визнана обов`язковою; матеріалів справи достатньо для її розгляду та прийняття рішення; зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції за відсутністю представника відповідача.

У судовому засіданні 26.11.2025 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду на матеріали справи вбачається, що 22.10.2021 між Державним підприємством Адміністрація морських портів України (Замовник, Адміністрація) і ТОВ Укрконстракшн Проджект (Виконавець) укладено Договір №3136-В-ОДФ-21 (далі - Договір), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання з надання послуг з ремонту освітлювальних мереж та прожекторних щогл інв. №069526, №069527, №069539, №069525 (Інші завершальні будівельні роботи за кодом ДК 021:20-6) (далі Послуги), зазначені в Технічному завданні (додаток №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною) в обсязі договірної ціни (додаток №2 до Договору, який є його невід`ємною частиною) у порядку та на умовах, визначених Договором, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги (п. 1.1 Договору).

За положеннями п. 2.1 Договору, ціна останнього становить 686 367,29 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 2.4 Договору, Замовник здійснює попередню оплату в розмірі 30 відсотків, що складає 205 910,18 грн. з ПДВ протягом 10 банківських днів з дати набрання чинності цього Договору на підставі отриманого Замовником оригіналу належним чином оформленого рахунку від Виконавця, та надання забезпечення повернення авансового платежу у вигляді банківської гарантії.

Умовами п. 2.5 Договору передбачено, що забезпечення повернення авансового платежу надається Замовнику Виконавцем у вигляді оригіналу безумовної та безвідкличної банківської гарантії банківської установи, оформлену відповідно до вимог Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (із змінами та доповненнями). Виконавець вносить забезпечення повернення авансового платежу у розмірі 205 910,18 грн., що складає 100% суми авансу (з ПДВ) у формі банківської гарантії.

Згідно з п. 2.7 Договору, вимоги за гарантією повернення авансового платежу задовольняються за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів окрім вимоги або виконання будь-яких інших умов.

Пунктом 2.11 Договору встановлено, що у разі ненадання Виконавцем банківської гарантії повернення авансового платежу, попередня оплата Замовником не здійснюється. Замовник повертає безумовну безвідкличну банківську гарантію повернення авансового платежу після повного погашення Виконавцем авансового платежу, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або Договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі». Але не пізніше, ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин. Забезпечення повернення авансового платежу не повертається у випадках непогашення Виконавцем авансового платежу, дострокового припинення -цього Договору або його розірвання з вини Виконавця.

Виконавець протягом строку дії Договору, з дня надходження коштів (авансів) підтверджує їх використання згідно з Актами приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в) та Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (за формою КБ-3). Погашення (зарахування) авансу здійснюються при проміжних оплатах за надані послуги, пропорційно вартості наданих послуг згідно з Актами приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в) та Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (за формою КБ-3) (п. 2.12 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що термін надання послуг складає 50 календарних днів безпосереднього виконання послуг.

Згідно з п. 4.2 Договору, Виконавець приступає до надання послуг не пізніше 15 календарних днів після перерахування Виконавцю авансу та надання Виконавцю фронту робіт для надання послуг. Початок надання послуг та їх закінчення сторони оформлюють окремими двосторонніми актами, підписаними уповноваженими представниками Замовника та Виконавця.

Умовами п. 4.5 Договору визначено, що термін надання послуг може бути призупинено, відновлено за взаємною згодою сторін в разі виникнення обставин, за які відповідає Замовник (відсутність/затримка фінансування та інше), або за умов форс-мажорних обставин вказаних в п. 6.1 цього Договору. Призупинення, відновлення надання послуг оформлюється двостороннім актом призупинення, відновлення надання послуг чи актом простоїв за підписами уповноважених представників Замовника і Виконавця та не потребує внесення відповідних змін до Договору. Такий строк (затримки) не враховується до строку безпосереднього надання послуг.

Відповідно до п. 5.3 Договору, у разі порушення Виконавцем терміну надання послуг за даним Договором, останній сплачує Замовнику пеню в розмірі 0.1% від вартості несвоєчасно наданого обсягу послуг за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно наданого обсягу послуг за Договором.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору позивачем перераховано відповідачу попередню оплату в розмірі 205 910,18, що підтверджується платіжним дорученням від 15.11.2021 № 1878.

09.11.2021 сторонами підписано акт про початок робіт за Договором і саме вказана дата вважається датою початку надання послуг за Договором.

Таким чином, з урахуванням 50-денного строку безпосереднього надання послуг, встановленого п. 4.1 Договору, ремонтні роботи мали бути завершені у строк до 28.12.2021.

Через несприятливі погодні умови термін надання послуг за Договором двічі призупинявся, що підтверджується наступними актами простою, підписаними представниками сторін:

- від 17.12.2021 №1, відповідно до якого у період з 22.11.2021 по 17.12.2021 послуги не надавалися загалом 14 днів;

- від 17.01.2022 №2, відповідно до якого у період з 24.12.2021 по 17.01.2022 послуги не надавалися загалом 11 днів.

Отже, загальний строк призупинення виконання зобов`язань відповідача за Договором становить 25 днів.

Враховуючи вказане та з огляду на положення п. 4.5 Договору, роботи за останнім мали бути завершені до 22.01.2022.

Однак, докази виконання робіт в матеріалах справи відсутні.

Наведені обставини стали підставою для звернення ДП «АМПУ» до господарського суду з даним позовом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Як вбачається з апеляційної скарги ДП «АМПУ», зміст доводів та вимог апеляційної скарги зводиться лише до висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 314 081,67 грн. Відтак, у відповідності до положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна колегія переглядає оскаржуване рішення лише у межах цих доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вже зазначалось вище, у даному спірному випадку відповідач мав надати послуги позивачу, з урахуванням складення актів простою, до 22.01.2022, проте, цього не здійснив.

За змістом ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (до якої відносяться пеня та штраф) грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У даному випадку позивачем нараховану відповідачу 785 204,18 грн. пені та 48 045,71 грн. штрафу, виходячи з ціни Договору 686 367,29 грн. з ПДВ.

З цього приводу судова колегія наголошує, що завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Саме для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Вказане визначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).

В контексті наведеного судова колегія зазначає, що відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц міститься висновок, що у вказаній статті не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність однієї з них.

При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги, у тому числі, співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України), а також принципах господарського судочинства відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Схожа позиція застосована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Апеляційна колегія звертає увагу на те, що ціна послуг за спірним Договором, які залишились з боку відповідача не наданими складає 686 367,29 грн. з ПДВ., разом з цим, позивач нарахував 785 204,18 грн. пені. Отже нарахована позивачем сума неустойки дорівнює 114,40% від суми договірних зобов`язань, тобто, навіть перевищує вартість Договору.

Між тим, як зазначалось вище, позивачем нараховано відповідачу, крім пені, також 48 045,71 грн. штрафу, що додатково компенсує можливі наслідки несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

Загалом сума нарахованої неустойки складає 833 249,89 грн., що дорівнює 121,40% суми договірних зобов`язань, а відтак, не узгоджується з вищенаведеними позиціями Верховного Суду.

Разом з тим, позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення з боку ДП «АМПУ» збитків або можливість їх понесення позивачем, у зв`язку із невиконанням Товариством прийнятих на себе зобов`язань за Договором. Відомостей щодо наявності будь-яких негативних наслідків для позивача від допущеного відповідачем порушення матеріали справи також не містять. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що з боку ДП «АМПУ» не було укладено жодного іншого договору з іншими контрагентами з метою отримання послу, аналогічних тім, що були передбачені спірним Договором, на користь позивача. Вказаний факт також може свідчити про те, що будь-якої критичної ситуації, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань з надання відповідних послуг з ремонту освітлювальних мереж, для ДП «АМПУ» (або його подальших контрагентів) не склалось. Доказів на підтвердження додаткових витрат позивача через ненадання відповідачем відповідних послуг у матеріалах справи не має.

Отже, стягнення пені у повному обсязі було б неспівмірним із наслідками порушення зобов`язання, що цілком було враховано судом першої інстанції.

Окремо судова колегія звертає увагу на положення пунктів 2.5, 2.11 Договору від 22.10.2021 №3136-В-ОДФ-21, якими передбачено, зокрема, наступне:

- забезпечення повернення авансового платежу надається Замовнику Виконавцем у вигляді банківської гарантії,

- Виконавець вносить забезпечення повернення авансового платежу у розмірі 205 910,18 грн., що складає 100% суми авансу (з ПДВ) у формі банківської гарантії;

- у разі ненадання Виконавцем банківської гарантії повернення авансового платежу, попередня оплата Замовником не здійснюється;

- Замовник повертає банківську гарантію повернення авансового платежу після повного погашення Виконавцем авансового платежу;

- банківська гарантія Виконавцю не повертається у випадках непогашення Виконавцем авансового платежу, дострокового припинення -цього Договору або його розірвання з вини Виконавця.

З приводу наведеного судова колегія вказує, що ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Судова колегія зазначає, що враховуючи вищенаведені умови Договору надання послуг, можна дійти висновку про те, що позивачем, внаслідок порушення відповідачем умов Договору від 22.10.2021 №3136-В-ОДФ-21, вже може бути отримано грошову компенсацію у вигляді суми банківської гарантії, про що свідчить перерахування з боку ДП «АМПУ» попередньої оплати в розмірі 205 910,18, що підтверджується платіжним дорученням від 15.11.2021 № 1878 та одночасні умови Договору про те, що попередня оплата Замовником не здійснюється, у разі ненадання Виконавцем банківської гарантії повернення авансового платежу (п. 2.11 Договору).

Також, на підтвердження вказаного вказує те, що за положеннями Договору банківська гарантія Виконавцю не повертається, зокрема, у випадках непогашення Виконавцем авансового платежу та розірвання Договору з вини Виконавця, а ураховуючи обставини даної справи та позовні вимоги ДП «АМПУ» про розірвання Договору від 22.10.2021 №3136-В-ОДФ-21 через невиконання ТОВ Укрконстракшн Проджект своїх зобов`язань за останнім, судова колегія вважає, що позивач прагне, поміж іншого, застосувати наведені умови спірного Договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскільки, як неустойка (пеня і штраф), так і гарантія є способами забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням яких є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником, то отримані позивачем від відповідача у вигляді гарантії грошові кошти у сумі розмірі 205 910,18 грн. 107 700,00 грн. спроможні компенсувати можливі втрати (збитки) позивача.

Аналогічний висновок був зроблений у постанові Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №904/4102/23.

Враховуючи вищезазначене та перевіривши доводи позивача щодо застосування ст. 551 Цивільного кодексу України, апеляційна колегія вважає, що у даному випадку, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), беручи до уваги співвідношення розміру ціни Договору та розмір пені, оцінивши подані позивачем у даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність зменшення розміру пені, що заявлена позивачем до стягнення, на 60%, а саме - до суми в розмірі 314 081,67 грн.

Також апеляційна колегія виходить з того, що пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані. Такий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 11.06.2024 у справі №904/4102/23.

Зменшення розміру пені до зазначеної суми суд апеляційної інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для останніх.

При цьому, апеляційний суд вважає, що у даному випадку зменшення розміру пені на 60% не свідчить про нівелювання мети існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Тому інші доводи апелянта, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині рішення було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 у справі №916/1029/25 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 27.11.2025.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.