ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2025 р. Справа №914/597/23(914/1531/25)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Копець Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Металзюкрайн Корп Лтд б/н від 23.10.2025 (вх. № 01-05/3124/25 від

24.10.2025)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 (суддя Трускавецький В.П.)

у справі № 914/597/23 (914/1531/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Металзюкрайн Корп Лтд (надалі ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд), м. Одеса

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, м. Одеса

про визнання недійсними правочинів щодо односторонньої відмови від договорів оренди державного майна

в межах справи № 914/597/23

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Металзюкрайн Корп Лтд

(надалі ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд), м. Одеса

з участю представників:

від позивача в режимі відеоконференції: Абрамов В.В. розпорядник майна (арбітражний керуючий);

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/597/23 про банкрутство ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд», яка перебуває на стадії судової процедури розпорядження майном боржника (ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд»), введеної ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.03.2023. Повноваження розпорядника майна ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд» виконує арбітражний керуючий Абрамов Віталій Валерійович.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про визнання недійсними правочинів, оформлених повідомленнями від 20.02.2025 № №11-06-00806, 11-06-00801, 11-06-00803, 11-06-00805, 11-06-00802, щодо односторонньої відмови від договорів оренди нерухомого державного майна від 12.09.2003 №КД-4301, від 20.11.2018 №ДФ-431, від 01.09.2010 №ДФ-269, від 20.11.2018 №ДФ-430, від 06.01.2011 №ДФ-290, укладених між РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях та ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд».

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ні укладеними договорами оренди, ні законодавством України не передбачено права орендодавця на розірвання договорів оренди в односторонньому порядку без звернення до суду. Предметами договорів оренди нерухомого майна є нерухоме майно, яке отримано позивачем в оренду для здійснення господарської діяльності. Втрата позивачем орендованого майна призведе до неможливості здійснення ним основної господарської діяльності, що в свою чергу призведе до втрати позивачем доходу, який міг збільшити його активи (ліквідаційну масу).

Також у позовній заяві заявлене клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ДП Одеський морський торговельний порт.

Разом з даною позовною заявою розпорядником майна ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд арбітражним керуючим Абрамовим В. В. подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд вчиняти дії щодо передачі Регіональному відділенню ФДМУ по Одеській та Миколаівській області та ДП Одеський морський торговельний порт та/або вилучення або прийняття від ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд нерухомого майна, яке зазначене в прохальній частині заяви. У п.3 заяви заявник просить заборонити Регіональному відділенню ФДМУ по Одеській та Миколаівській області та ДП Одеський морський торговельний порт вчиняти дії щодо передачі будь-кому, крім ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд в користування чи на зберігання нерухомого майна, а також дії, спрямовані на виникнення, зокрема, але не виключно, на підставі договору послуг публічного зберігання, прав використання наступного нерухомого майна будь-ким, крім ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд. (Т-1, а.с.130-136).

Дана заява обґрунтована тим, що Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській та Миколаівській області та ДП Одеський морський торговельний порт вчиняються дії щодо повернення майна з оренди та передачі такого майна в оренду іншим особам. Заявник стверджує, що є достатньо обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може спричинити передачу нерухомого майна в оренду іншим особам, що унеможливить виконання судового рішення у цій справі та призведе до порушення прав позивача.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.05.2025 у справі № 914/597/23 (914/1531/25) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження в межах справи №914/597/23 про банкрутство ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд».

