ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2025 р. м. Київ Справа № 925/179/25

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О.,

розглянув матеріали справи

за позовом Бориспільського районного споживчого товариства

08301, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, будинок 83,

до Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

Відповідно до ухвали Господарського суду Черкаської області від 27.02.2025 до Господарського суду Київської області передано за територіальною підсудністю позовну заяву (вх.413/25 від 24.03.2025) Бориспільського районного споживчого товариства до Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни про стягнення заборгованості за договором оренди майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди нерухомого майна від 28 листопада 2024 року.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2025 позовну заяву (вх.№413/25 від 24.03.2025) Бориспільського районного споживчого товариства до Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни про стягнення заборгованості за договором оренди майна залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла заява (вх.№4982/25 від 14.04.2025) про усунення недоліків.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 гривень.

За позовною заявою Бориспільського районного споживчого товариства до Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни заявлено до стягнення 37311,48 грн, отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.04.2025 прийнято позовну заяву (вх.413/25 від 24.03.2025) Бориспільського районного споживчого товариства до Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни про стягнення заборгованості за договором оренди майна до розгляду та відкрито провадження у справі №925/179/25 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи №925/179/25 призначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, встановлено позивачу строк для надання відповіді на відзив, встановлено відповідачу строк для надання заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.11.2025 витребувано у позивача докази часткової оплати спірної заборгованості відповідачем, а також копії акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №58 від 01.01.2025 та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №192 від 01.02.2025 або письмові пояснення про неможливість надання вказаних доказів.

У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№16341/25 від 21.11.2025).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№7138/25 від 21.11.2025).

Відповідач своїм правом на заперечення позову, в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та не подав до суду у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву.

Судом вчинені всі належні дії для своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи: копія ухвали Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 15.04.2025 направлена відповідачу 16.04.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає адресі його місцезнаходження за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернута до суду 05.05.2024 без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на підставі поданих фізичною особою-підприємцем документів в Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про його місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомлялось відповідачем для забезпечення комунікації та зв`язку із ним зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно із законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Зважаючи на вказане, повернення без вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами дослідження матеріалів справи, всебічного і повного з`ясування всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об`єктивної оцінки доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

28 листопада 2024 року між Бориспільським районним споживчим товариством як орендодавцем (далі - орендодавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Лінковською Катериною Михайлівною як орендарем (далі - орендар/відповідач) укладений договір оренди нерухомого майна (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) площу на стеллі фасаду будівлі Комбінату громадського харчування Бориспільського РСТ, загальною площею 9,0 кв. м та обладнання/устаткування (далі майно або об`єкт оренди), згідно із доданою схемою (додаток 1, який є невід`ємною частиною цього договору), розташоване за адресою: м. Бориспіль, вулиця Київський шлях, буд.76-А-1.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно (пункт 1.2. договору).

Відновна вартість майна становить 70000,00 грн (пункт 1.3. договору).

Зазначене в пункті 1.1. договору майно повинне бути передане орендодавцем та прийняте орендарем 01 грудня 2024 року, після підписання договору та після сплати гарантійного платежу (пункт 2.1. договору).

Передача майна в оренду здійснюється згідно з актом приймання передачі, двостороннє підписання якого засвідчує про фактичну передачу майна в оренду (пункт 2.2. договору).

Щомісячна оренда плата за все орендоване майно становить 10000,00 грн, в тому числі ПДВ 1666,67 грн (пункт 3.1. договору).

Сторони встановили, що не пізніше 2-х (двох) банківських з дня підписання договору орендарем вноситься гарантійний платіж, сума якого становить 100% від суми місячної орендної плати за оренду згідно з пунктом 3.1. договору (пункт 3.1.1. договору).

Підставою для сплати орендарем орендної плати за договором є цей договір оренди та акт прийому-передачі майна в оренду, а також рахунки, які орендодавець щомісячно виставляє орендарю (пункт 3.1.5. договору).

З дня підписання акту приймання-передачі майна розпочинається нарахування і сплата орендної плати згідно з пунктом 3.1. цього договору, не пізніше 2-х (двох) банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі майна (пункт 3.1.5.1. договору).

До орендної плати включається відшкодування (компенсація) орендної плати за землю та податку на нерухомість (пункт 3.1.7. договору).

До орендної плати не включається і оплачується окремо орендарем відшкодування комунальних послуг (електропостачання), інші витрати, що пов`язані з утриманням орендованого майна, а також авансові платежі, згідно рахунків, виставлених орендодавцем, які оплачуються орендарем протягом 2-х календарних днів з дня виставлення платежу орендодавцем (пункт 3.2. договору).

