РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025Справа № 910/11073/25
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС»

про стягнення 20 510,84 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про стягнення 20 510,84 грн страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.09.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11073/25, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін. Встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

03.10.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

16.10.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 відповідь на відзив Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» від 16.10.2025 у справі № 910/11073/25 залишено без розгляду.

Будь-яких інших заяв/клопотань, у тому числі, по суті спору, від сторін до суду не надходило.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2022 в м. Луцьк по вул. Дубнівській, 36 сталася дорожньо-транспортна пригоди за участю тролейбуса Богдан Т70117, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля MERCEDES-BENZ ML 270, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Вказані обставини підтверджуються довідкою Національної поліції України № 630120, із якої вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено на водія тролейбуса Богдан Т70117 - ОСОБА_1 .

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2023 у справі № 161/15095/22 ОСОБА_1 , водія тролейбуса Богдан Т70117, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, майнові інтереси, пов`язані із володінням, користування і розпорядженням автомобіля MERCEDES-BENZ ML 270, д.р.н. НОМЕР_2 станом на дату ДТП були застраховані у позивача на підставі договору добровільного комплексного страхування № AZ17-1312197 від 22.02.2022.

За результатами розгляду заяви страхувальника від 25.10.2022 та згідно з ремонтною калькуляцією, Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» складено страховий акт № 19664/16/922 від 28.10.2022, відповідно до якого вирішено здійснити виплату власнику пошкодженого транспортного засобу MERCEDES-BENZ ML 270, д.р.н. НОМЕР_2 страхового відшкодування у розмірі 20 510,84 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника тролейбуса Богдан Т70117, д.р.н. НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована у відповідача за полісом серії ЕАР №6076541, то відповідач є відповідальним за відшкодування шкоди, завданої страхувальнику позивача внаслідок експлуатації тролейбуса Богдан Т70117, д.р.н. НОМЕР_1 та, відповідно, у позивача в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України виникло право вимоги до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» щодо відшкодування 20 510,84 грн. Позивач вказав, що він звертався до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, однак жодних листів відповідача про прийняте ним рішення щодо виплати страхового відшкодування не отримав, що стало підставою для подання даного позову.

Відповідач заперечував щодо задоволення позову, зазначаючи, що позивача було повідомлено про прийняте за результатами розгляду його заяви від 03.03.2025 № 01139/9225 рішення у листі від 25.07.2025 № 1991-11, яким відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Вказана відмова обумовлена тим, що страхувальником відповідача не було дотримано умов договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 07.10.2022 № 007-0184700/01ДЦВ щодо термінів повідомлення страховика про настання страхової події із наданням відповідних підтверджуючих документів, що відповідно до умов вказаного договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Відтак, відповідач вважає, що обов`язок з виплати позивачу страхового відшкодування у нього відсутній, а відповідальність за виплату шкоди покладається на винну особу/страховика.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до статей 22, 1166 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, вина особи, яка керувала тролейбусом Богдан Т70117, д.р.н. 015, встановлена постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2023 у справі № 161/15095/22 (перевірено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень із використанням режиму повного доступу).

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Як визначено ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як убачається з матеріалів справи та зазначалось судом вище, страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у зв`язку із чим позивачем було визнано вищезазначене ДТП страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, у постанові в справі № 910/32720/15 від 02.04.2018 Верховний Суд зазначив, що вказівка «у межах витрат», означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 910/2603/17 від 04.07.2018 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

Суброгація (від лат. «subrogare» - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Проте, матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем страхової виплати у розмірі 20 510,84 грн, будь-яких платіжних доручень, про які вказується у позовній заяві до позову не долучено та у додатках до позовної заяви вони відсутні.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України виплати страхового відшкодування власнику застрахованого транспортного засобу (автомобіля MERCEDES-BENZ ML 270, д.р.н. НОМЕР_2 ) у розмірі 20 510,84 грн, а отже і понесення збитків, а тому у нього відсутні правові підстави вимагати від відповідача сплати вказаних сум в порядку суброгації.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.

Інші доводи та заперечення сторін судом не враховуються, оскільки не впливають на вищевикладені висновки суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 24.11.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко