ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2025 р. м. Рівне Справа № 918/890/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Русичі"

про стягнення заборгованості в сумі 123 789,50 грн

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Русичі" про стягнення 3% річних в розмірі 19 757,42 грн та інфляційних втрат в розмірі 104 032,08 грн за прострочення оплати вартості необлікованої електричної енергії, що стягнута на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 у справі № 918/100/21.

Ухвалою суду від 30.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.10.2025.

10.10.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому датою початку нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат у спірний період, є 20.05.2022, оскільки з винесенням постанови Північно-західним апеляційним господарським судом 19.05.2022 у справі № 918/100/21, яка набрала законної сили був підтверджений обов`язок та розмір заборгованості що необхідно було сплатити, а відповідач мав виконати цю постанову негайно, тобто на наступний день з дня набрання законної сили (ст.ст. 18, 241, 326 ГПК).

Зазначає, що правильним періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат є період з 20.05.2022 по 20.06.2022 (32 дні), що суттєво зменшує суму заборгованості, а саме: 3 % річних становлять 789,04 грн та інфляційні втрати становлять 9300,00 грн

Відтак, відповідач вважає, що розрахунок позивача про стягнення 3 % річних за період з 10.04.2020 по 20.06.2022 на суму 19 757,42 грн та інфляційних втрат за період з квітня 2020 по червень 2022 року на суму 104 032,08 грн є безпідставним (неправильним) та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а позовна заява задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 21.10.2025 розгляд справи по суті відкладено на 13.11.2025.

24.10.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі на підтвердження заявлених вимог.

В судове засідання 13.11.2025 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином у встановлений законом строк.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом зазначається, що у даній справі судом не визнавалася необхідність обов`язкової участі учасників справи.

Таким чином суд вважає, що учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином і їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання, відповідно до статті 202 ГПК, відсутні підстави для відкладення судового засідання, а неявка представників сторін не перешкоджає розгляду спору по суті.

Крім того, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними документами.

За приписами частини 4 статті 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини 5 статті 240 ГПК України).

Відтак, враховуючи неявку учасників справи, суд зазначає, що датою ухвалення рішення є дата складання повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Між Приватним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Русичі" укладено публічний договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - Договір).

17.10.2019 уповноваженими представниками ПАТ "Рівнеобленерго" за адресою споживача "Деревобробний цех" ТОВ "Русичі" в смт. Томашгород, Рокитнівський р-н. Рівненська обл, було виявлено порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - ПРРЕЕ) та на підставі виявленого порушення складено акт про порушення № R010841 від 17.10.2019.

Вказаним Актом було зафіксовано порушення пунктів 2.3.4, 8.2.4, 8.2.5, 8.4.2 ПРРЕЕ а саме: пошкодження пломбувального матеріалу (трос) на якому встановлена пломба з відбитками тавр про повірку електрочильника; пошкодження пломбувального матеріалу (клейка основа) на якому встановлена пломба №0055075 з відбитками тавр електропередавальної організації, що встановлена на корпусі електролічильника; пошкодження електролічильника №15053086, а саме порушення герметичності корпусу лічильника (копія акту про порушення додається).

27.01.2020 відбувся розгляд даного акта про порушення та було прийнято рішення про проведення нарахування вартості необлікованої електричної енергії, про що оформлено протокол №122 від 27.01.2020, яким встановлено обсяг не облікованої електроенергії, який становить 242481 кВт*год. Вартість не облікованої електроенергії становить 687 049,48 грн.

03.03.2020 позивачем надіслано відповідачу повідомлення (рахунок) про оплату вартості необлікованої електричної енергії по акту про порушення R010841 від 17.10.2019.

Однак, позивач зазначає, що відповідач не сплатив вартість необлікованої електричної енергії у встановлений законодавством строк, у зв`язку з чим ПАТ "Рівнеобленерго" звернулося до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Русичі" вартості необлікованої електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.11.2021 у справі №918/100/21, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2022, позов ПАТ "Рівнеобленерго" до ТОВ "Русичі" задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 677 219,57 грн вартості необлікованої електричної енергії.

Так, при розгляді спору суд встановив, що сторонами не надано доказів оскарження чи визнання недійсним рішення, оформленого протоколом №122 від 27.01.2020. Відтак, останнє є чинним на час розгляду даного спору. Відповідач зі своєї сторони не здійснив оплату вартості необлікованої електричної енергії, та не подав суду відповідних доказів цього. В свою чергу, ПАТ "Рівнеобленерго" належним чином зафіксував виявлене у відповідача порушення, розглянув його у встановленому законодавством порядку.

Однак, стосовно визначення обсягу та вартість необлікованої електроенергії враховуючи вимоги ПРРЕЕ, суд встановив, що визначення обсягу та вартості необлікованої електроенергії по 17.10.2019, тобто включно з днем виявлення порушення, позивачем здійснено невірно. Отже судом здійснено перерахунок за 68 днів безоблікового використання електроенергії з 10.08.2019 по 16.10.2019, відповідно до якого правомірним є нарахування та стягнення з відповідача 677 219,57 грн.

Відтак, за результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що даний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в розмірі 677 219,57 грн. У задоволенні позову в частині стягнення вартості необлікованої електричної енергії в сумі 9 829,91 грн необхідно відмовити.

Приписами частини 4 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, з вказаного рішення вбачається неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Позивач зазначає, що відповідач на виконання вказаного рішення суду сплатив кошти в сумі 300 000,00 грн, а щодо залишку заборгованості за рішенням суду сторонами укладено Договір про розстрочку виконання зобов`язань № від 22.06.2022.

Враховуючи, що відповідачем допущено прострочення оплати вартості необлікованої електричної енергії нарахованої згідно протоколу №122 від 27.01.2020 в розмірі 300 000,00 грн, позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в розмірі 19 757,42 грн та інфляційні втрати в розмірі 104 032,08 грн за період з 10.04.2020 по 20.06.2022.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати вартості необлікованої електричної енергії.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, приписами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 зазначив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимоги представник відповідача зазначає, що датою початку нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є 20.05.2022, оскільки з винесенням постанови Північно-західним апеляційним господарським судом 19.05.2022 у справі № 918/100/21, яка набрала законної сили був підтверджений обов`язок та розмір заборгованості що необхідно було сплатити, а відповідач мав виконати цю постанову негайно, тобто на наступний день з дня набрання законної сили (ст. ст. 18, 241, 326 ГПК).

Однак, з такими твердженнями суд не погоджується, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно усталеної практики Верховного Суду, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника, тобто не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Як було зазначено вище, зобов`язання сплатити вартість необлікованої електрочної енергії виникає у особи з моменту виставлення рахунку на оплату. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з оплати необлікованої електричної енергії, який він не виконує добровільно.

Враховуючи викладене, обов`язок відповідача сплатити вартість необлікованої електричної енергії, виник не з моменту набрання рішенням у справі № 918/110/21 законної сили, а з часу оформлення протоколу про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії та відповідного повідомлення споживача.

Суд враховує, що згідно підпункту 4 пункту 5.5.5. ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема, здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 8.2.7. ПРРЕЕ, кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи. Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач направляв відповідачу Повідомлення про оплату за лютий 2020 року від 28.02.2020 по акту порушення ПРРЕЕ № R010841 в розмірі 687 049,48 грн.

Вказане повідомлення відповідач отримав 13.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 19 - 20).

Відтак, враховуючи приписи пункту 8.2.7. ПРРЕЕ останнім днем оплати необлікованої електричної енергії було 13.04.2020 (оскільки 30-й день припадав на 12.04.2020 - неділя), а відтак з 14.04.2020 відповідачем допущено прострочення оплати.

Також, суд враховує, що у разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для підтвердження факту безоблікового споживання електричної енергії та стягнення вартості необлікованої електричної енергії (абзац 3 пункту 8.2.7. ПРРЕЕ).

Спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення та/або визначенні обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, вирішуються Регулятором, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики відповідно до компетенції, енергетичним омбудсменом та/або судом.

Однак, доказів оскарження засідання комісії з розгляду акту про порушення, оформленого протоколом № 122 від 27.01.2020 в установлені строки та порядку суду не надав, тобто рішення комісії, яким було здійснено нарахування вартості недорахованої електричної енергії набрало чинності, не оскаржено та не визнано не дійсним (не скасовано).

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, суд вважає його арифметично не вірним, оскільки датою початку прострочення є 14.04.2020, оскільки останній день оплати був 13.04.2020.

Відтак, здійснивши перерахунок 3 % річних, суд вважає арифметично вірним стягнення в розмірі 19 659,06 грн, а в частині стягнення 98,36 грн слід відмовити.

Також, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню повному обсязі в розмірі 104 032,08 грн.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

У зв`язку з наведеними обставинами, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Русичі", (34100, Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Томашгород, вул. Садова, буд. 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, вул. Князя Володимира, 71, місто Рівне, ) 3% річних у розмірі 19 659,06 (дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять грн 06 коп.) грн, інфляційні втрати у розмірі 104 032,08 (сто чотири тисячі тридцять дві грн 08 коп.) грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 420,50 (дві тисячі чотириста двадцять грн 50 коп.) грн (на рахунок НОМЕР_1 у Філії РОУ АТ "Ощадбанк" МФО 333368, ).

3. В частині стягнення 98,36 грн 3% річних - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 19.11.2025.

Суддя А.М. Горплюк