ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2948/23(908/3700/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Препелиця Ю.В. (в залі суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025 (суддя Юлдашев О.О., повний текст якої підписаний 24.04.2025) у справі № 908/2948/23(908/3700/23)

за позовом Арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни, м. Харків

до відповідача - 1/ ОСОБА_1 , м. Запоріжжя;

2/ Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", м. Київ;

про визнання недійсним договору іпотеки № 190122-І від 19.01.2022

в межах справи № 908/2948/23

про неплатоспроможність ОСОБА_1 , м. Запоріжжя;

кредитори 1/ Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро", м. Київ

2/ / ОСОБА_2

3/ Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025 у справі № 908/2948/23(908/3700/23) заяву Позивача, арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни, про забезпечення позову - задоволено.

Забезпечено позов шляхом:

- накладання арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- накладання арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонено АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо примусового виселення ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро", в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що у період з 19.09.2024 по 06.02.2025 постанова Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23 була такою, що набрала законної сили та дія якої не була зупинена, а дія мораторію на задоволення вимог кредиторів щодо боржника припинилася 25.12.2024. І лише 03.04.2025 постановою КГС ВС було скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024.

При цьому, зупиненням виконання судового рішення (ст. 332 Господарського процесуального кодексу України) у вигляді зупинення дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23, вказана постанова Центрального апеляційного господарського суду не втрачає своєї законної сили, та у зв`язку з цим не відновлює свою дію ухвала Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі №908/2948/23 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Банк звертає увагу, що фактично Арбітражна керуюча Камінська А.А. подала заяву про забезпечення позову 22.04.2025 до 09:00 години ранку (дані з часовими відмітками подання заяви наявні в Електронному суді), тобто до судового засідання призначеного в цій справі на 22.04.2025 (після 12:00 години дня), на якому зокрема було розглянуто питання правонаступництва та за результатом розгляду якого 22.04.2025 вже після подання заяви судом ухвалою було залучено Арбітражну керуючу Камінську А.А. до справи в якості правонаступника Арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича. Банк вважає, що в даному випадку Арбітражна керуюча не мала повноважень зокрема на подання заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції не дослідив у повному обсязі обставини, за яких позивач просив забезпечити позов, зокрема:

- не дослідив обставини щодо періоду дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23, протягом якого банком правомірно було звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку;

- не дослідив обставини дії мораторію щодо задоволення вимог кредиторів боржника ОСОБА_3 25.12.2024 (навіть із урахуванням ухвали про продовження строку дії мораторію ухвалою від 27.08.2024 у справі №908/2948/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та строку мораторію 120 днів, а не 170 днів як зазначила Арбітражна керуюча у заяві про забезпечення позову);

- не дослідив обставини щодо наявності договірних відносин між банком та ОСОБА_1 , умови договору та обов`язковість договору для обох сторін із урахуванням дії презумпції правомірності правочину.

Суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою:

- без реальних на те правових підстав необґрунтовано встановив факт неправомірності дій банку, як наслідок незаконно застосував заходи забезпечення із посиланням на неправомірні дії банку, чим фактично вжив заходи у справі, якими фактично вирішив заявлені позовні вимоги до розгляду справи по суті судом, оскільки внаслідок вжиття судом таких заходів виконання сторонами договору та здійснення дій відповідно до Закону України «Про іпотеку» є неможливим;

- без наявних на те правових підстав вжитими заходами забезпечення порушив права банку як власника нерухомого майна, право власності якого є законним та неоспореним.

Застосований захід забезпечення оскаржуваною ухвалою щодо арешту нерухомого майна та заборони виселення боржника ОСОБА_1 з вищевказаних квартир будь-якими особами, у т.ч. банком:

- взагалі не ґрунтується на приписах закону, адже звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у позасудовий спосіб відповідно до умов договорів іпотеки, які є діючими та здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку». На переконання банку застосування заходу забезпечення у вигляді заборони виселення в той час як особа навіть не проживає та не зареєстрована за адресою квартир фактично є безпідставним, а також свідчить про подвійне застосування заходів забезпечення поряд із арештом такого майна і взагалі не є співмірним із предметом спору у справі;

- застосовані заходи забезпечення грубо порушують права банк як законного власника нерухомого майна.

Оскаржувана ухвала про вжиття заходів забезпечення позову не містить жодного обґрунтування з приводу того, що вжиті заходи забезпечення позову є співмірними з позовним вимогами.

Навіть у випадку ухвалення рішення про задоволення позову про визнання договору недійсним, таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, а має інші правові наслідки. Тобто, у даному випадку відсутні потенційні ризики щодо настання обставин, які істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду у справі про визнання правочину недійсним.

Також в заяві про забезпечення позову не наведено належного обґрунтування щодо застосованих в оскаржуваній ухвалі заходів забезпечення позову для ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Бо в даному випадку позивач - Арбітражний керуючий. При цьому, в справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 кредиторами є - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС».

