ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2025 р. Справа№ 910/11884/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,

за участю представників:

від позивача - Савчак Я.О.,

від відповідача 1 - Драчова М.С.,

від відповідача 2 - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Саб Ентерпрайз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/11884/25 (суддя Головіна К.І.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Саб Ентерпрайз" про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Саб Ентерпрайз" до 1) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", 2) Акціонерного товариства "Банк Альянс", про визнання недійсною вимоги за банківською гарантією.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Саб Ентерпрайз" (далі - ТОВ "Саб Ентерпрайз", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", відповідач-1) та Акціонерного товариства "Банк Альянс" (далі - АТ "Банк Альянс", відповідач-2) про визнання недійсною вимоги № 01/56518 від 16.09.2025 про сплату коштів за банківською гарантією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бенефіціар за вказаною гарантією (ПрАТ "НЕК "Укренерго") неправомірно висунув до АТ "Банк Альянс" (гаранта) вимогу про сплату коштів за банківською гарантією № 4090-24 від 18.07.2024, якою забезпечено виконання зобов`язань позивача (принципала) за договором підряду № 01/089-24 від 16.07.2024, укладеним між ТОВ "Саб Ентерпрайз" та ПрАТ "НЕК "Укренерго", чим порушено права та законні інтереси позивача.

Разом із позовом ТОВ "Саб Ентерпрайз" подало заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-2 (АТ "Банк Альянс") сплачувати грошові кошти за спірною вимогою в сумі 66 725 672,59 грн на користь відповідача-1 (ПрАТ "НЕК "Укренерго").

В обґрунтування поданої заяви позивач вказав, що існує ризик того, що АТ "Банк Альянс" може у безспірному порядку перерахувати на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" кошти банківської гарантії, що потягне пред`явлення регресної вимоги до позивача про стягнення коштів у вказаному розмірі. В свою чергу, оскільки позивачем спірна вимога не визнається та регресні вимоги гаранта ним задовольнятися не будуть, банком будуть нараховані позивачу штрафні санкції у вигляді пені та штрафу за порушення зобов`язання за банківською гарантією.

Відтак, за доводами позивача, невжиття заходів забезпечення позову у даній справі зумовить виникнення інших судових спорів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі №910/11884/25 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Саб Ентерпрайз" про забезпечення позову.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив з того, що доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі ґрунтуються виключно на його припущеннях, які не підтверджені будь-якими належними та достатніми доказами, при цьому заявником не наведено будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звертається до суду, у разі задоволення позову.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована аналогічними підставами, що й заява про вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник апелянта - позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідач 2 правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить довідка про доставку електронного документу до його електронного кабінету.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача 2 до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідача 2, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 10.12.2019 у справі №910/18739/16).

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом. Такий правовий висновок викладено в пункті 8.9 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19.

Разом з тим, оскільки предметом позову (забезпечити який просив його заявник) є вимоги немайнового характеру, а саме про визнання недійсною вимоги за банківською гарантією, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду 16.10.2019 у справі №904/2285/19, від 16.03.2020 у справі №916/3245/19 та від 14.04.2021 у справі №910/11177/20.

Позивач зазначає про те, що здійснення банком можливої виплати коштів банківської гарантії на користь бенефіціара, потягне для позивача негативні наслідки, зокрема, пред`явлення регресної вимоги до позивача про стягнення коштів.

В свою чергу, оскільки позивачем спірна вимога не визнається та регресні вимоги гаранта ним задовольнятися не будуть, банком будуть нараховані позивачу штрафні санкції у вигляді пені та штрафу за порушення зобов`язання за банківською гарантією.

За доводами позивача, для захисту своїх прав йому буде необхідно ініціювати судовий спір про стягнення з бенефіціара безпідставно отриманих грошових коштів вже після стягнення з ТОВ "Саб Ентерпрайз" коштів на користь Банку.

Колегія суддів вказує про недоведеність заявником того, що невжиття заходів забезпечення призведе до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки доводи про можливість здійснення банком виплати коштів банківської гарантії на користь бенефіціара, та як наслідок пред`явлення регресної вимоги до позивача, у зв`язку з чим йому в подальшому буде необхідно ініціювати судовий спір про стягнення з бенефіціара безпідставно отриманих грошових коштів, носять ймовірний характер, та таке припущення не є достатньо обґрунтованим.

Посилання заявника на те, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову, призведе до негативних наслідків для позивача не є беззаперечним свідченням наявності підстав вважати, що відновлення його порушених прав за позовом у цій справі буде ускладнено, або унеможливлено, адже як зазначено вище, жодним чином не доведено обґрунтованості припущення, як підстави вжиття заходів забезпечення.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що підставою для пред`явлення вимоги до гаранта за банківською гарантією є порушення принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто банк сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

При цьому наявність факту порушення принципалом основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, встановлюється гарантом при настанні так званого гарантійного випадку та під час розгляду вимоги кредитора про сплату грошової суми, в якій останній повинен вказати, у чому полягає порушення основного зобов`язання, і, відповідно, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання, що забезпечене.

Натомість відсутність такого порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, може бути, зокрема, підставою для відмови у задоволенні вимог бенефіціара (кредитора) гарантом при розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми за гарантією. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах 18.01.2023 у справі №910/3334/22 та від 16.12.2019 у справі №910/10808/19.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність заявником обставин того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Саб Ентерпрайз" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 про відмову у забезпеченні позову у справі №910/11884/25 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повна постанова (враховуючи участь колегії суддів у підготовці для підтримання кваліфікації з 17.11.2025 по 21.11.2025) складена: 24.11.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

О.М. Гаврилюк