ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 904/2787/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Погребняка В. Я.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.

за участю ліквідатора Дочірнього підприємства «Автоскладський завод № 2» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» арбітражного керуючого Ткаченка Д. В. та представника Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків - Урєкє А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2025

у справі № 904/2787/21

про банкрутство Дочірнього підприємства «Автоскладський завод № 2» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс»

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/2787/21 про банкрутство Дочірнього підприємства «Автоскладський завод № 2» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» (далі - Підприємство, Боржник).

Постановою цього суду від 30.09.2021, серед іншого, визнано Підприємство банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича.

Короткий зміст заяви з грошовими вимогами

22.10.2024 до господарського суду надійшла заява Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі - Управління ДПС, податковий орган, кредитор скаржник) про визнання поточних грошових вимог до Підприємства на суму 13 635,86 грн та 6 056,00 грн судового збору.

Подану заяву податковий орган мотивував тим, що 11.12.2023 у Підприємства виник податковий борг у сумі 13 635,86 грн у виді нарахованої пені на податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № 201 від 14.02.2022.

13.11.2024 до господарського суду від ліквідатора Підприємства надійшло повідомлення про розгляд кредиторських вимог, відповідно до якого арбітражним керуючим відхилено грошові вимоги кредитора у повному обсязі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у справі № 904/2787/21, відхилено в повному обсязі грошові вимоги Управління ДПС до Підприємства на суму 13 635,86 грн та 6 056,00 грн судового збору.

Судові рішення мотивовані тим, що податковий борг у сумі 13 635,86 грн виник 11.12.2023 в результаті нарахування пені на податкове повідомлення-рішення (форма "Р") № 201 від 14.02.2022, грошове зобов`язання за яким набуло статус узгодженого 21.11.2023, тобто вже після визнання Підприємства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури постановою суду від 30.09.2021.

Водночас, за висновком судів першої та апеляційної інстанцій, нарахування пені у ліквідаційній процедурі Боржника суперечить приписам частини першої статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), відтак вимоги податкового органу підлягають відхиленню.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

Управління ДПС подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у справі № 904/2787/21, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити кредиторські вимоги податкового органу на суму 13 635,86 грн та 6 056,00 грн судового збору, а також судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 9 689,60 грн; зобов`язати арбітражного керуючого Ткаченка Д. В. здійснити зміни щодо включення кредиторських вимог Управління ДПС до реєстру вимог кредиторів.

Касаційну скаргу податковий орган мотивував підставами касаційного оскарження, які визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з урахуванням пункту 1 частини третьої статті 310 цього Кодексу та полягають у такому:

- неврахуванні судом апеляційної інстанції правового висновку Верховного Суду, згідно з яким поточні вимоги кредиторів знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11);

- не дослідженні судом зібраних у справі доказів, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

У мотивах поданої касаційної скарги Управління ДПС стверджує про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статей 73, 86, 236, 237 ГПК України, оскільки в податкового органу були всі законні підстави для звернення до суду із заявою про визнання кредиторських вимог.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Ліквідатор Підприємства подав відзив, у якому просив залишити касаційну скаргу податкового органу без задоволення з викладених у відзиві підстав, оскаржувані судові рішення залишити без змін як законні та обґрунтовані.

За змістом поданого відзиву арбітражний керуючий Ткаченко Д. В. стверджує про необґрунтованість доводів скаржника, оскільки із системного аналізу положень КУзПБ вбачається, що з моменту відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури та з цього моменту припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Касаційне провадження

26.09.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла зазначена вище касаційна скарга Управління ДПС.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С. В., Картере В. І.

У зв`язку з відрядженням судді Картере В. І. автоматизованою системою документообігу суду 13.10.2025 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатом якого визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Жуков С.В., Погребняк В. Я.

Ухвалою від 14.10.2025 Верховний Суд, серед іншого, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Управління ДПС на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у справі №904/2787/21; призначив касаційну скаргу до розгляду на 12.11.2025 о 11:15.

Судове засідання 29.10.2025 відбулось за участю Ліквідатора Підприємства та представника Управління ДПС (скаржника), які надали пояснення щодо суті вимог та доводів касаційної скарги. Інші учасники справи про банкрутство явку представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду касаційної скарги не є обов`язковою за законом і не визнавалася такою судом, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників судового процесу чи їх повноважних представників.

Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи в межах підстав оскарження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на таке.

Предметом судового розгляду є питання обґрунтованості поточних вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство, заявлених у ліквідаційній процедурі.

Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

За змістом наведених у статті 1 КУзПБ термінів, що вживаються для цілей цього Кодексу:

грошовим зобов`язанням (боргом) є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань, серед іншого, належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

боржником, серед іншого, є юридична особа, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав;

кредитором, серед іншого, є контролюючий орган, уповноважений відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 39 КУзПБ з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з абзацом третім частини восьмої статті 45 КУзПБ до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Водночас за приписами абзаців першого, другого частини четвертої статті 60 КУзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами цієї справи, податковий орган звернувся до господарського суду із заявою з поточними вимогами до Боржника після визнання останнього банкрутом, тобто у ліквідаційній процедурі.

У цьому зв`язку така заява правомірно була розглянута місцевим господарським судом у ліквідаційній процедурі Боржника у справі про його банкрутство (а не в позовному провадженні у межах такої справи) у відповідності до приписів частини четвертої статті 60 КУзПБ.

За змістом частини третьої статті 45 КУзПБ заява кредитора має містити, зокрема, розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені) та виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування; до заяви в обов`язковому порядку додаються, серед іншого, документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Верховний Суд зауважує, що під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд, у відповідності до норм КУзПБ, має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам, поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений ПК України, зокрема положеннями пунктів 1.1. та 1.3 статті 1. Однак, питання погашення податкового боргу з осіб, на яких поширюються процедури, визначені КУзПБ, регулюються цим Кодексом.

У підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України унормовано, що податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Водночас ПК України у пункті 129.1 статті 129 диференціює момент, з якого починається розрахунок пені в залежності від обставин виникнення податкового зобов`язання.

Так, згідно з підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Передумовою нарахування пені з підстав, передбачених підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, є несплата платником податків у встановлені законом строки суми узгодженого податкового зобов`язання.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України).

У цій справі з поданої кредитором заяви судами попередніх інстанцій встановлено, що Управління ДПС стверджувало, що заявлені ним 22.10.2024 грошові вимоги у сумі 13 635,86 грн є податковим боргом, що виник 11.12.2023, у зв`язку з нарахуванням пені на податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № 201 від 14.02.2022 на підставі рішення суду від 21.11.2023 у справі № 904/313/23.

Суди з`ясували, що податкове повідомлення-рішення від 14.02.2022 №201 форма "Р" було оскаржене Підприємством у судовому порядку, однак зрештою (після передачі справи від суду господарської юрисдикції до адміністративної та навпаки, зумовленої зміною правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо підсудності відповідних спорів, а також зміною законодавчого регулювання зазначеного питання) ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2023 було закрито провадження у справі №904/2787/21 (904/313/23) за позовом Підприємства до Управління ДПС про визнання протиправним та скасування, зокрема, зазначеного податкового повідомлення-рішення.

З наведеного суди попередніх інстанцій встановили, що податковий борг у сумі 13 635,86 грн виник 11.12.2023 в результаті нарахування пені на податкове повідомлення-рішення (форма "Р") № 201 від 14.02.2022, грошове зобов`язання за яким набуло статус узгодженого 21.11.2023, тобто вже після визнання Підприємства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури на підставі постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2021 у цій справі № 904/2787/21.

Частиною першою статті 59 КУзПБ, серед іншого, унормовано, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

- у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

- припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Зважаючи на зазначені імперативні норми та встановлену місцевим та апеляційним господарськими судами обставину того, що податковий борг у виді штрафних санкцій (пені) у сумі 13 635,86 грн виник 11.12.2023, тобто після ухвалення судом постанови від 30.09.2021 про визнання Підприємства банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, Верховний Суд вважає цілком обґрунтованою позицію попередніх судових інстанцій, за якою нарахування пені, у такому випадку, суперечить вимогам частини першої статті 59 КУзПБ.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого та заснованого на законі висновку про необхідність відхилення грошових вимог податкового органу з підстав їх необґрунтованості.

Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують та фактично зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою встановлених обставин справи та спонукання Верховного Суду до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 300 ГПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Водночас у цій справі суди попередніх інстанцій всебічно, повно і об`єктивно з`ясували всі обставини, які мали значення для правильного розгляду грошових вимог податкового органу, адже оцінка аргументів учасників справи та наявних у справі доказів була здійснена цими судами з дотриманням приписів процесуального закону.

Наведеним спростовуються протилежні безпідставні доводи скаржника.

Решта аргументів касаційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не було враховано висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, підлягають відхиленню за безпідставністю, адже відмінність правозастосування зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, встановленими судами, що виключає подібність таких справ за змістовним критерієм.

Більш того, наведений скаржником висновок у зазначеній справі стосується положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а не норм КУзПБ, якими врегульовані спірні правовідносини у цій справі.

З огляду на зазначене, в межах підстав касаційного оскарження заявником не наведено змістовних доводів на спростування обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Таким чином, доводи скаржника про невірне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, як і аргументи про неврахування правових висновків Верховного Суду, підлягають відхиленню з підстав їх необґрунтованості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Переглянувши у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги оскаржені судові рішення, Верховний Суд не встановив порушення чи невірного застосування норм права, на які посилався скаржник.

На підставі викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги податкового органу та необхідність залишення оскаржених судових рішень у цій справі без змін.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у справі № 904/2787/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік

Судді С. В. Жуков

В. Я. Погребняк