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.05.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Чус О.В.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.05.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

09.06.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2025 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), судді Кощеєв І.М., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025 у справі № 908/2948/23(908/3700/24); розгляд справи призначено у судовому засіданні на 11.08.2025.

08.08.2025 до суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Аналогічне клопотання надійшло до суду 08.08.2025 від арбітражного керуючого Камінської А.А.

Позивач (Арбітражний керуючий), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 11.08.2025, не з`явився, втім, 11.08.2025 надав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю його явки у судове засідання через перебування у відрядженні.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з клопотання Арбітражного керуючого, він повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, та єдиною підставою для відкладення розгляду справи зазначає - перебування у відрядженні. Проте, будь-яких доказів на підтвердження своєї заяви не надав.

Вирішуючи питання щодо можливості відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що Арбітражний керуючий, мав можливість прибути до приміщення суду, взяти участь у судовому засіданні як особисто, так і через представника, а також шляхом участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції, як у суді, так і поза межами суду.

Будь - яких причин неможливості взяти участь у судовому засіданні з використанням вищезазначених механізмів, останній не зазначив.

При цьому, Арбітражним керуючим не зазначено об`єктивних причин, які б безпосередньо перешкоджали йому взяти участь у судовому засіданні, тоді як саме по собі зазначення про перебування у відрядженні без надання відповідних доказів жодним чином не впливає на обґрунтованість неявки Позивача у судове засідання.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

В свою чергу, саме Арбітражний керуючий з урахуванням завчасного, більше ніж за півтора місяця повідомлення про день судового засідання, не забезпечив участі представника (будь-якого, як в порядку самопредставництва, так і представника - зі статусом адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення Позивача, тому не можуть бути визнані поважними.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, неявку представника Позивача у судове засідання, враховуючи, що повідомлені Позивачем причини неявки не визнаються судом поважними, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання Арбітражного керуючого про відкладення розгляду апеляційної скарги та про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

В судовому засіданні 11.08.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача-2, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між ОСОБА_3 та АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "ЯЛИНІВКА НОВА" за кредитним договором №190122-А від 19.01.2022 було укладено договір іпотеки №190122-І від 19.01.2022, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрований в реєстрі № 40.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно - квартира, загальною площею 36,0 кв.м., житлова площа 20,3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, між ОСОБА_3 та АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "ЯЛИНІВКА НОВА" за кредитним договором №101121-АЕ від 10.11.2021 було укладено договір іпотеки №240223-І від 24.02.2023, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. та зареєстрований в реєстрі № 310.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно - квартира, загальною площею 56,20 кв.м., житлова площа 31,2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.09.2023 у справі №908/2948/23 прийнято заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі №908/2948/23 відкрито провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 та введено процедуру реструктуризації боргів боржника.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" було подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі №908/2948/23.

15.01.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича до відповідачів - ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" про визнання недійсним договору іпотеки № 190122-І від 19.01.2022, для розгляду в межах справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 18.01.2024 вирішено зокрема розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23 задоволено апеляційну скаргу АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", скасовано ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023 у справі №908/2948/23, відмовлено у відкритті провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Не погодившись з зазначеною постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подано касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2024 відкрито касаційне провадження у справі №908/2948/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 06.02.2025 зупинено дію постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024.

Постановою Верховного Суду від 03.04.2025 у справі №908/2948/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, справу передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду зі стадії відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023.

Однак, у період касаційного оскарження постанови між 19.09.2024 (дата набрання чинності постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024) та 03.04.2025 (дата набрання чинності постанови Верховного Суду від 03.04.2025) АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", будучи обізнаним, про відкриття касаційного провадження 17.12.2024 з оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024, про зупинення дії цієї постанови касаційним судом ухвалою від 06.02.2025, а також про відсутність процесуальних наслідків скасування ухвали про відкриття провадження і відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, про розгляд цієї справи з визнання недійним спірного договору - звернув стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував за собою право власності на майно, а саме:

- 13.02.2025 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 08.10.2024 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

22.04.2025 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом:

- накладання арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- накладання арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонено АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо примусового виселення ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , 13.02.2025 відбулося після зупинення 06.02.2025 касаційним судом дії постанови Центрального апеляційного господарського суду, про що було відомо АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", оскільки представник АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" - Препелиця Ю.В. був присутній у судовому засіданні у Верховному Суді під час постановлення цієї ухвали.

За висновком суду такі дії АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" є недобросовісною поведінкою та створюють реальний ризик неможливості задоволення вимоги кредиторів та забезпечення належного захисту прав та інтересів як боржника, так і кредиторів у справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal у. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Іншими словами ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, на відміну від ст. 66 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) ст. 136 ГПК України підстави для забезпечення позову не обмежує лише утрудненням чи неможливістю виконання рішення суду, а доповнює такими підставами як ускладнення чи унеможливлення:

- ефективного захисту;

- або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Предметом позову арбітражного керуючого є немайнова позовна вимога про визнання недійсним договору іпотеки № 190122-І від 19.01.2022, подана в межах справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Верховний Суд неодноразово наголошував, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства, без додаткових (повторних) звернень да суду.

З приводу вжиття заходів забезпечення позову у спорах з немайновими вимогами Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 зазначив, що у разі звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Подібні правові позиції також викладені у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 902/1264/20 від 13.08.2021, № 924/790/18, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 25.02.2020 у справі № 924/789/18.

Заява арбітражного керуючого подана у зв`язку із розглядом справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 . Забезпечення конкурсних інтересів кредиторів є одним із важливих аспектів провадження визначеного нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога про визнання недійсним правочину. Разом з цим, об`єкт правовідносин, з яких виник спір (предмет правочину), становить нерухоме майно, передане в іпотеку за оспорюваним правочином.

При цьому, правовим наслідком недійсності правочину є реституція - повернення сторін у первісний стан, який існував до його укладення, зокрема, повернення переданого на виконання недійсного правочину майна.

Отже, за таких обставин Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" може будь-якої миті звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки підстава для звернення стягнення (невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання) може виникнути будь-якої миті (що фактично Банком і було зроблено).

Таким чином, оскільки предметом оскаржуваного іпотечного договору є належне на праві власності Боржнику нерухоме майно, то вжиття заходів забезпечення позову, вжиті оскаржуваною ухвалою безпосередньо пов`язані із предметом позовних вимог.

З огляду на викладене, доводи заявника апеляційної скарги про невідповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати Арбітражний керуючий, позовним вимогам спростовуються матеріалами справи.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За таких обставин, вжиття заходів до забезпечення позову - це реальна гарантія виконання судового рішення та задоволення законних вимог Позивача, виходячи з розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і забезпечення збалансованості інтересів сторін у справі.

З огляду на викладене господарський суд дійшов правильного висновку щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - є ефективним та одночасно співмірним заходом забезпечення позову про визнання недійсним Іпотечного договору, оскільки у разі задоволення такого позову, Іпотекодержатель (Банк) не матиме права на задоволення своїх вимог за рахунок цього майна до завершення розгляду судової справи. При цьому, звернення стягнення на таке майно (у будь-який спосіб) ускладнить чи навіть унеможливить виконання такого судового рішення, а заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Та обставина, що Арбітражна керуюча Камінська А.А. подала заяву про забезпечення позову 22.04.2025, тобто того ж дня, коли було розглянуто питання правонаступництва та за результатом розгляду якого, однак вже після подання заяви, судом ухвалою було залучено Арбітражну керуючу Камінську А.А. до справи в якості правонаступника Арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича, не свідчить про відсутність у останньої повноважень на подання заяви про забезпечення позову, оскільки на момент прийняття до розгляду та розгляду по суті цієї заяви Арбітражну керуючу Камінську А.А. вже було залучено до справи в якості правонаступника Арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що Позивачем відповідно до вимог ст. 74 та ст. 136 ГПК України доведено наявність реальної загрози ефективному захисту, що істотно ускладнить виконання рішення господарського суду в частині відновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів Позивача у разі задоволення позову. При цьому, обрані позивачем заходи до забезпечення позову не містяться в переліку заборонених заходів забезпечення позову, визначених ч. 5 ст. 137 ГПК України.

Колегія суддів вважає, що обрані позивачем заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та заборони АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо примусового виселення ОСОБА_1 з квартири до вирішення судом спору по суті, з урахуванням попередньої поведінки Банку (звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрації за собою права власності на майно; направлення вимоги про звільнення житлових приміщень), є співмірними із предметом спору щодо визнання правочину недійсним.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дій, спрямованих на припинення права власності, та заборона вчинення дій щодо виселення жодним чином не обмежить права та законні інтереси відповідачів (зокрема Банку), адже такі заходи мають тимчасовий характер та не позбавляють останніх їх конституційних прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, а також не перешкоджають займатись господарською діяльністю як такою взагалі, у той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що господарський суд:

- не дослідив обставини щодо періоду дії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2024 у справі №908/2948/23, протягом якого банком правомірно було звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку;

- не дослідив обставини дії мораторію щодо задоволення вимог кредиторів боржника ОСОБА_3 25.12.2024 (навіть із урахуванням ухвали про продовження строку дії мораторію ухвалою від 27.08.2024 у справі №908/2948/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та строку мораторію 120 днів, а не 170 днів як зазначила Арбітражна керуюча у заяві про забезпечення позову,

є безпідставними, оскільки фактично зводяться до незгоди із вжиттям заходів забезпечення вимог кредиторів в порядку ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства, тоді як судом вжито заходи забезпечення позову саме в позовному провадженні в порядку ст. ст. 136, 137 ГПК України.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування заявника апеляційної скарги судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи заяву, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 276, 282, 283 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025 у справі № 908/2948/23(908/3700/24) - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025 у справі № 908/2948/23(908/3700/24) - залишити без змін.

Судові витрати Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 18.11.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв