ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025м. ДніпроСправа № 904/5276/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Груп", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Авто Транс АГ", с. Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Октан Груп" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Авто Транс АГ" заборгованість у розмірі 1557,92 грн, пеню у розмірі 22397,73 грн, інфляційне збільшення в розмірі 306560,15 грн та 3% річних у розмірі 62235,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору поставки №13.06-16 від 13.06.2019 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що відповідно до банківської виписки та акту звірки наданого позивачем до позовної заяви, повний розрахунок по поставці товару здійснений відповідачем 30.08.2022 (оплата 658 від 30.08.2022). Вказує, що станом на 30.08.2022 відповідачем було здійснено повний розрахунок за поставлений товар. Відповідач вважає суму зазначену в прохальній частині помилковою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в описовій частині позовної заяви не зазначено юридичні підстави нарахування заборгованості у розмірі 392 751,68 грн, саме у позовній заяві відсутні посилання на письмові докази (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату), що підтверджували б інформацію наведену позивачем у розрахунку. Крім того, відповідач заявляє про пропуск позивачем позовної давності так як відповідно до видаткової накладної №390 від 28.07.2022 товар поставлений 28.07.2022 та граничний термін оплати є 02.08.2022. Тому, перебіг позовної давності розпочинається з 03.08.2022 і станом на день звернення з позовом до суду (17.09.2025), строк позовної давності сплив та позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача, зазначає, що розрахунок штрафних санкцій містить інформацію про дати поставки, дати, в межах яких розраховувались штрафні санкції, інформацію про те, яка частина була оплачена відповідачем своєчасно, а яка сплачена з порушенням і з наведенням дат сплати. Крім того зазначає, що до матеріалів позовної заяви додано видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, які є предметом спору в частині несвоєчасної їх оплати. Вказує, що відповідач не наводить відомостей та не додає документів, які б спростовували факти поставки товару.

Також позивач заперечує щодо пропуску позовної давності, зазначає, що позовна давність продовжувалася на період карантину до 30.06.2023, а в подальшому на період воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 була зупинена. Таким чином, позивач вважає, що строк позовної давності про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 02.03.2023 по 12.09.2025 не пропущений.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наполягає на тому, що станом на 30.08.2022 повністю розрахувався з позивачем за поставлений товар та щодо даної обставини позивач у відповіді на відзив не заперечив. Зазначає, що прострочення оплати за поставлений товар становить 28 днів, а тому розмір штрафних санкцій на суму 1557,92 грн становить 59,76 грн пеня, 17,14 грн інфляційне збільшення та 4,00 грн 3% річних. Відповідач додатково звертає увагу, що позивачем у позовній заяві юридичною підставою позовних вимог, зазначено невиконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів №13.06-19 від 13.06.2019, а саме недоплату у розмірі 1557,92 грн за поставлений товар, що підтверджується видатковою накладною №390 та товарно-транспортною накладною №1273 від 28.07.2022, рахунок на оплату №382 від 27.07.2022. Не зазначено юридичні підстави, обставини невиконання чи неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, що підлягають доказуванню з посиланням на докази, які ці обставини підтверджують для нарахування заборгованості у розмірі 392751, 68 грн. Зауважує, що у додатку №1 до позовної заяви "Розрахунок штрафних санкцій" надано розрахунок штрафних санкцій без зазначення по яким саме господарським операціям виникла заборгованість у відповідача та якими письмовими доказами (первинними бухгалтерськими документами) підтверджуються обставини виникнення такої заборгованості.

Від позивача надійшли додаткові пояснення щодо розрахунку штрафних санкцій, у яких зазначає, що всього поставлено товар на суму 22731604,03 грн, який оплачений частково в сумі 22730046,11 грн, а отже заборгованість становить 1557,92 грн. Позивач стверджує, що заборгованість в розмірі 1557,92 грн рахується за товар, поставлений 28.07.2022 за видатковою накладною №390. Також вказує, що протягом дії договору мали місце порушення визначених договором строків розрахунків. Зауважує, що нарахування санкцій здійснюється лише за тими поставками, оплата по яким здійснювалася несвоєчасно. Також позивач відмічає, зарахування оплачених коштів відбувалося у відповідності до призначення платежу, вказаного у платіжних дорученнях (інструкціях). У випадку відсутності призначення платежу, зарахування платежів відбувалося в хронологічному порядку.

Відповідач подав клопотання про залишення додаткових пояснень поданих позивачем 11.11.2025 без розгляду. Відповідач вказує, що такі пояснення подані з пропуском процесуального строку, а клопотання про поновлення такого строку позивачем не подане. Також відповідач подав клопотання про застосування позовної давності, вважає відсутніми підстави для зупинення чи переривання строків позовної давності.

Клопотання відповідача про залишення додаткових пояснень позивача без розгляду задоволенню не підлягає, оскільки подання пояснень є правом сторони. Суд не встановлював строків для подання додаткових пояснень, а відповідь на відзив позивач подав у десятиденний строк після отримання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору поставки, строк дії договору, умови, порядок та строк поставки товару, строк та порядок розрахунків, наявність/відсутність прострочки щодо сплати за товар.

13.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Октан Груп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлас Авто Транс АГ" (покупець) укладений договір поставки нафтопродуктів №13.06-19, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, визначені сторонами в заявках покупця, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та інших документах складених відповідно до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі нафтопродукти на умовах визначених цим договором.

Згідно з п. 3.2 договору, видаткові накладні на товар, виписані за цим договором є Специфікацією у розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього договору.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що покупець здійснює 100% передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника до моменту поставки товару рахунку-фактури постачальника.

Відповідно до п. 5.3 договору постачальник має право відвантажити покупцю товар без попередньої оплати. Сторони домовилися, що у такому випадку покупець зобов`язується сплатити за поставлений товар на підставі договору протягом 3 робочих днів з дати поставки, визначеної п. 3.12 договору.

Згідно з п. 3.12 договору датою поставки вважається: при базисі поставки FCA/CPT-дата визначена у видатковій накладній або товарно-транспортній накладній (п.п. 3.12.1), при базисі поставки EXW дата зазначена у видатковій накладній або акті приймання-передачі (п.п. 3.12.2).

Пунктами 6.4 та 6.5 договору передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який стягується пеня від вартості несплаченого або невчасно оплаченого товару. Окрім пені, зазначеної в п. 6.4 договору покупець у разі несплати або несвоєчасної оплати вартості товару, сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від суми боргу за весь період існування заборгованості з моменту її виникнення.

Позивач зазначає, що в рамках договору №13.06-19 здійснив відвантаження товару -дизельного палива, що підтверджується.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань позивач надає видаткові накладні: №376 від 19.07.2022 на суму 210921,40 грн, №300 від 04.06.2022 на суму 219178,37 грн, №295 від 31.05.2022 на суму 215808,30 грн, №1162 від 29.12.2021 на суму 165888,12 грн, №1176 від 31.12.2021 на суму 1500053,58 грн, №70 від 31.01.2022 на суму 90694,66 грн, №79 від 31.01.2022 на суму 1909321,06 грн, №274 від 16.05.2022 на суму 256441,40 грн, №285 від 24.05.2022 на суму 251740,40 грн, №1146 від 23.12.2021 на суму 114223,20 грн, №1142 від 22.12.2021 на суму 167427,00 грн, №1119 від 17.12.2021 на суму 172125,00 грн, №1105 від 13.12.2021 на суму 171059,88 грн, №1088 від 08.12.2021 на суму 170433,00 грн, №1067 від 03.12.2021 на суму 125664,00 грн, №938 від 29.10.2021 на суму 323505,00 грн, №1015 від 19.11.2021 на суму 84472,80 грн, №1019 від 19.11.2021 на суму 126016,80 грн, №1030 від 24.11.2021 на суму 131376,00 грн, №1044 від 29.11.2021 на суму 178269,00 грн, №1053 від 30.11.2021 на суму 742669,20 грн, №934 від 29.10.2021 на суму 1242150,00 грн, №920 від 26.10.2021 на суму 179601,12 грн, №904 від 25.10.2021 на суму 130919,04 грн, №883 від 22.10.2021 на суму 179601,12 грн, №900 від 22.10.2021 на суму 179601,12 грн, №858 від 15.10.2021 на суму 123286,80 грн, №879 від 15.10.2021 на суму 123286,80 грн, №870 від 13.10.2021 на суму 245700,00 грн, №845 від 05.10.2021 на суму 199920,00 грн, №721 від 31.08.2021 на суму 1978704,00 грн, №717 від 30.08.2021 на суму 133551,26 грн, №620 від 30.07.2021 на суму 1150968,00 грн, №523 від 30.06.2021 на суму 1560018,89 грн, №440 від 31.05.2021 на суму 1744200,00 грн, №354 від 30.04.2021 на суму 2496936,00 грн, №244 від 30.03.2021 на суму 412339,20 грн, №230 від 26.03.2021 на суму 999000,00 грн, №140 від 25.02.2021 на суму 1064145,60 грн, №5 від 05.01.2021 на суму 83744,64 грн, №6 від 05.01.2021 на суму 91848,96 грн, №40 від 18.01.2021 на суму 173664,00 грн, №390 від 28.07.2022 на суму 346071,06 грн.

Також позивачем надані рахунки на оплату та товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів.

Позивач зазначає, що всього товар поставлено на суму 22731604,03 грн, який оплачений частково в сумі 22730046,11 грн. Таким чином, за розрахунком позивача заборгованість відповідача становить 1557,92 грн. Позивач вказує, що дана заборгованість рахується за товар, поставлений 28.07.2022 відповідно до видаткової накладної №390 (товарно транспортна накладна № 1273 від 28.07.2022) на суму 346071,06 грн (рахунок № 382 від 27.07.2022). Також позивач стверджує, що поставки товару, що здійснювались 14.06.2019, 13.09.2019, 05.01.2021, 18.01.2021, 25.05.2022, 31.05.2022 оплачені вчасно. Проте, відмічає, що протягом дії договору мали місце порушення визначених договором строків розрахунків, а тому нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 22397,73 грн, інфляційне збільшення в розмірі 306560,15 грн та 3% річних у розмірі 62235,88 грн.

Відповідач, в свою чергу, проти позову заперечує, зазначає, що повний розрахунок по поставці товару здійснив 30.08.2022 (оплата 658 від 30.08.2022). Вважає суму зазначену в прохальній частині помилковою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в описовій частині позовної заяви не зазначено юридичні підстави нарахування заборгованості у розмірі 392751,68 грн, саме у позовній заяві відсутні посилання на письмові докази (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату), що підтверджували б інформацію наведену позивачем у розрахунку. Зауважує, що прострочення оплати за поставлений товар становить 28 днів, а тому розмір штрафних санкцій на суму 1557,92 грн становить 59,76 грн пеня, 17,14 грн інфляційне збільшення та 4,00 грн 3% річних. Крім того, відповідач заявляє про пропуск позивачем позовної давності.

Вказане і стало причиною виникнення спору.

Відносини, що склалися між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Строк оплати товару настав. За даними позивача наявна основна заборгованість за договором поставки 1557,92 грн за товар поставлений за видатковою накладною №390 від 28.07.2022 (ТТН №1273 від 28.07.2022, рахунок №382 від 27.07.2022). За даними відповідача відсутній борг, повний розрахунок з позивачем здійснено 30.08.2022.

Доказів оплати заборгованості відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Заперечення відповідача щодо відсутності боргу за даною поставкою не приймаються судом. Так, позивач зазначає, що заборгованість в розмірі 1557,92 грн виникла у зв`язку з неповною оплатою товару, поставленого за видатковою накладною №390 від 27.07.2022 на суму 346071,06 грн (рахунок № 382 від 27.07.2022). Відповідно до наданих позивачем виписок по рахунку щодо здійснених відповідачем оплат, жодна із оплат не містить у призначенні платежу посилання на рахунок № 382 від 27.07.2022. Таким чином, позивач зараховував оплати у хронологічному порядку. Відповідач не надав доказів на спростування відсутності боргу за видатковою накладною №390 від 27.07.2022 у розмірі 1557,92 грн (матеріали справи не містять платіжного документу з призначенням платежу за спірним рахунком).

Відтак, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням суд доходить висновку, що надані позивачем докази в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1557,92 грн є більш вірогідними.

Щодо заявлення відповідачем про застосування наслідків спливу позовної давності, суд враховує таке.

Приписами ч.ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску (постанова Касаційного господарського суду Верховним Судом від 26.03.2018 у справі № 922/273/17).

Аналогічний висновок, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем у спорі до того відповідача, який заявляє про застосування позовної давності викладено у п. 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19 та п. 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/13805/16-ц.

Так, згідно із положенням ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень п. 12 Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд зауважує, що карантин Кабінет Міністрів України установив на підставі постанови № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020, який відмінено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24 год. 00 хв. 30.06.2023.

Пунктом 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (у діючій редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-ІХ від 24.02.2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З 04.09.2025 набрав чинності закон "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 №4434-IX. Закон скасував зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п.19 з розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу.

Враховуючи наведене, строк позовної давності, визначений ст. 257 Цивільного кодексу України, в силу приписів п. 12 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину, а на підставі п. 19 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України перебіг позовної давності з 30.01.2024 було зупинено на строк дії воєнного стану до виключення вказаного п.19 з розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що прострочка оплати по першій спірній поставці настала 02.03.2021, відповідно трирічний строк позовної давності мав закінчитися 01.03.2024. У цей час вже позовна давність була зупинена (з 30.01.2024). У подальшому - з 04.09.2025 зупинення строків позовної давності було скасовано. Позивач звернувся з позовом до суду 17.09.2025.

Отже, станом на час звернення із позовом до суду трирічний строк позовної давності, який розпочався з 02.03.2021 (дати першої прострочки), не сплинув.