Вказаною ухвалою судом задоволено заяву ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд» про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом: заборони ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» (ідентифікаційний код 19349403) вчиняти дії щодо передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській області (ідентифікаційний код 43015722) та ДП «Одеський морський торговельний порт» (ідентифікаційний код 01125666), а Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській області (ідентифікаційний код 43015722) та ДП «Одеський морський торговельний порт» (ідентифікаційний код 01125666) - щодо вилучення або прийнятті від ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» (ідентифікаційний код 19349403) наступного нерухомого майна: - загальною площею 50140,3 кв. м, а саме: відкритий вантажний склад (інв. №061544), площею 5673,0 кв.м; склад тиловий (інв. №061533), площею 9153,0 кв.м; тилові вантажні площадки (інв. №061530), площею 11337,0 кв.м; відкритий вантажний склад №11 (інв. №061538), площею 15615,0 кв.м; нежитлові приміщення будівлі складу №8 (інв. №061500), площею 5752,8 кв.м; частина площі складу навіс №13 (інв. №066571), площею 1158,8 кв.м; будівля допоміжна в тилу причалу №7 (інв. № 069502), площею 66,0 кв.м; будівля санвузлу літ. «П» (інв. №072508), площею 39,7 кв.м; нежитлові приміщення будівлі для побуту на Деволанівській, літ. «А» (інв. №072500), площею 967,0 кв.м; будівля служб двоповерхова, літ. «Н» (інв. №061700), площею 197,8 кв.м; нежитлові приміщення будівлі побутових приміщень, літ. «К 1» (інв. №072501), площею 180,2 кв.м; - загальною площею 53,00 кв.м, а саме: нежитлові приміщення будівлі санвузла (інв. №072508, реєстровий №01125666.1.АААИГА251) в тилу причалу №7, за адресою: м. Одеса, Митна площа, буд. 1/2; - загальною площею 849,70 кв.м (реєстрові №№01125666.1.АААИГА140,01125666.1.АААИГА504, 01125666.1.АААИГВО83), а саме нежитлові приміщення у будівлі побутових приміщень (інв. №072501), площею 198,00 кв.м; будівля ремонтно-механічного цеху (інв. №069503), площею 81,20 кв.м; нежитлові приміщення у будівлі службових приміщень 1-го району (інв. №066562), площею 570,5 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/1; - нежитлові приміщення підвалу, які розташовані в будівлі (інв. 066562), загальною площею 37,30 кв.м, за адресою: м. Одеса, Митна площа, буд.1/1; - площі в торці Червоних пакгаузів (інв. №060025) площею 2573,00 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, . Заборонено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській області (ідентифікаційний код в ) та ДП «Одеський морський торговельний порт» (ідентифікаційний код в ) вчиняти дії щодо передачі будь-кому, крім ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» (ідентифікаційний код в ), в користування чи на зберігання наступного нерухомого майна, а також дії, спрямовані на виникнення, зокрема, але не виключно, на підставі договору послуг публічного зберігання, прав використання вище вказаного майна будь-ким, крім ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД».

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.05.2025 у справі №914/597/23(914/1531/25) в частині вжиття заходів забезпечення позову (п. 9, 10, п. п. 10.1 - 10.2 ухвали) залишено без змін.

Постановою Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 23.09.2025 ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.05.2025 (в частині вжиття заходів забезпечення позову) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.07.2025 у справі № 914/597/23(914/1531/25) скасовано. Справу № 914/597/23(914/1531/25) у скасованій частині направлено до Господарського суду Львівської області на новий розгляд.

При скасуванні судових рішень, Верховний Суд зазначив, що, встановивши, що право оренди на службове приміщення 1 р-ну (інв. №066562), (яке за з`ясованих судами обставин, одночасно є предметом договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 01.09.2010 №ДФ-269) було виставлено на продаж на умовах проведення відповідного аукціону, суди першої та апеляційної інстанції під час вирішення питання щодо забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо вилучення орендованого нерухомого майна, у тому числі зазначеного службового приміщення, залишили поза увагою імперативні приписи ч.12 ст. 137 ГПК України. З аналізу наведеної норми та встановлених судами обставин слідує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо передачі вищезазначеного державного нерухомого майна (службового приміщення 1 р-ну (інв. №066562)) в строкове платне користування (право оренди чи інше речове право), у тому числі і переможцю аукціону, фактично має своїм наслідком втручання у процедуру проведення аукціону, що прямо суперечить нормі частини дванадцятої статті 137 ГПК України. За таких обставин, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для забезпечення позову в цій частині є протиправним. Таким чином, допустивши порушення зазначених приписів процесуального закону, суди попередніх інстанцій дійшли в цілому передчасного висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо вилучення/передачі й іншого нерухомого майна, окрім службового приміщення 1 р-ну (інв. №066562). Наведене пояснюється тим, що згідно з мотивами оскаржуваних судових рішень в основу висновку про наявність підстав для вжиття вказаних заходів забезпечення позову судами покладено твердження про існування реальної загрози передачі орендованого позивачем майна в оренду іншим суб`єктам господарювання, однак, таке твердження обґрунтоване виключно обставиною розміщення на інтернет ресурсі «prozorro.продажі» оголошення про передачу в оренду через аукціон нерухомого службового приміщення 1 р-ну (інв. №066562). Тобто, інших обставин та доказів, які б підтверджували існування обґрунтованого припущення, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, судами попередніх інстанцій не перевірено та в оскаржуваних судових рішеннях не зазначено. У зв`язку з наведеним, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність передбачених статтями 136, 137 ГПК України підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

При новому розгляді справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі №914/597/23(914/1531/25) (суддя Трускавецький В.П.) у задоволенні заяви ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» про забезпечення позову відмовлено повністю.

