УХВАЛА

26 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4670/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2025, рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-сервісна компанія "Фростленд"

до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

про стягнення 1 452 360,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ?Виробничо-сервісна компанія ?Фростленд? (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку ?Приватбанк? (далі - Банк, відповідач, скаржник) про стягнення 1 452 360,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.02.2025 з рахунку позивача у Банку здійснено несанкціоноване списання грошових коштів на суму 1 452 360,00 грн на рахунки осіб, з якими у позивача відсутні договірні відносини. Позивач звернувся до Банку з вимогою про повернення безпідставно списаних з його рахунку грошових коштів у розмірі 1 452 360,00 грн, втім відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у поверненні безпідставно списаних коштів з банківського рахунку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2025 позов задоволено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 стягнуто з Банку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-сервісна компанія "Фростленд" 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги Банку, Північний апеляційний господарський суд постановою від 23.10.2025 залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, 07.11.2025 (через систему ?Електронний суд?) Банк звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2025, рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог та відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу або зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу шляхом відмови у їх задоволенні.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення 1 452 360,00 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000,00 грн), тому, з урахуванням положень ГПК України, касаційна скарга може бути розглянута в касаційному порядку лише за наявності для цього підстав, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 зазначеного Кодексу.

Скаржник у касаційній скарзі в якості підстав касаційного оскарження зазначає неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права за виключним випадком, який передбачений пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки судові рішення прийняті без урахування висновків Верховного Суду, що викладені в постановах: від 16.08.2023 у справі №176/1445/22, від 25.01.2023 у справі №235/2054/21 (провадження №61-1725св22), від 10.07.2019 у справі №522/22780/15-ц (провадження №61-23040св18), від 23.04.2025 у справі №910/3176/24, від 20.07.2022 у справі №521/20764/20, від 21.04.2021 у справі №751/6050/18, від 28.02.2018 у справі №473/2315/17, від 06.03.2018 у справі №585/1320/16-ц, від 10.07.2019 у справі №522/22780/15-ц, від 01.07.2020 у справі №712/9107/18 та від 07.12.2020 у справі №182/5175/16-ц, проте не обґрунтовує виключні випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, що не може вважатися дотриманням приписів статті 290 цього ж Кодексу, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення грошових коштів, розмір яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

Положення пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачають виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.

Натомість, подана касаційна скарга не дає правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, для касаційного перегляду судових рішень.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду: від 12.06.2025 у справі №906/1062/24, від 12.06.2025 у справі №910/203/25, від 14.05.2025 у справі №910/6610/24, від 16.05.2025 у справі №910/11109/24, від 12.11.2024 у справі №910/7091/24.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 (справа №914/1570/20, провадження №2-90гс20) зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних фільтрів не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних фільтрів допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує права доступу до правосуддя.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Банку на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/4670/25 за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2025, рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов