УХВАЛА

18 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 910/1600/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:

відповідача - Вітко О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 (суддя Ломака В. С.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 (судді: Сибіга О. М. - головуючий, Гончаров С. А., Тищенко О. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс"

про визнання недійсним одностороннього правочину,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" (далі - ТОВ "Преміум Авто") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" (далі - ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс") про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що оспорюваний правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, зокрема щодо безспірності, тому підлягає визнанню недійсним.

Крім того, у позовній заяві ТОВ "Преміум Авто" вказувало, що попередній (орієнтовний) розмір понесених ним витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги у цій справі становить 25 000,00 грн - фіксована частина оплати гонорару за надання правничої допомоги, 4000,00 грн - додаткова грошова сума за участь адвоката у кожному судовому засіданні, 10 000,00 грн (без ПДВ) - фіксована частина гонорару за надання правничої допомоги адвоката у випадку оскарження ухвал суду першої інстанції в апеляційному чи касаційному порядку окремо від рішення по суті справи.

ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" у відзиві на позов проти його задоволення заперечило, посилаючись, зокрема на те, що оспорюваний договір відповідає вимогам закону до нього. Водночас відповідач вважав необґрунтованим попередній розрахунок суми судових витрат у цій справі з огляду на неспівмірність розміру таких витрат з обсягом виконаних адвокатом робіт та витраченим ним часом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 позов задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин, оформлений заявою ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1. Стягнуто з ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" на користь ТОВ "Преміум Авто" 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що встановлені фактичні обставини справи свідчать, що така умова як безспірність вимог, які зараховуються за оспорюваним правочином (відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань), у наведеному випадку відсутня.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 заяву ТОВ "Преміум Авто" про розподіл судових витрат у цій справі задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" на користь ТОВ "Преміум Авто" 15 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги як доведених та обґрунтованих. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 залишено без змін із тих самих підстав.

ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 цій справі, шляхом виключення з його мотивувальної частини таких речень: "Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.10.2024 року в справі № 909/399/24, що на час розгляду по суті справи № 910/1600/25 набрало законної сили, встановлено відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" обов`язку з оплати на користь відповідача вартості товару в сумі 130225,51 грн. за рахунком на оплату від 23.12.2021 року №819"; "За таких обставин, суд дійшов висновку, що на момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" до позивача із заявою від 09.01.2025 року № 1/1 відповідач не був кредитором за вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" про стягнення 1 30225,51 грн заборгованості за товар за рахунком на оплату від 23.1 2.2021 року №819"; "Докази, які підтверджують наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" грошових зобов`язань зі сплати 130 225,51 грн попередньої оплати за рахунком на оплату товару від 23.12.2021 року № 819 як на момент вчинення спірного одностороннього правочину від 09.01.2025 року № 1/1, так і на момент розгляду справи, у матеріалах справи № 910/1600/25 відсутні". Водночас скаржник просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у цій справі та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволені заяви позивача від 25.05.2025 щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Крім цього, скаржник просить змінити постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025, а саме виключити з її мотивувальної частини такі речення: "З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевою господарського суду, що обставини встановлені рішенням суду у справі № 909/399/24 щодо відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" обов`язку з оплати на користь відповідача вартості товару в сумі 130 225,51 грн за рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819 відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, повторного доведення при розгляді справи № 910/1600/25 не потребують"; "...В ході розгляду справи № 909/399/24 судами встановлено відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" обов`язку оплати на користь відповідача вартості товару в сумі 130 225,51 грн. за рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819"; "Таким чином, на момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" з заявою № 1/1 від 09.01.2025 відповідач не був кредитором за вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" про стягнення 130 225,51 грн заборгованості за товар за рахунком на оплату від 23.1 2.2021 № 819"; "Колегія суддів зазначає, що доказів у підтвердження наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" грошових зобов`язань зі сплати 130 225,51 грн попередньої оплати за рахунком на оплату від 23.12.2021 №819 станом на момент вчинення оскаржуваного одностороннього правочину від 09.01.2025 № 1/1 матеріали справи не містять, сторонами до суду не представлено".

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме ухвалення судами судових рішень без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, а також у постановах Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 914/585/22, від 28.06.2023 у справі № 204/5420/19, від 04.06.2020 у справі № 522/7758/14-ц, від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19, від 11.12.2019 у справі № 320/4938/15-ц, від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16 щодо застосування частини 4 статі 75 Господарського процесуального кодексу України стосовно преюдиціальності обставин, встановлених у іншій справі; у постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 916/1913/18, від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 щодо застосування статей 655, 712 Цивільного кодексу України; в постанові Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 916/1349/21 щодо застосування частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України; в постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 від 11.04.2024 у справі № 344/12148/23 щодо застосування статті 221 Господарського процесуального кодексу України стосовно необхідності зазначення у заяві про прийняття додаткового рішення щодо стягнення судових витрат поважних причин неподання доказів судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Преміум Авто" заперечило проти її задоволення, просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржені судові рішення залишити без змін з мотивів у них викладених.

Від ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" надійшло клопотання про долучення доказів судових витрат.

Як установили попередні судові інстанції та це підтверджено матеріалами справи, згідно з виставленим ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" рахунку на оплату 23.12.2021 № 819 на суму 186 025,21 грн ТОВ "Преміум Авто" перерахувало 55 800,00 грн за товар, що підтверджується платіжною інструкцією від 23.12.2021 № 260.

Як свідчить рахунок на оплату від 23.12.2021 № 819, поставці підлягав товар - матриці OR-TAS 660 ф.6,0/85-41 для дерева в кількості 1 шт. за ціною 124 685,42 грн без ПДВ; обичайка TAS в кількості 2 шт. за ціною 15 167,92 грн без ПДВ, вартість обох обичайок становить 30 335,84 грн без ПДВ. Загальна сума товару становить 186 025,51 грн з ПДВ. Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки; повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі; товар відпускається за фактом надходження коштів на поточний рахунок постачальника, самовивозом за наявності довіреності та паспорта.

06.01.2022 ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" виставило ТОВ "Преміум Авто" рахунок на оплату № 6 на суму 298 080,00 грн, за яким поставці підлягав товар - матриця OGM 1.5 D 8/0/85 для лушпиння у кількості 4 шт.

ТОВ "Преміум Авто" згідно з платіжною інструкцією від 10.01.2022 № 324 перерахувало за товар 298 080,00 грн.

У січні 2022 року ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" передало ТОВ "Преміум Авто" матрицю OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння, компресія 85 мм, серійний номер GD 30976, виробництва Компанії General Dies SRL (Італія), на загальну суму 74 520,00 грн.

У зв`язку з непоставкою у повному обсязі попередньо оплаченого товару ТОВ "Преміум Авто" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" про стягнення 298 080,00 грн попередньої оплати за договором поставки від 06.01.2022, укладеним у спрощений спосіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2023 у справі № 910/13218/23 в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Господарський суд міста Києва виходив з того, що строк виконання ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" обов`язку з поставки товару є таким, що не настав, тому вимоги про стягнення попередньої оплати у розмірі 298 080,00 грн є передчасними.

Додатковим Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 у справі № 910/13218/23 стягнуто з ТОВ "Преміум Авто" на користь ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" 32 261,00 грн витрат на правничу допомогу.

30.11.2023 ТОВ "Преміум Авто" звернулося до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" з вимогою про поставку матриць OGM 1,5 D 8,05/85 для лушпиння у кількості 3 шт.

У відповідь на цю вимогу ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" 27.12.2023 у листі повідомило про передання ТОВ "Преміум Авто" товару згідно з рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819 засобами поштового зв`язку.

29.12.2023 ТОВ "Преміум Авто" повторно звернулося до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" з вимогою про поставку матриць OGM 1,5 D 8,05/85 для лушпиння у кількості 3 шт.

12.01.2024 і 15.02.2024 ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" зверталося до ТОВ "Преміум Авто" з листами, в яких вимагало прийняти та оплатити товар згідно з рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819, а також підписати видаткові накладні на поставку вказаного товару.

11.12.2024 ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" звернулося до ТОВ "Преміум Авто" з претензією про оплату товару згідно з рахунком від 23.12.2021 № 819 на суму 130 225,51 грн.

15.08.2024 ТОВ "Преміум Авто" звернулось до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" з претензією № 15/08 про повернення попередньої оплати в розмірі 279 360,00 грн згідно з рахунків на оплату від 23.12.2021 № 819 і від 06.01.2022 № 6.