Таким чином, вимога про стягнення основного боргу в розмірі 1557,92 грн підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 22397,73 грн, 3% річних у розмірі 62235,88 грн та інфляційне збільшення в розмірі 306560,15 грн.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 6.4 договору у разі несплати або несвоєчасної оплати вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який стягується пеня від вартості несплаченого або невчасно сплаченого товару. Окрім пені, зазначеної в п. 6.4 договору, покупець у разі несплати несвоєчасної оплати вартості товару, сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від суми боргу за весь період існування заборгованості з моменту її виникнення (п. 6.5 договору).

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 22224,94 грн за період з 02.01.2025 по 01.06.2025. Позивач зазначає, що пеня нараховується лише за порушення строку оплати товару поставленого за видатковою накладною №390 від 27.07.2022.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено Розділ IX Прикінцеві положення Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, який продовжувався до 30.06.2023.

Однак, сторонами укладено договір №13.06-19 поставки нафтопродуктів 13.06.2019, тобто до внесення змін до чинного законодавства в частині продовження строків. Тому сторони на момент укладення договору не розраховували, що строк нарахування пені вже не буде обмежений 6-місячним строком.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Східного апеляційного господарського суду від 2 лютого 2021 року у справі № 905/497/20.

Таким чином, строк нарахування пені підлягає обмеженню шестимісячним строком.

Оскільки, відповідно до видатковою накладної №390 на суму 346071,06 грн поставлений 27.07.2022, строк оплати (за умовами договору) настав 01.08.2022, отже шестимісячний строк нарахування пені сплив 31.01.2023. Разом з цим, позивач нараховує пеню у період з 02.01.2025 по 01.06.2025, тобто поза межами можливого періоду нарахування, у зв`язку з чим, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 62235,88 грн та інфляційне збільшення в розмірі 306560,15 грн за загальний період з 02.03.2021 по 01.07.2025.

Частиною 5 ст. 254 Цивільного кодексу України передбачено що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Пунктом 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За змістом статті 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Якогось іншого порядку зарахування, визначеного сторонами, договір не містить.

З урахуванням викладеного, здійснені відповідачем оплати підлягаю зарахуванню відповідно до призначення платежу, а решта сум або "без призначення платежу" у хронологічному порядку.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних, судом встановлено, що в деяких періодах позивачем не враховано положення ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України (не враховано, що строк оплати припав на вихідний день), у деяких періодах позивач врахував до розрахунку день оплати, а за прострочення оплати поставленого товару за видатковою накладною №79 від 31.01.2022 на суму 1909321,06 грн (рахунок №77 від 31.01.2022), позивач розподілив зарахування не у відповідності до призначення платежу. Також по поставці товару 17.12.2021 на суму 172125,00 грн (№12 у розрахунку) позивач помилково включив до нарахування період з попередньої постави (28.12.2021 по 03.01.2022 на суму 156815,12 грн).

За розрахунком суду у правильні періоди та з урахуванням правильного зарахування оплат (відповідно до призначення платежу) розмір 3% річних за загальний (заявлений позивачем) період складає 60348,20 грн.

Перевіркою правильності нарахування інфляційних втрат виявлено допущення позивачем помилки, пов`язаної з тим, що останнім не враховані висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 (інфляційна складова враховується за місяць, коли прострочення тривало більше 15 днів), у зв`язку з чим вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 284563,18 грн.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг у розмірі 1557,92 грн, 3% річних у розмірі 60348,20 грн та інфляційні втрати в розмірі 284563,18 грн.

Питання застосування позовної давності судом проаналізовано при вирішенні питання про стягнення основного боргу, також судом проаналізовано дату виникнення першого прострочення, з цих же підстав позовна давність не пропущена і щодо вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції.

Щодо аргументів відповідача про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду, а питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку та пов`язаних доводів - суд зазначає наступне.

Аргументи відповідача є релевантними до процесуальних строків. У той же час позовна давність в Україні не є процесуальним строком. Більш того, позовна давність не є інститутом процесуального права, а відноситься до інститутів матеріального права. Питання продовження та зупинення позовної давності врегульовано законом. Отже ці аргументи відповідача є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4157,63 грн (з урахуванням того що позов подано в електронній формі).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, інші аргументи сторін по справі стосуються викладених та проаналізованих у рішенні обставин та доводів сторін, розширюють та доповнюють їх, не змінюючи сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Авто Транс АГ" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Авто Транс АГ" (53073, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Златоустівка, вул. Підстепна, буд. 65, ідентифікаційний код 37890581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Груп" (50055, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Вантажна, 10, ідентифікаційний код 38334875) заборгованість у розмірі 1557,92 грн (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім грн 92 коп), 3% річних у розмірі 60348,20 грн (шістдесят тисяч триста сорок вісім грн 20 коп), інфляційні втрати у розмірі 284563,18 грн (двісті вісімдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят три грн 18 коп) та судовий збір у розмірі 4157,63 грн (чотири тисячі сто п`ятдесят сім грн 63 коп).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.11.2025

Суддя О.М. Крижний