При постановленні ухвали судом встановлено, що предметом позову, який заявлений в межах справи про банкрутство та заяви про забезпечення позову, яку просить задовольнити позивач шляхом заборони вчинення певних дій з орендованим нерухомим майном, є немайнова вимога про визнання недійсними правочинів щодо односторонньої відмови від договорів оренди нерухомого державного майна. Судом констатовано, що з 17 об`єктів, які були передані позивачу та щодо яких існує спір у даній справі, щодо 6 об`єктів інв. №№ 061544, 061533, 061538, 061530, 061500, 066571 балансоутримувачем (ДП «Одеський морський торгівельний порт») укладено договори про надання послуг публічного зберігання від 10.03.2025. Відтак, в контексті розгляду заяви про забезпечення судом першої інстанції щодо імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, зроблено висновок, що позивачем не надано суду доказів та не наведено письмових доводів імовірного утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку задоволення позову. Суд врахував, що станом на дату розгляду заяви при новому розгляді відсутні докази передачі іншої частини об`єктів, щодо яких існує спір та зазначено, що після звернення позивача до суду з даним позовом та заявою про забезпечення позову, заявник не надав доказів, що відповідач та третя особа не утримуються від вчинення будь-яких дій щодо спірного майна, окрім того, яке було предметом аукціону. Зазначено, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо передачі державного нерухомого майна (службове приміщення 1 р-ну (інв. №066562)) в строкове платне користування (право оренди чи інше речове право), у тому числі і переможцю аукціону, фактично має наслідком втручання у процедуру проведення аукціону, що прямо суперечить нормі частини 12 статті 137 ГПК України (постанова Верховного Суду від 23.09.2025 у даній справі, яка є обов`язковою і повністю надала відповідь у контексті вказаного аргументу позивача).

Не погодившись з постновленою ухвалою, розпорядник майна, арбітражний керуючий Абрамов В.В. ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та з неповним дослідження матеріалів та обставин справи, просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі №914/597/23(914/1531/25) та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» про забезпечення позову задовольнити частково. Заборонити ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» вчиняти дії щодо передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській області (ідентифікаційний код в ) та ДП «Одеський морський торговельний порт» (ідентифікаційний код в ), а Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській області та Державному підприємству «Одеський морський торговельний порт») щодо вилучення в або прийнятті від Товариства з обмеженою відповідальністю «Металзюкрайн Корп ЛТД» наступного нерухомого майна: a. загальною площею 50140,3 кв. м, а саме: відкритий вантажний склад (інв. №061544), площею 5673,0 кв.м; склад тиловий (інв. №061533), площею 9153,0 кв.м; тилові вантажні площадки (інв. №061530), площею 11337,0 кв. м; відкритий вантажний склад №11 (інв. №061538), площею 15615,0 кв.м; нежитлові приміщення будівлі складу №8 (інв. №061500), площею 5752,8 кв.м; частина площі складу навіс №13 (інв. №066571), площею 1158,8 кв.м; будівля допоміжна в тилу причалу №7 (інв. № 069502), площею 66,0 кв.м; будівля санвузлу літ. «П» (інв. №072508), площею 39,7 кв.м; нежитлові приміщення будівлі для побуту на Деволанівській, літ. «А» (інв. №072500), площею 967,0 кв.м; будівля служб двоповерхова, літ. «Н» (інв. №061700), площею 197,8 кв.м; нежитлові приміщення будівлі побутових приміщень, літ. «К 1» (інв. №072501), площею 180,2 кв.м. b. загальною площею 53,00 кв. м, а саме: нежитлові приміщення будівлі санвузла (інв. №072508, реєстровий №01125666.1.АААИГА251) в тилу причалу №7, за адресою: м. Одеса, Митна площа, буд. 1/2; c. загальною площею 849,70 кв. м (реєстрові №№01125666.1.АААИГА140, 01125666.1.АААИГА504, 01125666.1.АААИГВО83), а саме нежитлові приміщення у будівлі побутових приміщень (інв. №072501), площею 198,00 кв.м; будівля ремонтно-механічного цеху (інв. №069503), площею 81,20 кв.м; нежитлові приміщення у будівлі службових приміщень 1-го району (інв. №066562), площею 570,5 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/1, не включаючи приміщення на 2 поверсі будівлі "Службове приміщення 1 р-ну" інв. № 066562 загальною площею 175,8 кв.м, за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/1. d. нежитлові приміщення підвалу, які розташовані в будівлі (інв. 066562), загальною площею 37,30 кв. м, за адресою: м. Одеса, Митна площа, буд. 1/1; e. площі в торці Червоних пакгаузів (інв. №060025) площею 2573,00 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/2; 3. Заборонити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській області (ідентифікаційний код в ) та Державному підприємству «Одеський морський торговельний порт» (ідентифікаційний код в ) вчиняти дії щодо передачі будь-кому, крім Товариства з обмеженою відповідальністю «Металзюкрайн Корп ЛТД» (ідентифікаційний код в ), в користування чи на зберігання наступного нерухомого майна, а також дії, спрямовані на виникнення, зокрема, але не виключно, на підставі договору послуг публічного зберігання, прав використання наступного нерухомого майна будь-ким, крім Товариства з обмеженою відповідальністю «Металзюкрайн Корп ЛТД»: a. загальною площею 50140,3 кв. м, а саме: відкритий вантажний склад (інв. №061544), площею 5673,0 кв.м; склад тиловий (інв. №061533), площею 9153,0 кв.м; тилові вантажні площадки (інв. №061530), площею 11337,0 кв. м; відкритий вантажний склад №11 (інв. №061538), площею 15615,0 кв.м; нежитлові приміщення будівлі складу №8 (інв. №061500), площею 5752,8 кв.м; частина площі складу навіс №13 (інв. №066571), площею 1158,8 кв.м; будівля допоміжна в тилу причалу №7 (інв. № 069502), площею 66,0 кв.м; будівля санвузлу літ. «П» (інв. №072508), площею 39,7 кв.м; нежитлові приміщення будівлі для побуту на Деволанівській, літ. «А» (інв. №072500), площею 967,0 кв.м; будівля служб двоповерхова, літ. «Н» (інв. №061700), площею 197,8 кв.м; нежитлові приміщення будівлі побутових приміщень, літ. «К 1» (інв. №072501), площею 180,2 кв.м. b. загальною площею 53,00 кв. м, а саме: нежитлові приміщення будівлі санвузла (інв. №072508, реєстровий №01125666.1.АААИГА251) в тилу причалу №7, за адресою: м. Одеса, Митна площа, буд. 1/2; c. загальною площею 849,70 кв. м (реєстрові №№01125666.1.АААИГА140,01125666.1.АААИГА504, 01125666.1.АААИГВО83), а саме нежитлові приміщення у будівлі побутових приміщень (інв. №072501), площею 198,00 кв.м; будівля ремонтномеханічного цеху (інв. №069503), площею 81,20 кв.м; нежитлові приміщення у будівлі службових приміщень 1-го району (інв. №066562), площею 570,5 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1/1, не включаючи приміщення на 2 поверсі будівлі "Службове приміщення 1 р-ну" інв. № 066562 загальною площею 175,8 кв.м, за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/1. d. нежитлові приміщення підвалу, які розташовані в будівлі (інв. 066562), загальною площею 37,30 кв. м, за адресою: м. Одеса, Митна площа, буд. 1/1; e. площі в торці Червоних пакгаузів (інв. №060025) площею 2573,00 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/2.

В своє обґрунтування розпорядник майна зазначає, що щодо частини орендованого позивачем майна, яке було предметом аукціону, в поясненнях від 09.10.2025 просили вжити заходи забезпечення позову виключно в частині орендованого майна, права за якими не були предметом аукціону (приміщення на 2 поверсі будівлі «Службове приміщення 1 р-ну» інв. №066562 загальною площею 175,8 кв. м., за адресою: м. Одеса, Митна площа 1/1).

Скаржник вказує, що у заяві про забезпечення позову було зазначено, що в ЄДРСР існують судові рішення, з яких випливають факти того, що відповідач незаконно в односторонньому порядку розриває договори оренди і до того, як відповідні правочини з одностороннього розірвання визнаються недійсними, укладає договори публічного зберігання майна третіх осіб на території орендованого майна, у результаті чого орендар, домігшись у суді відновлення оренди, не може користуватися орендованим майном , адже на ньому зберігається майно третіх осіб, які своєю чергою, також перешкоджають орендареві, зокрема шляхом звернення із заявами про забезпечення позову, чого судом першої інстанції не досліджено. Також скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що в матеріалах справи є надані іншими учасниками справи докази того, що відповідачем або третьою особою вживаються дії з повернення іншої частини орендованого майна з оренди позивача та передачі іншим суб`єктам господарювання. Щодо договорів публічного зберігання, то такі були укладені 10.03.2025, тоді як позовна заява і заява про забезпечення позову були подані 16.05.2025 і, як вказує розпорядник, в нього був відсутній обов`язок долучати до матеріалів справи докази, які уже наявні в ній, і такі докази, лише підтверджують ті ризики, на які позивач з самого початку посилався у заяві про забезпечення позову.

Щодо твердження суду про те, що позивач не надав доказів того, що відповідач та третя особа не утримуються від вчинення будь-яких дій щодо спірного майна, окрім того, яке було предметом аукціону, то дане вважає неправильним, оскільки у цій справі діяли заходи забезпечення позову, які забороняли це робити, що є прикладом того, що суд першої інстанції встановив для позивача недосяжний стандарт доказування.

Відповідач РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях у відзиві на апеляційну скаргу від 05.11.2025 заперечує доводи апеляційної скарги, вказуючи на те, що позивач у порушення приписів статей 73-74 ГПК України не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності певних обставин, що можуть мати своїм наслідком неефективний захист або не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, зокрема, що відповідач вчиняє будь-які дії щодо передачі майна, яке є предметом договору оренди, іншій особі, його відчуження, перереєстрація тощо, що в подальшому може призвести до неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Зазначає, що викладені у заяві мотиви щодо можливої незаконної поведінки відповідачів носять умовний, гіпотетичний характер та не спростовують факту розумного ставлення власника до належного йому майна, вчинення адекватних дій, спрямованих на його збереження. Вважає, що такі заходи забезпечення позову фактично зводяться до вирішення справи по суті та задоволення заявлених позовних вимог, оскільки, не дивлячись на односторонню відмову відповідача від договору оренди, яка наразі оскаржується позивачем, та відсутність рішення по суті, яким би такі вимоги були задоволено, відповідачем фактично буде вжито заходи забезпечення позову , які є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, оскільки такі заходи надають позивачеві безперешкодний доступ до орендованого майна та користування ним за для забезпечення власних потреб. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі №914/597/23 (914/1531/25) залишити без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 заяву головуючого судді Панової І.Ю., суддів Зварич О.В. та Скрипчук О.С від 27.10.2025 про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» від 23.10.2025 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі №914/597/23(914/1531/25) задоволено. Справу №914/597/23(914/1531/25) передати для здійснення автоматизованого розподілу в порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 склад колегії суддів у справі №914/597/23(914/1531/25) сформовано: головуючий суддя Кравчук Н.М., судді Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 у справі № 914/597/23(914/1531/25) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» від 23.10.2025 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі №914/597/23 (914/1531/25). Розгляд справи №914/597/23 (914/1531/25) призначено в судовому засіданні на 13.11.2025. Витребувано матеріали справи №914/597/23 (914/1531/25) в Господарського суду Львівської області.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи № 914/597/23 (914/1531/25) в судовому засіданні 13.11.2025, що підтверджується довідками про доставку електронних листів (ухвали суду від 30.10.2025), які наявні в матеріалах справи.

Відповідач та третя особа участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом надіслання ухвали до електронного кабінету і така отримана ним 04.11.2025 22:44, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка наявна в матеріалах справи.

В судове засідання в режимі відеоконференції з`явився розпорядник майна Абрамов В.В., який надав пояснення по суті апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі №914/597/23(914/1531/25) та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» про забезпечення позову задовольнити частково, з врахуванням прохальної частини апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсними правочинів з односторонньої відмови орендодавця РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях, оформлених повідомленнями від 20.02.2025 № №11-06-00806, 11-06-00801, 11-06-00803, 11-06-00805, 11-06-00802, від договорів оренди нерухомого державного майна від 12.09.2003 №КД-4301, від 20.11.2018 №ДФ-431, від 01.09.2010 №ДФ-269, від 20.11.2018 №ДФ-430, від 06.01.2011 №ДФ-290, укладених між та ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд».

