ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2025 р. Справа №926/1106/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецького обласного центру зайнятості

на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.06.2025 (повне додаткове рішення складено 02.07.2025, суддя О.В. Гончарук)

у справі №926/1106/25

за позовом Чернівецького обласного центру зайнятості, місто Чернівці

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мец Ганни Мірчівни, місто Чернівці

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача філії Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, місто Чернівці

про стягнення мікрогранту у розмірі 249300 грн

На розгляд Господарського суду Чернівецької області 03.04.2025 поступила позовна заява Чернівецького обласного центру зайнятості до відповідача Фізичної особи-підприємця Мец Ганни Мірчівни про стягнення суми отриманого мікрогранту в розмірі 249 300,00 грн на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», код 00032129. Поряд з цим, позивач просив залучити до розгляду судової справи на стороні позивача Чернівецьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16 червня 2025 року у цій справі в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Чернівецької області від 25.06.2025 у справі №926/1106/25 задоволено заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення; стягнуто з Чернівецького обласного центру зайнятості на користь Фізичної особи-підприємця Мец Ганни Мірчівни 14 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи дане додаткове рішення та стягуючи з державного органу на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн суд зазначив, що виходив з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за взаємною домовленістю сторін, а також, що суд не має права його змінювати і втручатися в правовідносини адвоката та його клієнта.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням місцевого господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.06.2025 у цій справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви Фізичної особи підприємця Мец Ганни Мірчівни про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що судом не враховано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, де наведено докази, що заявлена сума є неспівмірною із складністю справи, є не пропорційною до характеру та обсягу наданих послуг та поданих документів у справі №926/1106/25, та такою, що не відповідає критеріям практики Європейського суду з прав людини.

Відповідач ФОП Мец Г.М. у відзиві від 20.08.2025 заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що витрати на правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема: договором про надання правничої допомоги від 14.04.2025, актом виконаних робіт від 20.06.2025, платіжними документами (рахунком та прибутковим касовим ордером) і ці докази відповідають вимогам статей 129, 130 ГПК України. Відповідно до цього просить додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

25.08.2025 від скаржника надійшла відповідь на відзив відповідача, яка по суті перекликається з доводами апеляційної скарги.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи №926/1106/25 в порядку письмового провадження без виклику представників сторін в судове засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних листів (ухвали суду від 11.08.2025), які наявні в матеріалах справи.

При перегляді додаткового рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.06.2025 у справі №926/1106/25, Західний апеляційний господарський суд керувався таким:

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з врахуванням складності та значення справи для сторін (п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

У постанові Верховний Суд від 11.06.2021 у справі № 34-16/17-3683-2011 виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто, критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З обставин справи вбачається, що представником відповідача до відзиву на позов долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, де визначено що загальна сума витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 14 400,00 грн (а.с.73).

Представником відповідача в суді першої інстанції була адвокатка Бабінчук А.С., яка представляла інтереси на підставі ордеру серія СЕ №1109458 від 15.04.2025, який укладено на підставі договору про надання правничої допомоги №124 від 14.04.2025 (а.с.70).

Надалі, представником відповідача в порядку, визначеному ч. 8 ст. 129 ГПК України подано заяву про ухвалення додаткового рішення від 23.06.2025 до якої долучено копії: рахунку №3 від 20.06.2025 на суму 14400,00 грн., прибуткового касового ордеру від 20.06.2025, акту виконаних робіт від 20.06.2025 до договору №124 від 14.04.2025 та договір №124 про надання правничої допомоги від 14.04.2025.

Згідно акта виконаних робіт від 14.04.2025, який укладено між адвокатом Бабінчук А.С. та ФОП Мец Г.М., послуги з надання правничої допомоги по судовій справі №926/1106/25 були надані якісно та у відповідності до домовленості сторін. Клієнт не має зауважень до повноти, якості, обсягу, своєчасності, ціни наданої за цим договором правничої допомоги. Зазначено про наступні послуги: 14.04.2025 консультація клієнта стосовно укладеного договору з позивачем 1600,00 грн; 22.04.2025 вивчення матеріалів позовної заяви та додатків до неї 3200,00 грн, 02.11.2023 підготовка відзиву на позовну заяву - 3200,00 грн, участь та представництво інтересів клієнта в судових засіданнях 6400,00 грн. Разом 14 400,00 грн.

25.06.2025 через «Електронний суд» від позивача поступило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги вих. №220907/25, згідно якого просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, з посиланням на те, що заявлена сума є неспівмірною із складністю справи, ціною позову та такою, що не відповідає критеріям практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з оспорюваного додаткового рішення, Господарський суд Чернівецької області прийшов до висновку про задоволення повністю заяви відповідача (вх. №2070) про ухвалення додаткового рішення.

Судова колегія апеляційного суду, врахувавши все вище описане прийшла до висновку про необґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції та наявність правових підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, врахувавши позицію Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у3 справі №755/9215/15-ц).

Слід відмітити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що справа №926/1106/25 є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Адвокат Бабінчук А.С. в акті виконаних робіт від 20.06.2025 до договору №124 від 14.04.2025, зазначила кількість годин наданих послуг 4,5 год. роботи на суму до стягнення з державної організації 14 400,00 грн.

Слід відмітити, що консультація клієнта, вивчення матеріалів позовної заяви та додатків до неї, підготовка відзиву на позовну заяву зайняли 2,5 год, що в підсумку склало 8000,00 грн, водночас продублювавши дії вивчення матеріалів позовної заяви та на підготовку відзиву на позовну заяву. Даний розмір заявлених вимог не відповідає критерію розумності та співмірності, оскільки за своєю суттю є стягненням таких витрат двічі за одні і ті ж самі послуги. Відтак співмірною буде сума за послуги (вивчення матеріалів позовної заяви та додатків до неї + підготовка відзиву на позовну заяву) - 3200,00 грн. +1600,00 грн (консультація клієнта стосовно укладеного договору). Разом 4800 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 зазначила, що стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, є виправданим, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередньою участю в судовому засіданні.

Відтак, з врахуванням наведеного, обґрунтованими також є витрати на участь та представництво інтересів клієнта в судових засіданнях 6400,00 грн.

Отже, обґрунтованими є витрати на правову допомогу в сумі 11 200,00 грн.

Врахувавши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке подано в суді першої інстанції, а також те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність, на що вказала Велика Палата Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, суд апеляційної інстанції в цій справі встановив, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5600,00 грн (50% від 11200,00) є співрозмірними з наданими адвокатом послугами у суді першої інстанції, відповідають критерії "необхідності і обґрунтованості", а відтак підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, порушивши норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

З врахуванням наведеного, додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.06.2025 у справі №926/1106/25 підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Отже, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Чернівецького обласного центру зайнятості задоволити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.06.2025 у справі №926/1106/25 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву відповідача (вх. №2070) про ухвалення додаткового рішення задоволити частково.

4. Стягнути з Чернівецького обласного центру зайнятості (58002 м. Чернівці, вул. Університетська, 31, код 05392708) на користь Фізичної особи-підприємця Мец Ганни Мірчівни ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_2 ) 5600, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню.

7. Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік