ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2025 р. Справа №914/519/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді О.І. Матущак

І.Ю. Панова,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №89 від 23.07.2025 року (вх.№01-05/2292/25 від 23.07.2025 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2025 року (суддя Б.І.Яворський; повне рішення складено 07.07.2025 року)

у справі № 914/519/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРГАЗТРЕЙДИНГ" (надалі ТзОВ "УКРГАЗТРЕЙДИНГ")

до відповідача: Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області

за участю третьої особи- 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН" (надалі ТзОВ "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН")

за участю третьої особи - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" (надалі ПрАТ "Львівобленерго")

про стягнення 286575,31 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

26.02.2025 року ТзОВ "УКРГАЗТРЕЙДИНГ" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про стягнення 286575,31 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов договору відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язання з оплати за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.04.2025 року у цій справі залучено ТзОВ "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН" до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, та залучено ПрАТ «Львівобленерго» до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.06.2025 року у справі №914/519/25 задоволено позов. Стягнуто з Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь ТзОВ "УКРГАЗТРЕЙДИНГ" 286575,31 грн заборгованості, 3439,00 грн судового збору та 17000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відмовлено у задоволенні решти вимог про стягнення правової допомоги.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору про постачання електричної енергії споживачу №2273/4 від 07.11.2024 з додатками та додатковими угодами до нього. Факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором, проте обов`язок з оплати вартості наданих послуг відповідачем не виконано. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Доказів розірвання договору або визнання його недійсним матеріали справи не містять. Факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору розрахунків за отриману електричну енергію у спірний період не провів, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 286575,31 грн.

Місцевий господарський суд виснував, що відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, а відтак дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що відповідач, маючи право на зміну електропостачальника, станом на 11.12.2024 року уклало два договори з ТзОВ «ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН» про постачання електричної енергії споживачу, та відповідно до виставлених рахунків ТзОВ «ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН» здійснило оплату за поставлену електричну енергію. Стверджує, що потрібно співставити два Договори №2273/4 від 07.11.2024 року, укладеного між ТзОВ «УКРГАЗТРЕЙДИНГ» та Головним управлінням ДПС у Львівській області та Договір №2024/649 від 11.12.2024 року, укладений між ТзОВ «ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН» та Головним управлінням ДПС у Львівській області, оскільки постачання електроенергії відбувалося на одні і ті самі ЕІС-коди. Вважає, що через неправильний розподіл ПрАТ «Львівобленерго» електричної енергії Головне управління ДПС у Львівській області здійснило переплату за електричну енергію ТзОВ «ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН» за 48243 кВт год у сумі 355346,17 грн, а відтак вини або заборгованості за Головним управлінням ДПС у Львівській області не може числитись. Скаржник заявляє, що через неправильний розподіл електричної енергії, про який не був повідомлений жоден із учасників укладеного договору про постачання електричної енергії споживачу, було порушено надання інформації спожитої кількості кВт/год, а саме яким із постачальників було здійснено постачання електричної енергії. Вказує на те, що дана обставина призвела до неправильного складання Актів приймання-передачі електричної енергії, що у свою чергу призвело до неправильної оплати за спожиту електричну енергію. Зазначає, що Головним управлінням ДПС у Львівській області здійснено повну оплату за всю кількість спожитих кВт*год згідно актів наданих послуг постачальниками електричної енергії ТзОВ «УКРГАЗТРЕЙДИНГ» та ТзОВ «ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН», а також згідно Акта наданих послуг про розподіл електричної енергії наданого ПрАТ «Львівобленерго». Вказує, що судом не взято до уваги факт того, що Головне управління ДПС у Львівській області здійснило повернення помилково сплачених коштів ТзОВ «ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН». Також апелянт не погоджується із стягненням судом на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2025 року у справі №914/519/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погодився з доводами скаржника. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що відсутність вини відповідача жодним чином не впливає на вирішення даного спору. Стверджує, що саме позивачем здійснювалось постачання електричної енергії для об`єктів відповідача у спірному періоді в заявленому обсязі. Звертає увагу суду на те, що перерахування коштів третій особі не може вважатися належним виконанням зобов`язань перед позивачем, оскільки останній є стороною, яка здійснила постачання електричної енергії. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2025 року у справі №914/519/25 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа-2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про безпідставність аргументів відповідача. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що доводи відповідача про поставлену електричну енергію у спірних обсягах та вартості не позивачем, а третьою особою-1 є необґрунтованими, оскільки в дійсності таке постачання електричної енергії здійснював позивач, а третя особа-1 повернула відповідачу надмірно сплачені їй кошти. У відзиві вказав, що при розгляді апеляційної скарги покладається на розсуд суду, при цьому висловив позицію щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення та безпідставності аргументів відповідача, наведених в апеляційній скарзі.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/519/25 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: О.І. Матущака, І.Ю. Панову.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/519/25.

Відповідно до ухвали Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 року призначено справу №914/519/25 до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду вказаної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 року про призначення розгляду справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 17.09.2025 року доставлено до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про порядок розгляду справи №914/519/25.

На час ухвалення вказаної постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №89 від 23.07.2025 року (вх.№01-05/2292/25 від 23.07.2025 року) на рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2025 року у справі № 914/519/25.

При ухваленні вказаної постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у вказаній справі в межах розумного строку.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 08.07.2024 року між ПрАТ «Львівобленерго» та Державною податковою службою України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (філія ДПС) укладено договір №90641/3 про закупівлю послуг з розподілу електричної енергії з додатковою угодою №1 від 26.12.2024 року до нього.

07.11.2024 року між ТзОВ "УКРГАЗТРЕЙДИНГ" (постачальник) та Державною податковою службою України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (філія ДПС) (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №2273/3 та договір про постачання електричної енергії споживачу №2273/4.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач повністю оплатив використаний обсяг електричної енергії за договором №2273/3 від 07.11.2024 року; правовідносини, які виникли між сторонами на підставі вказаного договору, не є предметом спору у справі № 914/519/25.

Відтак, в межах заявлених позовних вимог судом першої інстанції надано правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі договору №2273/4 від 07.11.2024 року.

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору, постачальник постачає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб об`єктів електроспоживання споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії, в порядку та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Найменування предмету закупівлі, відповідно до коду ЄЗС ДК 021:2015-09310000-5 Електрична енергія (пункт 2.2 договору).

Згідно із п. 3.1.1 договору №2273/4 від 07.11.2024 року постачання товару за договором здійснюється з 07.11.2024 року до 31.12.2024 року (включно).

У відповідності до п. 3.2 договору споживач має право вільно змінювати постачальника, відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та умов цього договору.

За положеннями п. 3.5 договору постачання електричної енергії здійснюється відповідно до умов договору та додатків до нього, в тому числі відповідно до додатку №3 до цього договору.

Відповідно до п. 3.6 договірні обсяги споживання електричної енергії та перелік точок обліку визначаються у заяві-приєднанні до договору, яка є додатком №4 до цього договору.

Згідно із п. 5.1 договору (з урахуванням додаткової угоди №4 до договору від 27.12.2024 року) загальна ціна договору становить 977632,32 грн без ПДВ 20%, крім того ПДВ 20% - 195526,46 грн, всього з ПДВ 20% - 1173158,78 грн.

За змістом п. 5.3.1 договору споживач здійснює оплату за фактично поставлений товар за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 5.3.2 договору оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється на підставі підписаного сторонами Акта приймання-передачі товару (електричної енергії) протягом 10 робочих днів після підписання Акта приймання-передачі товару (електричної енергії).

Згідно із п. 5.3.4 договору Акт приймання-передачі товару (електричної енергії) складається та підписується постачальником та надається споживачу для підписання. Споживач розглядає та підписує Акт приймання-передачі товару (електричної енергії) протягом 5 робочих днів або в цей же строк постачальнику мотивовану відмову від його підписання.

За змістом п. 6.2.1 договору споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

У відповідності до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

Згідно із п. 13.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представникам сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) і діє до 31.12.2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

В матеріалах справи наявна копія Акта приймання-передачі електричної енергії №УГТ00004176 спожитої електричної енергії за грудень 2024 року на суму 817241,51 грн та копія Акта приймання-передачі електричної енергії №УГТ00004186 спожитої електричної енергії за грудень 2024 року на суму 101254,10 грн.

Позивачем додано копію рахунку на оплату №4215 від 31.12.2024 року на суму 817241,51 та копію рахунку №4225 від 31.12.2024 року на суму 101254,10 грн.

Також у справі наявна копія опису вкладення, з якого вбачається, що вказані Акти та рахунки були надіслані на адресу Головного управління ДПС у Львівській області.

У матеріалах справи міститься копія транзакції, з якої вбачається, що відповідачем була здійснена оплата позивачу за електричну енергію за період з 01.12.2024 року по 18.12.2024 року на суму 530666,20 грн.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано копії договорів № 2024/648 та №2024/649 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2024 року, укладених між Державною податковою службою України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та ТзОВ "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН".

Згідно з п.3.1.1 згаданих договорів постачання товару здійснюється з дати, зазначеної в заяві до договору про постачання електричної енергії споживачу за формою, яка є додатком № 4 до договору та здійснюється до 31.12.2024 року (включно).

В матеріалах справи міститься копія листа-відповіді ПрАТ "Львівобленерго" №151-07-113 від 13.02.2025 року на адвокатський запит, в якій надано інформацію про фактичний (звітній) корисний відпуск електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживача Головне управління ДПС у Львівській області за запитуваний період (з 01.12.2024 року по 31.12.2024 року) постачальником ТОВ «Укргазтрейдинг».

Відповідно до пояснень третьої особи ТзОВ "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН", сформованих в системі «Електронний суд» 25.06.2025, та доданої копії платіжної інструкції №242 від 24.06.2025 року ТзОВ "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН" повернуло Державній податковій службі України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області 227607,99 грн надмірно сплачених коштів за спожиту електричну енергію по договору 2024/649.

За змістом наявної у даній справі копії платіжної інструкції №229 від 16.06.2025 року, ТзОВ "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН" повернуло Державній податковій службі України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області 50000,00 грн надмірно сплачених коштів за спожиту електричну енергію по договору 2024/649.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати за спожиту електричну енергію стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У цій справі суд встановив, що між 07.11.2024 року між ТзОВ "УКРГАЗТРЕЙДИНГ" (постачальник) та Державною податковою службою України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (філія ДПС) (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу договір №2273/4, на підставі якого між сторонами виникли спірні правовідносини у даній справі відповідно до заявлених позивачем позовних вимог.

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору постачальник постачає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб об`єктів електроспоживання споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії, в порядку та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Отже вказаний договір став підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В пункті 4.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, зазначено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду (4.12. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

В ході розгляду справи № 914/519/25 судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за спірним договором постачання електричної енергії споживачу, що підтверджено наявними у справі: копією Акта приймання-передачі електричної енергії №УГТ00004176 спожитої електричної енергії за грудень 2024 року на суму 817241,51 грн та копією Акта приймання-передачі електричної енергії №УГТ00004186 спожитої електричної енергії за грудень 2024 року на суму 101254,10 грн., копією рахунку на оплату №4215 від 31.12.2024 року на суму 817241,51, копією рахунку №4225 від 31.12.2024 року на суму 101254,10 грн., копією опису вкладення про їх надсилання на адресу Головного управління ДПС у Львівській області.

За змістом дослідженої судом копії транзакції, відповідач сплатив на рахунок позивача грошові кошти за електричну енергію за період з 01.12.2024 року по 18.12.2024 року у розмірі 530666,20 грн.

Вище зазначено, що відповідно до умов п. 5.3.2 договору №2273/4 від 07.11.2024 року оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється на підставі підписаного сторонами Акта приймання-передачі товару (електричної енергії) протягом 10 робочих днів після підписання Акта приймання-передачі товару (електричної енергії).

Згідно із п. 5.3.4 договору Акт приймання-передачі товару (електричної енергії) складається та підписується постачальником та надається споживачу для підписання. Споживач розглядає та підписує Акт приймання-передачі товару (електричної енергії) протягом 5 робочих днів або в цей же строк постачальнику мотивовану відмову від його підписання.

За змістом п. 6.2.1 договору споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Враховуючи, що акти приймання-передачі з рахунками були надіслані та отримані відповідачем, відсутність в матеріалах справи доказів мотивованої відмови від їх підписання, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що у відповідача виникло зобов`язання по оплаті за спожиту електричну енергію відповідно до наданих позивачем актів.

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором, проте обов`язок з оплати вартості наданих послуг відповідачем не виконано. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Доказів розірвання договору або визнання його недійсним матеріали справи не містять. Факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору розрахунків за спожиту електричну енергію у спірний період не провів, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 286575,31 грн.

Апелянт стверджує, що ним було проведено зміну електропостачальника 11 грудня шляхом укладення двох договорів з ТзОВ "ПРЕТ СЕРВІС ЕНЕРГОЗМІН".

Правовідносини між відповідачем і третьою особою -1 не входять до предмета доказування у цій справі.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п.6.1.1. - 6.1.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником. Процес зміни споживачем електропостачальника забезпечується суб`єктами (учасниками) ринку електричної енергії та учасниками роздрібного ринку електричної енергії, які задіяні у процесі зміни електропостачальника та забезпечують зміну та інформаційний обмін під час такої зміни на безоплатній основі. За загальним правилом зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена у строк не більше трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити електропостачальника.

До припинення дії договору постачання електричної енергії споживачу попередній електропостачальник зобов`язаний забезпечувати постачання електричної енергії споживачу на умовах чинного договору (абз.2 п.6.1.16. Правил).

Виходячи з вищевикладеного та з огляду на встановлені обставини цієї справи, суд констатує, що позивач повністю виконував свої зобов`язання по договору та забезпечував постачання електричної енергії відповідачу на умовах договору №2273/4 від 07.11.2024 року до припинення його дії, у зв`язку з чим відповідач повинен здійснити відповідну оплату.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 286575,31 грн заборгованості по оплаті за споживання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії №2273/4 від 07.11.2024 року у період з 01.12.2024 року по 31.12.2024 року.

Доданій до апеляційної скарги копії платіжної інструкції №1620 від 26.06.2025 року апеляційний господарський суд не надає правової оцінки, в силу обмежень, встановлених в ч. 3 статті 269 ГПК України.

Щодо доводів скаржника про стягненням судом на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини Лавентс проти Латвії від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору або є неспівмірним зі складністю справи.

У цій справі судом встановлено, що позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 17.02.2024 року, укладеного адвокатом Невструєвим Л.Б. та ТзОВ «Укргазтрейдинг» (клієнт), з додатковою угодою №7/25 від 03.02.2025 року до нього, відповідно до умов яких адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у господарському провадженні у справі про стягнення заборгованості з ГУ ДПС у Львівській області перед клієнтом, яка утворилась на дату укладання цієї додаткової угоди та/або до дати закінчення розгляду справи в суді. Сторони погодили розмір погодинної ставки адвоката за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 3000,00 грн за 1 годину та розмір гонорару за участь у судових засіданнях на рівні 2500,00 грн за одне судове засідання (п.2.1 та п.2.2 додаткової угоди).

Згідно опису та акта приймання-передачі наданих послуг від 26.02.2025 року адвокатом надано наступну правничу допомогу: ознайомлення з документами щодо несплати ГУ ДПС у Львівській області заборгованості за поставлену електричну енергію (9000,00 грн); підготовка та направлення адвокатського запиту, аналіз відповіді на запит (3000,00 грн); визначення правових норм, аналіз судової практики, складання позовної заяви з додатками (12000,00 грн). Загальна вартість наданих послуг 24000,00 грн. Претензії щодо обсягу наданих послуг відсутні.

Враховуючи пов`язаність витрат із розглядом справи, її складністю, матеріально-правовою складовою, а також застосовуючи зазначені вище критерії реальності та розумності розміру заявлених витрат на оплату послуг адвоката до відшкодування, їх необхідності та обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, рівності усіх учасників, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн., який у даному випадку буде розумним і достатнім.

З урахуванням вищеописаних положень ГПК України та обставин цієї справи, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Отже, враховуючи мотиви, наведені у цій постанові, дослідивши матеріали справи №914/519/25 та проаналізувавши доводи скаржника, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржене рішення місцевого господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи.

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 30.06.2025 року у справі №914/519/25.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №89 від 23.07.2025 року (вх.№01-05/2292/25 від 23.07.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2025 року у справі № 914/519/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.І. Матущак

Суддя І.Ю. Панова