Рахунки на оплату орендної плати та відшкодування комунальних послуг, а також інших витрат, пов`язаних з утриманням об`єкту оренди, а також акти приймання-здачі виконаних робіт (послуг) орендодавець надсилає орендарю виключно в електронній формі, підписані кваліфікованим електронним підписом (КЕП), через систему М.Е.Doc (пункт 3.3. договору).

Орендар повертає орендодавцю підписані акти прийнятті-здачі виконаних робіт (послуг) протягом п`яти календарних днів з дня отримання.

Акти прийняття здачі виконаних робіт (послуг) підписуються особисто орендарем, або уповноваженою особою орендаря, за умови наявності у неї довіреності з правом підпису, посвідченої належним чином (пункт 3.4. договору).

Розмір орендної плати переглядається при зміні цінової політики в Державі, податкового законодавства, у випадку зміни законодавчих актів чи рішень органів місцевого самоврядування стосовно плати за оренду нерухомого майна, з врахуванням індексів інфляції згідно нормативних документів (пункт 3.5. договору).

Орендна плата сплачується орендарем з дня передачі об`єкта оренди орендарю за актом приймання-передачі до дня фактичного повернення об`єкта оренди орендодавцю за актом приймання-передачі, не зважаючи на закінчення дії договору чи його припинення (пункт 3.7. договору).

Орендна плата сплачується орендарем в повному обсязі незалежно від наслідків/результатів його господарської діяльності, а також під час поточного та/або відновлювального ремонту, якщо інше не обумовлено письмовою додатковою угодою між сторонами (пункт 3.8. договору).

Орендар зобов`язується протягом 5-ти робочих днів після отримання на електронну скриньку орендаря акта приймання-здачі виконаних робіт (послуг) оглянути його та, за відсутності заперечень, повернути один підписаний примірник акту орендодавцю або надати йому письмове мотивоване заперечення (пункт 4.3.5. договору).

Відсутність зауважень (заперечень) з боку орендаря у зазначений у пункті 4.3.5. договору строк, означатиме прийняття останнім робіт (послуг) без будь-яких зауважень щодо обсягів та (або) якості (пункт 4.3.5.1. договору).

Відповідно до пункту 5.5. договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором.

У разі несвоєчасного розрахунку згідно з пунктами 3.1.1., 3.1.4., 3.1.6. договору орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить 10 (десять) днів і більше, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми заборгованості (пункт 5.8. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди, але, в будь-якому випадку, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань, які виникли за цим договором.

Строк оренди починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі майна в оренду орендареві, який є невід`ємною частиною даного договору, та закінчується 30 листопада 2025 року, який є останнім днем дії договору (пункт 6.1. договору).

Відповідно до пункту 9.7. договору договір укладено в 2-х примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному примірнику для кожної сторони, примірники знаходяться у сторін.

До матеріалів справи надано копію договору, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками їх печаток.

2. Аргументи позивача

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення договору, не сплатила гарантійний платіж відповідно до договору, також наявні заборгованість зі сплати орендної плати та заборгованість з відшкодування комунальних послуг. Позивач направляв відповідачу рахунки на оплату та акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які відповідачем були отримані, проте, залишені без задоволення, на підставі чого позивачем відповідачу відповідно до пункту 5.8. договору також нарахований штраф.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача основної суми боргу та штрафу.

3. Аргументи відповідача

Відповідач своїм правом на заперечення позову, в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та не подав до суду у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву.

Копія ухвали Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 15.04.2025 направлена відповідачу 16.04.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає адресі його місцезнаходження за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернута до суду 05.05.2024 без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на підставі поданих фізичною особою-підприємцем документів в Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про його місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомлялось відповідачем для забезпечення комунікації та зв`язку із ним зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно із законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Зважаючи на вказане, повернення без вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір, що укладений між учасниками справи за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

За статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України Про оренду державного та комунального майна.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Судом встановлено, що 28 листопада 2024 року між Бориспільським районним споживчим товариством як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Лінковською Катериною Михайлівною як орендарем укладений договір оренди нерухомого майна, який за правовою природою є договором оренди.

Відповідно до акту приймання-передачі майна в користування (оренду) Бориспільське районне споживче товариство як орендодавець передав, а Фізична особа-підприємець Лінковська К.М. як орендар прийняла в строкове платне користування (оренду) за договором оренди від 28.11.2024 майно, розташоване за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 76-А-1, а саме: площа на стеллі фасаду будівлі комбінату громадського харчування Бориспільського районного споживчого товариства загальна площа 9 м2, електролічильник №9567475 показник 3008 (II пов., кімн. 78) кількість 1 шт., ключ від дверей рекламної стелли фасаду кількість 1 шт.

Вказаний акт є невід`ємною частиною договору оренди від 28 листопада 2024 року.

До матеріалів справи надано копію акту приймання-передачі майна в користування (оренду), що підписаний орендодавцем та орендарем.

Відповідно до пункту 3.1. договору щомісячна орендна плата за все орендоване майно становить 10000,00 грн, в тому числі ПДВ 1666,67 грн.

Згідно з пунктом 3.1.1. договору сторони встановили, що не пізніше 2-х (двох) банківських днів з дня підписання цього договору орендарем вноситься гарантійний платіж, сума якого становить 100% від суми місячної орендної плати за оренду згідно з пунктом 3.1. договору.

Позивач вказує, що в порушення пункту 3.1.1. договору Фізична особа-підприємець Лінковська Катерина Михайлівна не сплатила гарантійний платіж, на підтвердження чого надає рахунок на оплату №1763 від 01.12.2024 на суму 10000,00 грн.

Суд перевірив таке нарахування, з урахуванням вищевказаних положень розділу 3 договору, та встановив правильність такого розрахунку.

З огляду на вказане, з урахуванням меж позовних вимог та відсутності заперечень відповідачем спірної суми, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн заборгованості зі сплати гарантійного платежу.

Також позивач вказує, що в порушення пункту 3.1.6. договору відповідач сплатила орендну плату частково, внаслідок чого за нею обліковується заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 24000,00 грн.

Так, відповідно до пункту 3.1.5. договору підставою для сплати орендарем орендної плати за договором є цей договір оренди та акт прийому-передачі майна в оренду, а також рахунки, які орендодавець щомісячно виставляє орендарю.

З дня підписання акту приймання-передачі майна розпочинається нарахування і сплата орендної плати згідно з пунктом 3.1. цього договору, не пізніше 2-х (двох) банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі майна (пункт 3.1.5.1. договору).

Орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно до 5 (п`ятого) числа поточного місяця за поточний місяць (пункт 3.1.6. договору).

На підтвердження нарахування спірної орендної плати позивачем до матеріалів справи надані рахунки на оплату та акти, за такі спірні періоди:

- за грудень 2024 року (рахунок на оплату №1764 від 01.12.2024 орендної плати за грудень 2024 року на суму 10000,00 грн, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1764 від 31.12.2024 за грудень 2024 року на суму 10000,00 грн);

- за січень 2025 року (рахунок на оплату №58 від 01.01.2025 орендної плати за січень 2025 року на суму 10000,00 грн, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №58 від 01.01.2025 на суму 10000,00 грн);

- за лютий 2025 року (акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №192 від 28.02.2025 на суму 10000,00 грн, рахунок на оплату №192 від 01.02.2025 на суму 10000,00 грн).

На пітвердження часткової сплати спірної заборгованості позивачем до матеріалів справи надано платіжну інструкцію №36_00000/b3d05167-2846-4ee8 f-6bfcadbbc2e3 від 10.01.2025 на суму 6000,00 грн, призначення платежу: часткова сплата орендної плати за грудень 2024 року, а також платіжну інструкцію №53_000000/49a45ea3-e343-4a04-b869-c97e545fb8a1 від 04.03.2025 на суму 4000,00 грн, призначення платежу: доплата орендної плати за грудень 2024 року.

Відтак, за дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що відповідач сплатив позивачу орендну плату за грудень 2024 у розмірі 10000,00 грн.

Проте, як вбачається з наданих доказів, відповідач сплатив заборгованість за грудень 2024 року на суму 4000,00 грн вже після після звернення позивача до суду з даним позовом, а саме: 04.03.2025.

Судом враховано, що за приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, між сторонами в частині заборгованості з орендної плати за грудень 2024 року у розмірі 4000,00 грн відсутній предмет спору, а тому провадження у справі №925/179/25 у цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частині 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Доказів іншої оплати заборгованості з орендної плати матеріали справи не містять, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів сплати за спірний період, а, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20000,00 грн орендної плати за січень-лютий 2025 року (відповідно до рахунку на оплату №58 від 01.01.2025 орендної плати за січень 2025 року на суму 10000,00 грн, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №58 від 01.01.2025 на суму 10000,00 грн; акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №192 від 28.02.2025 на суму 10000,00 грн, рахунку на оплату №192 від 01.02.2025 на суму 10000,00 грн).