Заява про забезпечення позову ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» у даній справі №914/597/23 (914/1531/25), подана розпорядником майна, мотивована тим, що станом на момент подання заяви 16.05.2025 існував серйозний ризик того, що в результаті дій відповідача та балансоутримувача ДП «Одеський морський торговельний порт» ефективний захист поновлення порушених прав позивача буде істотно ускладнений, оскільки відповідач та балансоутримувач вчиняють дії щодо повернення майна з оренди та передачі його іншим суб`єктам. Зокрема, розпорядник зазначає, що РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях, як орендодавцем, та ДП «Одеський морський торговельний порт» через аукціон (дата проведення 23.05.2025) вчиняються дії щодо передання в оренду приміщення другого поверху будівлі «Службове приміщення 1 р-ну (інв №066562) загальною площею 175,8 кв. м. , за адресою: м. Одеса, Митна площа 1/1, яке є предметом договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.09.2010 №ДФ-269 (обліковий номер 80), на підставі якого позивач отримав в оренду, зокрема, нежитлові приміщення у будівлі службових приміщень 1-го району (інв. №066862) площею 570, 5 кв.м. Втрата права користування орендованим майном може спричинити суттєве погіршення платоспроможності позивача, щодо якого і так відкрито провадження у справі про банкрутство. Вважає, що втрата боржником вказаного вище майна призведе до того, що останній не зможе здійснювати свою основну господарську діяльність як об`єкт портової інфраструктури і, відповідно, втратить дохід, який міг наповнити ліквідаційну масу, у результаті чого постраждають як боржник так і кредитор.

При новому розгляді заяви про забезпечення позову, після скасування Верховним Судом судових рішень, заявником подано заяву пояснення з питань розгляду заяви про забезпечення позову, у зв`язку з її направленням на новий розгляд від 09.10.2025. Розпорядник майна зазначає, що ним у заяві про забезпечення позову від 16.05.2025, як підстава для забезпечення вказувалась практика третьої особи на підставі договорів публічного зберігання зберігати чуже майно на території об`єктів нерухомості, щодо чинності договорів оренди яких триває спір, у результаті чого навіть після задоволення позовів про визнання недійсними правочинів з односторонньої відмови від договорів оренди орендарі не мають змоги повноцінно використовувати орендовані об`єкти. Більше того, вказує, що 02.06.2025 відповідач звертався з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, у якому визнав факт того, що ним були укладені договори публічного зберігання, згідно з якими на території орендованого позивачем майна може зберігатися майно третіх осіб (копії таких договорів були додані до апеляційної скарги третьої особи на ухвалу від 21.05.2025 про забезпечення позову в цій справі. Щодо вказівки Верховного Суду на те, що, вживши заходи забезпечення позову щодо службового приміщення 1 р-ну (інв. №066562), суд першої інстанції імовірно порушив вимоги ч.12 ст. 137 ГПК України, то, на думку розпорядник майна, таке не перешкоджає вжиттю заходів забезпечення позову щодо іншого майна. Відповідно розпорядник майна вважає, що відсутніми є перешкоди щодо вжиття заходів забезпечення позову щодо усього майна та будь-яких його частин, окрім приміщення другого поверху будівлі «службове приміщення 1 р-ну» (інв. №066562), загальною площею 175,8 кв.м, за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1/1.

При ухваленні постанови колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до положень статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Водночас частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Отже, законодавець дозволяє суду забезпечити існуючий позов не тільки з мотивів неможливості чи ускладнення виконання рішення суду, але й у зв`язку з неможливістю чи ускладненням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом статті 136 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Водночас, за приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 р. у справі №904/2357/20).

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 ГК України).

Господарський суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що у даному випадку фактично існує спір між ТОВ «Металзюкрайн Корп Лтд» та РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях щодо розірвання укладених між сторонами договорів оренди нерухомого майна.

Судом встановлено, що позивач згідно з укладеними з відповідачем договорами оренди набув у користування наступне державне майно: інв. №№ 061544, 061533, 061530, 061538, 061500, 066571, 069502, 072508, 072500, 061700, 072501, 072508, 072501, 069503, 066562, 066562, 060025.

Однак, із 17 об`єктів, які були передані позивачу та щодо яких існує спір у даній справі, щодо 6 об`єктів інв. №№ 061544, 061533, 061538, 061530, 061500, 066571 Балансоутримувачем укладено договори про надання послуг публічного зберігання від 10.03.2025.

Заявник зазначає, що відповідач та третя особа здійснюють дії з повернення майна з оренди та передачі його іншим суб`єктам господарювання, разом з тим, , станом на дату подання такої заяви до суду не подано жодних доказів, окрім доказів виставлення одного об`єкта на аукціон (інв. №066562). В подальшому, як вказує з моменту апеляційного оскарження розпоряднику майна було відомо про існування договорів про надання послуг публічного зберігання від 10.03.2025. Однак, інших доказів, які б свідчили про порушення/оспорення/невизнання прав заявника щодо інших об`єктів ні станом на дату подання заяви до суду, ні станом на дату нового розгляду до суду позивачем не подано.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що іншими учасниками справи долучені до матеріалів справи докази того, що відповідачем /третьою особою вживаються дії з повернення іншої частини орендованого майна з оренди позивача та передачі іншим суб`єктам господарювання. Щодо договорів публічного зберігання, то такі були укладені 10.03.2025, тоді як позовна заява і заява про забезпечення позову були подані 16.05.2025 і, як вказує розпорядник, в нього був відсутній обов`язок долучати до матеріалів справи докази, які уже наявні в ній, і такі докази, лише підтверджують ті ризики , які позивач з самого початку посилався у заяві про забезпечення позову.

Дані твердження в контексті описаного вище та обставин справи є необґрунтованим, з огляду на те, що такі не доводять тих обставин, які б слугували підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, зокрема й з урахуванням того, що такі обмеження мають своїм наслідком обмеження прав відповідача як власника майна.

Суд зазначає, що позивач (заявник) у порушення приписів статей 73-74 ГПК України, не надав також жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності певних обставин, що можуть мати своїм наслідком неефективний захист або не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, зокрема, що відповідач вчиняє будь-які дії щодо передачі майна, яке є предметом договору оренди, іншій особі, його відчуження, перереєстрації тощо, що в подальшому може призвести до неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В контексті імовірного утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, то судом першої інстанції зазначено, що позивачем (заявником) не подано суду доказів та не наведено письмових доводів імовірного утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку задоволення позову. Суд зазначає, що станом на дату розгляду заяви при новому розгляді заяви про забезпечення позову відсутні докази передачі іншої частини об`єктів, щодо яких існує спір.

Щодо твердження про те, що РВ ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях як орендодавцем та ДП «Одеський морський торговельний порт» через аукціон (https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-419/, № лоту:53285, ID:LLE001-UA-419 | 6805edf6c0a6131a4fa16720, дата проведення 23.05.2025) вчиняються дії щодо передання в оренду другого поверху будівлі «службове приміщення 1 р-ну» (інв. №066562), загальною площею 175,8 кв. м., за адресою: м. Одеса, Митна площа 1/1, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 12 статті 137 ГПК України закріплено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Відтак, з врахуванням наведеного , суд першої інстанції обґрунтовано відмітив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції про те, що з аналізу наведеної норми та встановлених судами обставин слідує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо передачі вищезазначеного державного нерухомого майна (службового приміщення 1 р-ну (інв. №066562)) в строкове платне користування (право оренди чи інше речове право), у тому числі і переможцю аукціону, фактично має своїм наслідком втручання у процедуру проведення аукціону, що прямо суперечить нормі частини дванадцятої статті 137 ГПК України (постанова Верховного Суду від 23.09.2025 у цій справі, яка є обов`язковою і повністю надала відповідь у контексті вказаного аргументу позивача), з чим і погодився заявник зазначивши про це як в заяві пояснені з питань розгляду заяви про забезпечення позову у зв`язку з її направленням на новий розгляд та апеляційній скарзі

Частинами 2, 3 статті 13 ГПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає підставним висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення поданої заяви ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд про забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувс Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі № 914/597/23 (914/1531/25) прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права у відповідності до обставин справи.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ухвалив:

1. Апеляційну скаргу ТОВ Металзюкрайн Корп Лтд від 23.10.2025 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.10.2025 у справі №914/597/23 (914/1531/25) залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець