РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2025Справа № 910/11416/25

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом фізичної особи - підприємця Пренковської Альони Олександрівни ( АДРЕСА_1 ) до фізичної особи - підприємця Савостіної Юлії Юріївни ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 391 346,29 грн.,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.09.2025 в системі «Електронний суд» представником фізичної особи - підприємця Пренковської Альони Олександрівни сформовано позовну заяву до фізичної особи - підприємця Савостіної Юлії Юріївни про стягнення заборгованості за договором комісії №3 від 28.12.2021 у розмірі 391 346,29 грн з яких: основний борг - 310 000, 00 грн., пеня - 29 039,10 грн; інфляційні витрати - 42 548,74 грн., 3% річних у сумі 9 758,45 грн. та 11.09.2025 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 позовну заяву фізичної особи - підприємця Пренковської Альони Олександрівни залишено без руху.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 15.09.2025, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 23.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково; витребувано від фізичної особи - підприємця Савостіної Юлії Юріївни: звіт (и) про реалізацію Товару; Акт (и) приймання-передачі наданих послуг; встановлено строк для подання витребуваних судом доказів - до 10.10.2025; попереджено фізичну особу - підприємця Савостіну Юлію Юріївну, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали; встановлено позивачу строк до 10.10.2025 надати суду додатки №1 та № 2 до Договору комісії №3 від 28.12.2021.

29.09.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) учасників справи відмовлено.

08.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано відзив на позовну заяву у відповідності до якого представник зазначив:

- що надані позивачем докази не підтверджують направлення вимоги відповідачу;

- ФОП Савостіна Ю.Ю. не отримувала вимогу про оплату переданого товару, для неї не розпочався перебіг встановленого статтею 530 Цивільного кодексу України семиденного строку для виконання такого обов`язку;

- просить залишити без розгляду клопотання ФОП Пренковської А.О. про витребування доказів;

- просить витребувати оригінали наданих ФОП Пренковською А.О. документів для перевірки їх достовірності та змісту.

13.10.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано відповідь на відзив у відповідності до якого представник вважає позовні вимоги обґрунтованими, належним чином підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

13.10.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано додаткові пояснення у відповідності до яких представник зазначив, що станом на момент подання позовної заяви додатки №1 та №2 до договору комісії №3 від 28.12.2021 були відсутні у Позивача та залишаються ненаданими Відповідачем.

Ухвалою суду від 16.10.2025 постановлено: відмовити фізичній особі - підприємцю Савостіній Юлії Юріївні у клопотанні про витребування оригіналів доказів; повторно витребувати від фізичної особи - підприємця Савостіної Юлії Юріївни: звіт (и) про реалізацію Товару; Акт (и) приймання-передачі наданих послуг; встановити строк для подання витребуваних судом доказів - до 24.10.2025; попереджено фізичну особу - підприємця Савостіну Юлію Юріївну, що у разі ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, судом будуть застосовані заходи процесуального примусу, передбачені пунктом 4 частини 1 статті 132 Господарського процесуального Кодексу України, а саме штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 135 ГПК України).

20.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано клопотання про продовження строку для виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року до 28 жовтня 2025 року включно.

Ухвалою суду від 24.10.2025 клопотання представника відповідача про продовження строку для виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року - задоволено; продовжено процесуальний строк, встановлений судом в ухвалі від 16.10.2025 року у справі №910/11416/25 для надання витребуваних судом документів до 28.10.2025 (включно).

28.10.2025 представником відповідача сформовано клопотання про витребування від Фізичної особи-підприємця Пренковської Альони Олександрівни підписані сторонами додаткові угоди до Договору комісії №3 від 28.12.2021 щодо продовження строку дії договору.

Також 28.10.2025 представником відповідача сформовано Додаткові пояснення у справі у відповідності до яких представник зазначив про об`єктивну неможливість надання Відповідачем витребуваних доказів внаслідок їх відсутності (з огляду на закінчення строку дії правочину, який передбачав їх складання).

29.10.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано заперечення на клопотання про витребування доказів у якому представник зокрема зазначив про порушення строків на подання останнього.

Ухвалою суду від 30.10.2025 відмовлено фізичній особі - підприємцю Савостіній Юлії Юріївні у клопотанні про витребування доказів.

05.11.2025 представником відповідача сформовано клопотання про витребування від Фізичної особи-підприємця Пренковської Альони Олександрівни додаткові угоди до Договору комісії №3 від 28.12.2021 щодо продовження строку дії договору.

Ухвалою суду від 10.11.2025 відмовлено фізичній особі - підприємцю Савостіній Юлії Юріївні у клопотанні про витребування доказів.

11.11.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано заперечення на клопотання про витребування доказів.

17.11.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано Додаткові пояснення у справі у відповідності до яких представник зазначив, що сума боргу дійсно становила 310 000 грн. станом на дату звернення Позивача до суду. Після відкриття провадження у справі Відповідач вже частково погасила основну суму заборгованості, сплатила 40 500 грн., залишок складає 269 500 грн. При цьому, при оплаті в призначенні платежу Відповідач вказувала "Сплата згідно акту взаєморозрахунків від 01.09.2024" без посилання на будь-який договір. Такі оплати Позивач прийняла без заперечень.

Між сторонами не укладалися додаткові угоди про продовження строку дії Договору, а тому його дія не поширюється на спірні правовідносини, які виникли вже після закінчення строку його дії (2024 рік).

На думку представника вказане також підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва у цій справі від 10.11.2025, де суд констатував відсутність існування таких доказів як укладені додаткові угоди до Договору. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку дії Договору Позивач не надала.

Окрім того представник вважає, що прострочення виникло лише з 02.07.2025, прострочення з оплати 310 000 грн. та 23 952 грн. у період з 02.09.2024 по 01.07.2025 не мало місця.

В такому разі вимоги про стягнення інфляційних втрат на думку представника не підлягають задоволенню, так як в період прострочення (з 02.07.2025 по 10.09.2025) індекс інфляції становив менше 100%, а тому розмір інфляційних втрат є від`ємним. Також підлягає зменшенню розмір вимог про стягнення трьох процентів річних.

На думку представника у задоволенні пені необхідно відмовити, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню, вимоги про стягнення трьох процентів річних необхідно задовольнити частково, лише за період з 02.07.2025 по 10.09.2025.

Таким чином представник просить задовольнити позовну заяву Пренковської Альони Олександрівни частково, в частині стягнення 296 500 грн. основної суми заборгованості, 1 809,04 грн. трьох процентів річних.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

28.12.2021 між фізичною особою-підприємцем Пренковською Альоною Олександрівною (далі Позивач, Комітент) та фізичною особою-підприємцем Савостіною Юлією Юріївною (далі - Відповідач, Комісіонер) було укладено Договір комісії №3 від 28 грудня 2021 р (далі - Договір).

За умова п. 1.1-1.2 Договору, Комісіонер зобов`язується здійснювати продаж майна Комітента (надалі - Товар) від власного імені, але за рахунок Комітента, а Комітент зобов`язується оплатити послуги Комісіонера.

Товар передається Комітентом Комісіонеру в асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами у Специфікації та з урахуванням Замовлення Комісіонера.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що ціна Товару, згідно з якою Комітент передає Товар Комісіонеру, має бути вказана в накладних (актах приймання-передачі, інших документах, що підтверджують передачу Товару), які надаються Комітентом Комісіонеру разом із партією Товару, та повинна відповідати ціні Товару, вказаній в Специфікації.

Положеннями п. 2.6 Договору передбачено, що ціна Товару є сумою, яку Комісіонер зобов`язується повернути Комітенту в порядку встановленому Договором після продажу Товару третім особам.

Комісіонер зобов`язується продавати Товар третім особам з націнкою відносно ціни Товару. Така націнка самостійно визначається Комісіонером та/або третьою особою, яка залучена до продажу Товару. Націнка, визначена Комісіонером, вважається винагородою Комісіонера та самостійно відраховується Комісіонером при здійсненні розрахунків з Комітентом.

Пунктом 2.11 Договору передбачено, що оплата ціни Товару Комісіонером Комітенту здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів і моменту закінчення місяця, у якому відбулася реалізація Товару (продаж третім особа (покупцям) через мережу магазинів «Сільпо») за умови, що Комітент належним чином виконай вимоги п. 2.10. цього Договору. Якщо комітент виконав вимоги п. 2.10. цього Договору невчасно, строк відстрочення платежу рахується від дати належного виконання Комітентом всіх умов п. 2.10 цього Договору.

У відповідності до п. 2.13 Договору Комісіонер не пізніше _ числа місяця надає Комітенту звіт про реалізацію Товару, за формою встановленою у Додатку № 2 до цього Договору, за попередній місяць шляхом надсилання на електронну адресу Комітента, вказану у п.3.3. цього Договору. Приймання наданих послуг оформлюється Актом приймання-передачі послу за формою встановленою у Додатку № 1 до цього Договору, який складається Комісіонером та передається Комітенту у 2 (двох) екземплярах. Комітент зобов`язується підписати Акт приймання-передачі послуг та передати екземпляр Комісіонера протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання таких актів від Комісіонера. У разі якщо протягом зазначеного строку Комітент не передасть Комісіонеру підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг, то такі послуги вважаються наданими належним чином, прийняті Комітентом без заперечень та підлягають винагороді.

У випадку порушення строків оплати ціни реалізованого Товару, передбачених цим Договором, Комісіонер оплачує на користь Комітента пеню в розмірі 0.05 відсотків розраховану від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п. 7.2 Договору).

Пунктом 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 12.6 Договору додатками до Договору є:

- Додаток №1 «Акт приймання - передачі наданих послуг»;

- Додаток №2 «Звіт про реалізацію».

Ухвалою суду від 23.09.2025 витребувано від фізичної особи - підприємця Савостіної Юлії Юріївни: звіт (и) про реалізацію Товару; Акт (и) приймання-передачі наданих послуг та позивачу встановлено строк до 10.10.2025 для надання суду додатки №1 та № 2 до Договору комісії №3 від 28.12.2021.

У той же час ні позивачем, ні відповідачем не виконано вимоги ухвали суду.

Окрім того в матеріалах справи відсутня Специфікація.

Як вказує позивач замовлення відповідачем надсилались, а позивачем підтверджувались шляхом обміну повідомленнями у месенджері «Telegram».

Кожне Замовлення містило інформацію щодо обсягу, асортименту та строків постачання Товару, що підтверджується скріншотами листування в месенджері «Telegram» із зазначенням змісту та дати Замовлень від 15 січня 2024 р., 12 лютого 2024 р., 26 лютого 2024 р., 15 березня 2024 р., 25 березня 2024 р., 11 квітня 2024 р., 10 травня 2024 р., 12 червня 2024 р., 03 липня 2024 р.

Позивач зазначає, що на виконання зазначених зобов`язань, позивачем було здійснено відправку Товару відповідачу Новою Поштою і до кожної партії Товару було додано видаткові накладні, а саме: №18012024-1 від 18 січня 2024 року на суму 18 760 грн., №20012024-1 від 20 січня 2024 року на суму 25 760 грн., №16022024 від 16 лютого 2024 року на суму 38 500 грн., №12032024 від 12 березня 2024 року на суму 26 200 грн., №18032024 від 18 березня 2024 року на суму 35 000 грн., №26032024 від 26 березня 2024 року на суму 21 000 грн., №28032024 від 28 березня 2024 року на суму 19 800 грн., №14042024 від 14 квітня 2024 року на суму 26 800 грн., №21042024 від 21 квітня 2024 року на суму 14 000 грн., №15052024 від 15 травня 2024 року на суму 40 800 грн., №15062024 від 15 червня 2024 року на суму 40 800 грн., видаткова накладна №6072024 від 06 липня 2024 року на суму 31 000 грн.

У підтвердження направлення товару представник позивача надав експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта», які оформлені відповідно до кожного Замовлення: № 8474 від 20.01.2024; № 0743 від 16.02.2024; № 7117 від 12.03.2024; № 6451 від 18.03.2024; № 5181 від 26.03.2024; № 7460 від 28.03.2024; № 4111 від 14.04.2024; № 3465 від 21.04.2024; № 7810 від 15.05.2024; № 7353 від 15.06.2024; № 1328 від 07.07.2024.