Отже, позовні вимоги, в цій частині, підлягають частковому задоволеню: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20000,00 грн заборговності з оредної плати за період з січня 2025 року по лютий 2025 року. Стягнення заборгованості з орендної плати за грудень 2024 року підлягає закриттю на підставі пункту 2 частині 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач зазначає, що в порушення пункту 3.2 договору за відповідачем обліковується заборгованість пов`язана з утриманням орендованого майна у розмірі 911,48 грн.

Так, відповідно до пункту 3.2. договору до орендної плати не включається і оплачується окремо орендарем відшкодування комунальних послуг (електропостачання), інші витрати, що пов`язані з утриманням орендованого майна, а також авансові платежі, згідно рахунків виставлених орендодавцем, які оплачуються орендарем протягом 2-х календарних днів з дня виставлення платежу орендодавцем.

До матеріалів справи позивачем на підтвердження вищевказаних обставин надано рахунок на оплату №105 від 08.01.2025 на суму 776,44 грн та рахунок на оплату №231 від 11.02.2025 на суму 135,04 грн.

Також позивачем до матеріалів справи надано платіжну інструкцію №54_00000/10272ed1-d625-4f7c-a628-ee9e0d9c4c2f від 04.03.2025 на суму 911,48 грн, призначення платежу: відкшодування послуг згідно рахунків №105 від 08.01.2025, №231 від 11.02.2025 у сумі 759,57 грн, ПДВ - 20% 151,91 грн.

Відтак, судом встановлено, що враховуючи вищевказані платіжні інструкції відповідачем сплачена заборгованість пов`язана з утриманням орендованого майна, після звернення позивача з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладені обставини суд, зазначає таке.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

При цьому предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вказане, з урахуванням меж позовних вимог та сплати відповідачем спірної заборгованості пов`язаної з утриманням орендованого майна вже після звернення позивача до суду, провадження в цій частині підлягає закриттю.

Отже, між сторонами в частині заборгованості з утримання орендованого майна згідно з рахунками №105 від 08.01.2025 та №231 від 11.02.2025 у сумі 911,48 грн відсутній предмет спору, а тому провадження у справі №925/179/25 в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір врегульовано сторонами після направлення позовної заяви до суду.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2400,00 грн штрафу, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (стаття 550 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 552 Цивільного кодексу України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За пунктом 5.8. договору в разі несвоєчасного розрахунку згідно пунктів 3.1.1, 3.1.4, 3.1.6 цього договору орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить 10 (десять) днів і більше, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми заборгованості.

Отже, на підставі того, що відповідачем вчасно не сплачено на користь позивача загальну заборгованість за договором оренди у розмірі 24000,00 грн, то на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 2400,00 грн штрафу.

Враховуючи вищевказане, за результатами розгляду цього спору із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини та згідно з наданими суду доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

6. Результати розгляду справи

5.1. Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

5.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд зазначає, що за частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позов подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС "Електронний суд".

Відтак, суд зауважує, що при зверненні з позовом до суду на підставі платіжної інструкції №87 від 10.02.2025 за подання позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, у той час, як сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2422,40 грн (переплата складає 605,60 грн), оскільки позивачем не врахований коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, з огляду на сплату позивачем судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір у розмірі 605,60 грн може бути повернутий позивачу з державного бюджету за його клопотанням.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн відповідно до пункту пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129 Господарського процесуального України, з огляду на те, що позивачем сплачений судовий збір у мінімальному розмірі, а часткове задоволення позову пов`язане зі сплатою відповідачем боргу після звернення позивача з позовом до суду, судовий збір у розмірі 2422,40 грн покладається на відповідача повністю.

У позовній заяві зазначено, що попередній розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката складає 7500,00 грн.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката буде вирішено судом у разі надання позивачем відповідних доказів їх понесення в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України .

Керуючись статтями 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Провадження у справі №925/179/25 за позовом Бориспільського районного споживчого товариства до Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни про стягнення заборгованості за договором оренди майна в частині стягнення орендної плати за грудень 2024 року у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень) та в частині заборгованості з утриманням орендованого майна згідно з рахунку №105 від 08.01.2025 та рахунку №231 від 11.02.2025 у сумі 911,48 грн (дев`ятсот одинадцять гривень сорок вісім копійок) закрити.

2. Позов (вх.№413/25 від 24.03.2025) Бориспільського районного споживчого товариства до Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни про стягнення заборгованості за договором оренди майна задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лінковської Катерини Михайлівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Бориспільського районного споживчого товариства (08301, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, будинок 83, ) суму основної заборгованості у розмірі 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень), 2400,00 грн (дві тисячі чотириста гривень) штрафу та 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) витрат зі сплати судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішеня господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 21.11.2025.

Суддя С.О. Саванчук