19 листопада 2025 року
cправа № 916/4338/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Берднік І. С., Рогач Л. І.
розглянувши у письмовому провадженні заяву Селянського (фермерського) господарства ?Родник?
про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі
за позовом Селянського (фермерського) господарства ?Родник?
до Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області
про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки
1. Фактичні обставини справи
1.1 Постановою Верховного Суду від 29.10.2025 касаційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області залишено без задоволення, а постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 у справі № 916/4338/24, залишено без змін.
1.2 При цьому рішенням Господарського суду Одеської області від 10.02.2025, залишеним без змін постановою Південно - західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025, позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано спірне рішення, в іншій частині позову відмовлено.
2. Підстави прийняття додаткової постанови
2.1 01.11.2025 засобами електронного зв`язку ?Електронний суд? до Верховного Суду надійшла заява Селянського (фермерського) господарства ?Родник? про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у Верховному Суді, яка зареєстрована канцелярією суду 03.11.2025.
2.2 Заява, із посиланням на договір про надання правової допомоги від 11.07.2024 № 9/24, додаток до договору від 18.07.2024, акт виконання робіт від 31.10.2025 до договору про надання правової допомоги від 11.07.2024 № 9/24, обґрунтована тим що позивачем у суді касаційної інстанції понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 682,00 грн.
2.3 Від відповідача до суду касаційної інстанції надійшла заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у якій зазначено, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не відповідають критерію реальності обсягу наданих послуг, кількість годин, визначених позивачем та його адвокатом у заяві є неспівмірними зі складністю справи. За викладених обставин, відповідач просить зменшити розмір витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу.
2.4 Заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цій справі розглядається у розумний строк після прибуття судді Рогач Л. І. з відрядження та відпустки.
3. Позиція Верховного Суду
3.1 Пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
3.2 Згідно частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
3.3 Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
3.4 Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95).
3.5 У пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 вказано, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
3.6 Із матеріалів справи вбачається, що у відзиві на касаційну скаргу від 10.10.2025, представник позивача - адвокат Гамар Валерій Іванович просив стягнути з відповідача усі судові витрати, докази їх понесення будуть надані після ухвалення судового рішення.
3.7 При цьому, у попередньому (орієнтовному) розрахунки суми судових витрат від 24.09.2024 (т.1, а.с. 58), який долучений до матеріалів позовної заяви, позивач вказав види витрат, зокрема, складання інших процесуальних документів (від 1 години), ставка від 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу встановленого Законом України ?Про Державний бюджет України?, станом на 01 січня відповідного року, у відповідності до умов укладеного договору від 11.07.2024 № 9/24 та додатку до нього.
3.8 Із матеріалів справи та долучених позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення матеріалів вбачається, що 11.07.2024 Адвокатське Бюро ?Гамар ет аліі? (далі - Адвокатське Бюро) та позивачем укладено договір про надання правової допомоги № 9/24 (т. 2, а. с. 34), за умовами якого, сторони погодили, що Адвокатське Бюро буде надавати позивачу правову допомогу на умовах і в порядку, що визначені договором, а позивач зобов`язується оплатити надання цієї допомоги та витрати, необхідні для виконання цього договору.
3.9 Пунктом 4 договору передбачено, що оплата за надані послуги визначається в окремому додатку.
3.10 Додатком від 18.07.2024 до вказаного договору, передбачено, що участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, 1 судодень та складання інших процесуальних документів (від 1 години), становить 300 % та 50 % відповідно від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу встановленого Законом України ?Про Державний бюджет України?, станом на 01 січня відповідного року.
3.11 На підтвердження понесених витрат, позивач до заяви про ухвалення додаткового рішення долучив акт виконаних робіт від 31.10.2025 до зазначеного договору, із змісту якого вбачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу у Верховному Суді у розмірі 19 682,00 грн.
3.12 Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
3.13 Суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
3.14 Суд вважає, що витрати понесені позивачем у суді касаційної інстанції, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, характер спірних правовідносин, обсяг доказів, сформовану судову практику в подібних спорах, не відповідає критеріям розумності та необхідності.
3.15 Зважаючи на вищевикладене, врахувавши конкретні обставини цієї справи, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, до 10 000,00 грн, а решту витрат на правничу допомогу залишити за позивачем.
3.16 Відповідно до частини 1 статті 327 ГПК України видачу наказу має здійснити суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Керуючись статтями 126, 129, 244 ГПК України,
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Г. М. Мачульський
Судді І. С. Берднік