В якості доказів здійснення господарських операцій між Позивачем і Відповідачем по Договору комісії №3 представник надав платіжні інструкції за 2023 рік: №23/08/2023 від 23.08.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №05/05082023 від 05.07.2023 р. Без ПДВ.»; №854 від 13.09.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №05/05092023 від 05.09.2023 р. Без ПДВ.»; №962 від 17.10.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №02/102023 від 02.10.2023 р. Без ПДВ.»; №980 від 17.10.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №05/05102023 від 05.10.2023 р. Без ПДВ.»; №1040 від 23.11.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/112023 від 03.11.2023 р. Без ПДВ.»; №1048 від 07.12.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/03102023 від 03.10.2023 р. Без ПДВ.»; №1068 від 11.12.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/03112023 від 03.11.2023 р. Без ПДВ.», платіжні інструкції за 2024 рік: №1105 від 12.01.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/03122023 від 03.12.2023 р. Без ПДВ.»; №1227 від 08.04.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/02022024 від 05.07.2023 р. Без ПДВ.»; №1244 від 15.04.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/032024 від 03.03.2024 р. Без ПДВ.»; №1298 від 12.05.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/052024 від 03.05.2023 р. Без ПДВ.»; №1314 від 20.05.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/042024 від 03.04.2023 р. Без ПДВ.»; №1782 від 31.12.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно Акту звірки на 01.09.2024 р. Без ПДВ.»; №1155 від 09.02.2024 «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/012024 від 03.01.2024 р. Без ПДВ.».

01 вересня 2024 р. сторонами - фізичною особою-підприємцем Савостіною Юлею Юріївною та фізичною особою-підприємцем Пренковською Альоною Олександрівною, підписано Акт звірки взаєморозрахунків, з якого вбачається, що станом на 01 січня 2024 р. борг становить 173 898 грн., за період з 18.01.2024 р. по 06.07.2024 р. Позивачем було здійснено відправку товару на загальну суму 338 420 грн. З означеного акту вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату на суму 178 366 грн.

З метою досудового врегулювання спору та надання Відповідачу можливості виконати зобов`язання без звернення до суду, Позивач двічі направляв письмові претензії, зокрема:

- претензію вих. № 16/05 від « 16» травня 2025 року, за якою позивач вимагав фізичну особу-підприємця Савостіну Юлію Юріївну виконати належним чином зобов`язання за Договором та невідкладно перерахувати борг у сумі 310 000 (триста десять тисяч) гривень 00 коп., пеню в сумі 41 284,10 (сорок одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 10 коп., інфляційні витрати у сумі 36 703 (тридцять шість тисяч сімсот три) гривні 69 коп., а також 3% річних у сумі 6 777 (шість тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 36 коп. з подальшим донарахуванням вказаних сум до моменту фактичного здійснення платежу.

У разі відмови від задоволення цієї претензії або залишення її без відповіді фізична особа-підприємець Пренковська Альона Олександрівна буде змушена звернутись за захистом своїх майнових прав з позовом до суду. При цьому, в разі задоволення позову, крім суми боргу та пені, з відповідача, тобто з фізичної особи-підприємця Савостіної Юлії Юріївни буде стягнуто також і понесені судові витрати.

Відповідь на претензію позивачем очікується протягом 1 місяця від дня її отримання відповідачем. В якості доказів надіслання останньої представником позивача надано рекомендоване повідомлення про вручення за № відправлення №698.

- претензію вих. № 03/06 від « 03» червня 2025 року, за якою позивач вимагав фізичну особу-підприємця Савостіну Юлію Юріївну виконати належним чином зобов`язання за Договором та невідкладно перерахувати борг у сумі 310 000 (триста десять тисяч) гривень 00 коп., пеню в сумі 44074 (сорок чотири тисячі сімдесят чотири) гривні 10 коп., інфляційні витрати у сумі 36 703 (тридцять шість тисяч сімсот три) гривні 69 коп., а також 3% річних у сумі 7 235 (сім тисяч двісті тридцять п`ять) гривень 99 коп. з подальшим донарахуванням вказаних сум до моменту фактичного здійснення платежу.

У разі відмови від задоволення цієї претензії або залишення її без відповіді фізична особа-підприємець Пренковська Альона Олександрівна буде змушена звернутись за захистом своїх майнових прав з позовом до суду. При цьому, в разі задоволення позову, крім суми боргу та пені, з відповідача, тобто з фізичної особи-підприємця Савостіної Юлії Юріївни буде стягнуто також і понесені судові витрати.

Відповідь на претензію позивачем очікується протягом 1 місяця від дня її отримання відповідачем. В якості доказів надіслання останньої представником позивача надано рекомендоване повідомлення про вручення за № відправлення №698. В якості доказів надіслання останньої представником позивача надано рекомендоване повідомлення про вручення за № відправлення №047, опис вкладення.

Оскільки відповіді на претензії не надходила, позивач звернувся з позовом до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором комісії №3 від 28.12.2021 у розмірі 391 346,29 грн з яких: основний борг - 310 000, 00 грн., пеня - 29 039,10 грн; інфляційні витрати - 42 548,74 грн., 3% річних у сумі 9 758,45 грн.

Відповідач заперечує в частині стягнення інфляційних втрат оскільки в період прострочення (з 02.07.2025 по 10.09.2025) індекс інфляції становив менше 100%, а тому розмір інфляційних втрат є від`ємним. Також підлягає зменшенню розмір вимог про стягнення трьох процентів річних.

На думку представника у задоволенні пені необхідно відмовити, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню, вимоги про стягнення трьох процентів річних необхідно задовольнити частково, лише за період з 02.07.2025 по 10.09.2025.

Таким чином представник просить задовольнити позовну заяву Пренковської Альони Олександрівни частково, в частині стягнення 296 500 грн. основної суми заборгованості, 1 809,04 грн. трьох процентів річних.

Окрім того представник зазначив, що між сторонами не укладалися додаткові угоди про продовження строку дії Договору, а тому його дія не поширюється на спірні правовідносини, які виникли вже після закінчення строку його дії (2024 рік).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі.

Представником позивача долучено скріншоти листування в месенджері «Telegram» із зазначенням змісту та дати Замовлень від 15 січня 2024 р., 12 лютого 2024 р., 26 лютого 2024 р., 15 березня 2024 р., 25 березня 2024 р., 11 квітня 2024 р., 10 травня 2024 р., 12 червня 2024 р., 03 липня 2024 р.

У Постанові КГС ВС від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21 колегія суддів зазначила наступне: При вирішенні цього спору про стягнення заборгованості за договором перед Верховним Судом постали питання щодо належності, допустимості та достовірності електронних доказів: 1) листування представників позивача і представників відповідача стосовно надання послуг у месенджері Telegram; 2) листування представників позивача і відповідача електронною поштою; 3) відомостей про надані послуги у системі управління проектами Jira; 4) відомостей з середовища обміну результатами роботи GitLab.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 ЦК України (постанови ВС від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, на яку посилався скаржник, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21).

Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Таким чином суд приймає в якості доказів скріншоти листування в месенджері «Telegram», які досліджуються судом у їх сукупності.

Суд наголошує, що долучена представником позивача переписка в месенджері «Telegram» датуються за період від 15 січня 2024 р. по 03 липня 2024 р.

Позивач зазначає, що на виконання зазначених зобов`язань, позивачем було здійснено відправку Товару відповідачу Новою Поштою і до кожної партії Товару було додано видаткові накладні, а саме: №18012024-1 від 18 січня 2024 року на суму 18 760 грн., №20012024-1 від 20 січня 2024 року на суму 25 760 грн., №16022024 від 16 лютого 2024 року на суму 38 500 грн., №12032024 від 12 березня 2024 року на суму 26 200 грн., №18032024 від 18 березня 2024 року на суму 35 000 грн., №26032024 від 26 березня 2024 року на суму 21 000 грн., №28032024 від 28 березня 2024 року на суму 19 800 грн., №14042024 від 14 квітня 2024 року на суму 26 800 грн., №21042024 від 21 квітня 2024 року на суму 14 000 грн., №15052024 від 15 травня 2024 року на суму 40 800 грн., №15062024 від 15 червня 2024 року на суму 40 800 грн., видаткова накладна №6072024 від 06 липня 2024 року на суму 31 000 грн.

У підтвердження направлення товару представник позивача надав експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта», які оформлені відповідно до кожного Замовлення: № 8474 від 20.01.2024; № 0743 від 16.02.2024; № 7117 від 12.03.2024; № 6451 від 18.03.2024; № 5181 від 26.03.2024; № 7460 від 28.03.2024; № 4111 від 14.04.2024; № 3465 від 21.04.2024; № 7810 від 15.05.2024; № 7353 від 15.06.2024; № 1328 від 07.07.2024.

Суд наголошує, що долучені представником позивача видаткові накладні на відправку Товару відповідачу Новою Поштою та експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта» датовані 2024 роком.

В якості доказів здійснення господарських операцій між Позивачем і Відповідачем по Договору комісії №3 представник надав платіжні інструкції за 2023 рік:

№23/08/2023 від 23.08.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №05/05082023 від 05.07.2023 р. Без ПДВ.»; №854 від 13.09.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №05/05092023 від 05.09.2023 р. Без ПДВ.»; №962 від 17.10.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №02/102023 від 02.10.2023 р. Без ПДВ.»; №980 від 17.10.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №05/05102023 від 05.10.2023 р. Без ПДВ.»; №1040 від 23.11.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/112023 від 03.11.2023 р. Без ПДВ.»; №1048 від 07.12.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/03102023 від 03.10.2023 р. Без ПДВ.»; №1068 від 11.12.2023 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/03112023 від 03.11.2023 р. Без ПДВ.»;

платіжні інструкції за 2024 рік:

№1105 від 12.01.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/03122023 від 03.12.2023 р. Без ПДВ.»; №1227 від 08.04.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/02022024 від 05.07.2023 р. Без ПДВ.»; №1244 від 15.04.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/032024 від 03.03.2024 р. Без ПДВ.»; №1298 від 12.05.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/052024 від 03.05.2023 р. Без ПДВ.»; №1314 від 20.05.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/042024 від 03.04.2023 р. Без ПДВ.»; №1782 від 31.12.2024 р. призначення платежу: «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно Акту звірки на 01.09.2024 р. Без ПДВ.»; №1155 від 09.02.2024 «Оплата по договору комісії №3 від 28.12.2020 року згідно звіту №03/012024 від 03.01.2024 р. Без ПДВ.».

Суд наголошує, що долучені представником позивача платіжні інструкції датовані 2023/2024 роком.

З долучених вище доказів з урахуванням акту звірки вбачається, що у відповідача обліковувалась заборгованість до 01.01.2024 у розмірі 173898,00 грн та з 12.01.2024 по 06.07.2024 складала 338 420,00 грн.

З урахуванням часткових оплат, які здійснені відповідачем у період 2023/2024 у відповідача станом на 01.09.2024 обліковувалась заборгованість у розмірі 333 952,00 грн.

Позивач стверджує, що пунктом 10.1 договору прямо передбачено, що "цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, але у будь-якому випадку до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань за договором у повному обсязі". Це означає, що сторони прямо узгодили - строк дії договору не обмежується календарною датою 31.12.2021, а подовжується до повного виконання взаємних зобов`язань. Таким чином, на момент здійснення поставок, а також виникнення зобов`язання відповідача щодо розрахунку за отриманий товар, договір залишався чинним.

У той же час відповідач зазначає, що строк дії договору закінчився 31 грудня 2021 року, а відтак застосовувати положення останнього є неможливим.

Окрім того представник відповідача зазначає, що між сторонами не укладалися додаткові угоди про продовження строку дії Договору, а тому його дія не поширюється на спірні правовідносини, які виникли вже після закінчення строку його дії (2024 рік).

На думку представника відповідача вказане також підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва у цій справі від 10.11.2025, де суд констатував відсутність існування таких доказів як укладені додаткові угоди до Договору. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку дії Договору Позивач не надала.

Суд звертає увагу представника відповідача, що в ухвалі від 10.11.2025 не встановлював наявність чи відсутність додаткових угод, а процитовано представника відповідача, який вказав: ««У зв`язку з цим, просимо витребувати від Позивача додаткові угоди на підставі ч.2 ст.74 ГПК України. З огляду на те, що відповідних доказів не існує у природі, положення статті 80, 81 ГПК України щодо строку для надання доказів або клопотання про витребування доказів, не поширюються на це клопотання».

Суд зазначив, що: «Відтак представник відповідача подаючи клопотання про витребування констатує, що відповідних доказів не існує у природі, а відтак суду незрозуміло яким чином суду необхідно витребувати докази, які не існують у природі».

Таким чином саме представник констатував про відсутність таких доказів, попри те все одно просив їх витребувати від позивача.

Так, при розгляді даного спору суду необхідно встановити чи застосовуються положення п. 10.1 Договору, яким передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі.

Ключовим при розгляді даного спору є встановлення чи у період з дати укладення Договору комісії №3 від 28 грудня 2021 р по 31 грудня 2021 між сторонами були невиконанні зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2019 № 910/16750/18 викладено позицію, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і зазначена обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Суд зазначає, що ст.129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене з урахуванням того, що долучена представником позивача переписка в месенджері «Telegram» датуються за період від 15 січня 2024 р. по 03 липня 2024 р; долучені представником позивача видаткові накладні на відправку Товару відповідачу Новою Поштою та експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта» датовані 2024 роком; долучені представником позивача платіжні інструкції датовані 2023/2024 роком; відсутність в матеріалах справи Додаткових угод на продовження строку дії Договору, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що у період з дати укладення Договору комісії №3 від 28 грудня 2021 р по 31 грудня 2021 між сторонами були невиконанні зобов`язання у суду відсутні підстави для застосування п. 10.1 Договору.

Представник відповідача у Додаткових поясненнях у справі сформованих в системі «Електронний суд» 17.11.2025 не заперечує, що на дату звернення з даним позовом за відповідачем ФОП Савостіною Ю.Ю. обліковувалась сума боргу у розмірі 310 000 грн. Разом з тим після відкриття провадження у справі відповідачем частково сплачено основну суму заборгованості у розмірі 40 500,00 грн., відтак залишок складає 269 500,00 грн.

Тобто, відповідачем визнано заборгованість з урахуванням часткових оплат у розмірі 269 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вбачається із платіжних доручень наданих представником відповідача № 2.364050611.1 від 20.10.2025 на суму 10 000,00 грн, № 1.365216507.1 від 21.10.2025 на суму 5 000,00 грн, № 1.378727343.1 від 30.10.2025 на суму 5 000,00 грн, № 1.384486767.1 від 03.11.2025 на суму 10 000,00 грн, № 1.389625139.1 від 07.11.2025 на суму 10 500,00 грн, відповідач сплатив на користь позивача заборгованість розмірі 40500,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки сума боргу у розмірі 40500,00 грн. сплачена відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 40500,00 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки відповідачем було здійснено оплату у розмірі 40500,00 грн, витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача з огляду на те, що пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, повертається за ухвалою суду особі, яка його сплатила, за клопотанням цієї особи.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і результат вирішення спору відсутній, то при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору підлягає застосуванню положення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Аналогічна правова позиція наведене у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №904/9628/17, від 19.02.2020 у справі №903/181/19.

Оскільки при розгляді справи № 910/11416/25 по суті розглядається, суд не вбачає підстав для повернення судового збору з Державного бюджету України.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 269 500,00 грн.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач заявила до стягнення з відповідача пеню - 29 039,10 грн; інфляційні витрати - 42 548,74 грн., 3% річних у сумі 9 758,45 грн.

Стосовно заявленого розміру пені, суд зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Оскільки суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що у період з дати укладення Договору комісії №3 від 28 грудня 2021 р по 31 грудня 2021 між сторонами були невиконанні зобов`язання у суду відсутні підстави для застосування п. 10.1 Договору, а відтак застосувати п.7.2 Договору, яким передбачено, що у випадку порушення строків оплати ціни реалізованого Товару, передбачених цим Договором, Комісіонер оплачує на користь Комітента пеню в розмірі 0.05 відсотків розраховану від простроченої суми оплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ не вбачається за можливе.

З огляду на що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою ст. 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою ст. 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 № 491-IV (далі - Закон № 491-IV) визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону № 491-IV).

Положеннями ст. 2 Закону № 491-IV передбачено, що як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру. Водночас вказаною статтею Закону № 491-IV законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок).

Положеннями п. 1 Порядку передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Абзацом другим п. 1-1 Порядку передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (п. 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону № 491-IV, приписи Порядку та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий п. 4 Порядку).

Умовами ст. 625 ЦК України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Позивач претензію вих. № 16/05 від « 16» травня 2025 року, вимагав фізичну особу-підприємця Савостіну Юлію Юріївну виконати належним чином зобов`язання за Договором та невідкладно перерахувати борг у сумі 310 000 (триста десять тисяч) гривень 00 коп., пеню в сумі 41 284,10 (сорок одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 10 коп., інфляційні витрати у сумі 36 703 (тридцять шість тисяч сімсот три) гривні 69 коп., а також 3% річних у сумі 6 777 (шість тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 36 коп. з подальшим донарахуванням вказаних сум до моменту фактичного здійснення платежу.

У разі відмови від задоволення цієї претензії або залишення її без відповіді фізична особа-підприємець Пренковська Альона Олександрівна буде змушена звернутись за захистом своїх майнових прав з позовом до суду. При цьому, в разі задоволення позову, крім суми боргу та пені, з відповідача, тобто з фізичної особи-підприємця Савостіної Юлії Юріївни буде стягнуто також і понесені судові витрати.

Відповідь на претензію позивачем очікується протягом 1 місяця від дня її отримання відповідачем. В якості доказів надіслання останньої представником позивача надано рекомендоване повідомлення про вручення за № відправлення №698.

З матеріалів справи вбачається, що остання була повернута відправнику.

Оскільки суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що у період з дати укладення Договору комісії №3 від 28 грудня 2021 р по 31 грудня 2021 між сторонами були невиконанні зобов`язання у суду відсутні підстави для застосування п. 2.11 Договору.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2) частини 1 розділу ІІ Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Згідно з пунктами 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що з урахуванням строку пересилання направленого 17.05.2025 поштового відправлення + 3 дні (пересилання простої письмової кореспонденції у межах області та між обласними центрами України) + 7 днів прострочення з виконання вимоги позивача наступило з 28.05.2025 року.

У той же час позивачем визначено дату, з якої мають нараховуватись 3% (за період з 02.09.2024 по 10.09.2025) та інфляційні втрати (з 02.09.2024 - 31.08.2025).

Суд здійснивши власний розрахунок дійшов висновку що розмір 3% річних, який підлягає до стягнення складає 2700,82 грн та інфляційні втрати, які підлягають до стягнення з відповідача складають 1231,33 грн. В іншій частині слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того суд звертає увагу представника позивача, що предметом поданого позову є стягнення 391 346,29 грн.

У той же час позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5001,35 грн, тобто фізичною особою - підприємцем Пренковською Альоною Олександрівною, підлягав до сплати судовий збір в розмірі 5870,19 грн тоді як останньою було сплачено судовий збір у розмірі 5001,35 грн згідно платіжної інструкції №366 від 04.08.2025.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Таким чином, за розгляд даної позовної заяви судовий збір повинен був сплачений у розмірі 5870,19 грн.

Водночас, судом враховано приписи п. 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України», якщо факт недоплати судового збору з`ясовано господарським у процесі розгляду прийнятої заяви, суд у залежності від конкретних обставин справи може достягнути належну суму судового збору.

Таким чином, суд вважає за можливе достягнути судовий збір у розмірі 868,84 грн. з фізичної особи - підприємця Пренковської Альони Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 40500,00 грн.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Савостіної Юлії Юріївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи - підприємця Пренковської Альони Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) основну заборгованість у розмірі 269 500 (двісті шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп, 3% річних у розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) грн. 82 коп, інфляційні втрати у розмірі 1231 (одна тисяча двісті тридцять одна) грн. 33 коп. та судовий збір у розмірі 4708 (чотири тисячі сімсот вісім) грн. 98 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з фізичної особи - підприємця Пренковської Альони Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України 868 (вісімсот шістдесят вісім) грн. 84 коп. судового збору.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.11.2025.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