09.01.2025 ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" звернулося до ТОВ "Преміум Авто" з заявою від 09.01.2025 № 1/1, в якій повідомило про зарахування однорідних вимог в сумі 130 225,51 грн згідно з рахунком від 23.12.2021 № 819 стосовно вимог ТОВ "Преміум Авто" до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" на суму 223 560,00 грн з повернення суми попередньої оплати згідно з рахунком від 06.01.2022 № 6, та однорідних вимог ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" до ТОВ "Преміум Авто" на суму 32 261,00 грн з відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 910/13218/23 стосовно вимог ТОВ "Преміум Авто" до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" на суму 223 560,00 грн з повернення суми попередньої оплати в розмірі 223 560,00 грн за товар згідно з рахунком від 06.01.2022 № 6.

Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" зверталося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Преміум Авто" про зобов`язання останнього прийняти товар та стягнення заборгованості в сумі 147 635,37 грн, з яких: 130 225,51 грн вартості товару за рахунком від 23.12.2021 № 819, 15 460,26 грн збитків, 854,25 грн - 3 % річних і 1 095,35 грн інфляційних втрат. Рішенням від 23.10.2024 у справі № 909/399/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025, у позові було відмовлено.

Предметом позову у цій справі є вимоги ТОВ "Преміум Авто" до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1.

Ухвалюючи судові рішення про задоволення позову, попередні судові інстанції урахували, зокрема, положення статей 203, 215, 601, 602 Цивільного кодексу України, судову практику суду касаційної інстанції щодо умов зарахування зустрічних однорідних вимог, дослідили обставини справи і наявні у ній докази, надали оцінку оспорюваному правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на відповідність його вимогам закону та установили фактичні обставини, за якими така умова як безспірність вимог, що зараховуються за оспорюваним правочином (відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань), відповідачем дотримана не була. Суди врахували, що, вирішуючи питання безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених питань по суті спору щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зокрема, як з`ясували суди попередніх інстанцій, на момент вчинення оспорюваного правочину вимоги відповідача до позивача про стягнення 130 225,51 грн вартості неоплаченого товару згідно з рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819, які, серед іншого, зараховуються за оспорюваним правочином, були спірними, зважаючи, у тому числі, на наявність судових рішень у справі № 909/399/24 у спорі про зобов`язання прийняти товар та стягнення заборгованості (спір стосувався умов поставки, наявності та розміру відповідного зобов`язання), та не визнавалися позивачем, що виключає відсутність такої обов`язкової умови для зарахування, як безспірність (прозорість) вимог.

За висновками судів попередніх інстанцій, докази, які підтверджують наявність у ТОВ "Преміум Авто" грошових зобов`язань зі сплати 130 225,51 грн за рахунком на оплату товару від 23.12.2021 № 819 як на момент вчинення спірного одностороннього правочину від 09.01.2025 № 1/1, так і на момент розгляду справи, у матеріалах справи відсутні. Водночас не містять матеріали справи й доказів визнання позивачем факту існування у нього заборгованості у розмірі 130 225,51 грн за товар згідно з рахунком на оплату від 23.12.2021 № 819, а також доказів на підтвердження поставки товару відповідно до цього рахунку, зокрема, підписаних сторонами видаткових накладних, актів звірки взаємних розрахунків, які би свідчили про визнання позивачем відповідних грошових зобов`язань. При цьому, господарські суди зазначили, що наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи спору щодо змісту, порядку виконання та розміру зобов`язань (що має місце у наведеному випадку) виключає можливість припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у добровільному порядку.

Крім того, суди зазначили, що включення до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1 вимог відповідача про стягнення суми витрат на правничу допомогу у справі № 910/13218/23 не спростовують встановлених судами обставин та їх висновків про недійсність оспорюваного одностороннього правочину.

Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як уже зазначалося, на обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржник посилався на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України і з цієї підстави було відкрито касаційне провадження.

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних у справі судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Разом із тим зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.

Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Крім того, посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Проаналізувавши висновки, які викладені у перелічених скаржником постановах Верховного Суду, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що здійснене господарськими судами правозастосування та висновки, наведені в оскаржуваних у цій справі судових рішеннях, не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Так, Верховний Суд відхиляє аргументи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень частини 2 статті 530, статей 655, 712 Цивільного кодексу України, без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у перелічених скаржником постановах Верховного Суду. Вказані норми є загальними та стосуються строку виконання зобов`язання, визначення поняття договору купівлі-продажу та договору поставки та, як свідчить зміст оскаржених судових рішень, положення цих норм не застосовувалися судами попередніх інстанцій під час вирішення спору про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у цій справі, що розглядається, висновки судів на них не ґрунтувалися. Водночас спір у справі № 916/1349/21 стосується стягнення заборгованості у зв`язку з простроченням покупця щодо оплати товару за контрактами. У справі № 916/1913/18 заявлено вимоги про стягнення боргу, пені та про зобов`язання прийняти товар у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів щодо оплати частини отриманого товару та обов`язку прийняти товар. У справі № 922/2115/19 спір стосується стягнення заборгованості за поставлений товар та пені.

Правовідносини у зазначених справах та у цій справі, що розглядається, за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями не є подібними, різним є і нормативно-правове регулювання, тому підстав для врахування висновків, викладених у цих постановах у наведеному випадку немає. Висновки у названих справах виокремлені скаржником із контексту судових рішень, при цьому не ураховані викладені в рішеннях правові позиції Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору в контексті досліджуваних судами у зазначених справах доказів та встановлених фактичних обставин. Звідси вказані для порівняння судові рішення не можуть бути релевантними до обставин цієї справи.

Колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на те, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови, саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Цитування у касаційній скарзі норм законодавства, наведення постанов Верховного Суду з цитуванням окремих витягів з їх тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на те, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Щодо посилань на необхідність врахування судами судових рішень Верховного Суду стосовно преюдиціальності обставин, то колегія суддів їх теж відхиляє, оскільки, як свідчить зміст оскаржених судових рішень, ухвалюючи судові рішення у справі, суди попередніх інстанцій виходили не лише виключно з обставин, встановлених судами у іншій господарській справі, а й з дослідження та оцінки наявних у цій справі, що розглядається, доказів, за результатом оцінки яких судами і були встановлені обставини, які мають значення для вирішення цієї справи, та прийняті у справі судові рішення про задоволення заявленого позову. Висновки суду касаційної інстанції щодо застосування положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за своїм змістом є загальним правилом визначення ознак преюдиційних обставин, наявність або відсутність яких оцінювалась судом касаційної інстанції у кожній наведеній справі з урахуванням предмета позову, суті правовідносин та встановлених фактичних обставин кожної конкретної справи.

Водночас посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 11.04.2024 у справі № 344/12148/23 щодо застосування положень частини 1 статті 246 Цивільного процесуального кодексу України, які аналогічні положенням частини стаття 221 Господарського процесуального кодексу України, є нерелевантними, адже фактичні обставини цих справ не є подібними до тих, що склалися у цій справі, що розглядається.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви позивача у цій справі, яка розглядакється, місцевий господарський суд виходив із того, що ТОВ "Преміум Авто" у позовній заяві навело орієнтовний розмір понесених витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги у цій справі; до закінчення судових дебатів повідомило суд про наявність у нього наміру подати докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги у цій справі у встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк.

Позивач протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення по суті спору від 21.05.2025 подав заяву від 25.05.2025 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив докази, що підтверджують заявлений розмір судових витрат (зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надані послуги, прибутковий касовий ордер), сформовані 21.05.2025, тобто датовані днем ухвалення судового рішення, що унеможливлювало подання таких доказів до закінчення судових дебатів, та, відповідно, й зумовило відсутність підстав для відмови у задоволенні вказаної заяви у зв`язку з необхідністю обґрунтування заявником поважних причин неподання відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, в якій подано касаційну скаргу, встановлені судами, оскаржені судові рішення у справі не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Доводи скаржника фактично ґрунтуються на власних запереченнях висновків судів, покладених в основу судових рішень про задоволення позову та стосуються виключно незгоди з встановленими судами обставинами справи, однак з огляду на визначені у статті 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції переоцінка доказів та встановлення по новому обставин справи не належить до повноважень Верховного Суду. Незгода скаржника з ухваленими судовими рішеннями у справі або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в них, не свідчить про їх незаконність.

З огляду на зазначене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень у справі з цієї підстави.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025, рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у цій справі.

Водночас, оскільки касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" на судові рішення у цій справі підлягає закриттю, то відшкодування скаржникові адвокатських витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025, рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/1600/25 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак