ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3227/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

за участю представників сторін:

від прокуратури Місюрко Г.А.;

від Акціонерного товариства Укртелеком Личагіна С.П.;

від Фонду державного майна України - не з`явився;

від Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртелеком

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 (повний текст складено 27.01.2025)

по справі №916/3227/24

за позовом Керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до відповідачів:

- Акціонерного товариства Укртелеком

- Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області

про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва та зобов`язання повернути майно,

(суддя першої інстанції: Смелянець Г.Є., дата та місце ухвалення рішення: 15.01.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

Керівник Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Укртелеком» та Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області з позовом, в якому просить суд:

- усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області №1 від 28.01.2004 «Про визнання за Любашівським центром електрозв`язку №6 Одеської облдирекції ВАТ Укртелеком права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 ВАТ «Укртелеком» за адресою смт. Миколаївка, вул. Калініна,53 Одеської області»;

- усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності серії САА №513335 виданого виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 22.03.2004 Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, з часткою 72/100, позначену на плані літ. А, тамбур літ «а», «al», «а2», підвал літ. «аЗ», спуск в підвал літ «Б», вбиральня літ «В», склад літ. «Г», зварювальна літ. «Р», ганок, сходини, приямки, ворота, ворота з хвірткою, огорожа №1-27, мощення ЦІ, адреса об`єкта: Одеська область, Миколаївський район, смт. Миколаївка, вул. Калініна, буд.53;

- усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання Акціонерне товариство «Укртелеком» повернути державі в особі Фонду державного майна України приміщення захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №56154, площею 101,3 кв.м, що розташоване за адресою: вул. В.Карпішина (колишня вул.Калініна), буд.53, смт. Миколаївка, Березівського (колишнього Миколаївського) району, Одеської області;

- стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне нерухоме майно захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укрити №56154, що розташоване за адресою: вул. В. Карпішина (колишня вул. Калініна), буд.53, смт. Миколаївка, Березівського району Одеської області, в силу закону відноситься до об`єктів загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, приватизація яких заборонена законом, а тому набуття його у приватну власність є протиправним.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 у даній справі позовні вимоги задоволено в повному обсязі; усунуто перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області №1 від 28.01.2004 «Про визнання за Любашівським центром електрозв`язку №6 Одеської облдирекції ВАТ «Укртелеком права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 ВАТ «Укртелеком» за адресою смт. Миколаївка, вул. Калініна,53 Одеської області»; усунуто перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності серії САА №513335 виданого виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 22.03.2004 Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, з часткою 72/100, позначену на плані літ. А, тамбур літ «а», «al», «а2», підвал літ. «а3», спуск в підвал літ «Б», вбиральня літ «В», склад літ. «Г», зварювальна літ. «Р», ганок, сходини, приямки, ворота, ворота з хвірткою, огорожа №1-27, мощення І, ІІ, адреса об`єкта: Одеська область, Миколаївський район, смт. Миколаївка, вул. Калініна, буд.53; усунуто перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченка, буд. 18, ) повернути державі в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9, ) приміщення захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №56154, площею 101,3 кв.м, що розташоване за адресою: вул. В.Карпішина (колишня вул.Калініна), буд.53, смт. Миколаївка, Березівського (колишнього Миколаївського) району, Одеської області; стягнуто з Акціонерного товариства Укртелеком (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченка, буд. 18, ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн; стягнуто з Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області (67000, Одеська обл., Березівський р-н, смт. Миколаївка, вул. Незалежності,71, ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) грн.

Так, суд зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради від 28.01.2004 №1 «Про визнання права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 ВАТ Укртелеком, а отже дійшов висновку про підставність, обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області №1 від 28.01.2004 «Про визнання за Любашівським центром електрозв`язку №6 Одеської облдирекції ВАТ «Укртелеком права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 ВАТ Укртелеком за адресою смт. Миколаївка, вул. Калініна,53 Одеської області».

У своєму рішенні суд зазначив, що оскільки спірне захисне укриття не могло бути приватизовано, тобто, право власності держави на нього не могло бути передано приватній особі, поновлення порушених прав держави у спірних правовідносинах може відбутися внаслідок заявлення саме негаторного позову, тобто, вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, яку Прокуратура в інтересах держави в особі Фонду державного майна України у цій справі, серед інших, також заявила. Беручи до уваги наведене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності серії САА №513335 виданого виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 22.03.2004 Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» , а також усунення перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом зобов`язання Акціонерне товариство «Укртелеком» повернути державі в особі Фонду державного майна України приміщення захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №56154, площею 101,3 кв.м, що розташоване за адресою: вул. В.Карпішина (колишня вул. Калініна), буд.53, смт. Миколаївка, Березівського (колишнього Миколаївського) району, Одеської області підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з таким рішенням, Акціонерное товариство Укртелеком звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у який просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 по справі №916/3227/24 за позовом Керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідачів Акціонерного товариства Укртелеком, Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва та зобов`язання повернути майно, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення було порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано всі обставин справи.

Скаржник, посилаючись на встановлені судом першої інстанції обставини, зазначає, що, оскільки підставою набуття права власності є, зокрема, відповідний юридичний факт, а не свідоцтво про право власності як документ і не державна реєстрація права власності на цей об`єкт, тому реєстрація, як і видання на підтвердження права власності певного документа, не є тими діями, що за законом зумовлюють виникнення права власності. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази будівництва та введення в експлуатацію захисної споруди, а також відсутня інформація щодо перебування даної споруди в системі обліку захисних споруд ДСНС.

Крім того, спірне протирадіаційне укриття №56154, не належало та не належить до сфери управління Фонду, у прокурора відсутні матеріально-правові підстави заявляти про порушення права власності та відсутні підстави для звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції не надано оцінку відсутності результатів інвентаризації державного майна на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р «Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Укртелеком", але перебуває на його балансі», згідно якого Фонд державного майна за участю Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації забезпечив проведення ПАТ "Укртелеком" інвентаризації державного майна, що не увійшло до статутного капіталу цього товариства, але перебуває на його балансі станом на 30.09.2011.

Також, Скаржник наголошує, що зважаючи на відсутність у Фонду, як власника, інформації про фактичне місце розташування укриття в будівлі і взагалі наявності укриття, це є додатковою підставою, що виключає можливість звернення від імені Фонду з даним позовом.

На переконання Апелянта, задоволення позовних вимог не може вважатися виправданим, а втручання держави в право власності Апелянта пропорційним, оскільки позбавляють останнього права власності на приміщення, що використовуються для захисту працівників чергових змін об`єктів електронних комунікацій Акціонерного товариства Укртелеком, які продовжують свою діяльність із обслуговування об`єктів телекомунікацій в особливий період.

Апелянт зазначає, що, оскільки нерухоме майно - це самостійний об`єкт цивільних прав, якому притаманні індивідуальні ознаки, зважаючи відсутність у Фонду, як власника, інформації про фактичне місце розташування укриття в будівлі, то останній вважає це додатковою підставою, що виключає можливість застосування в даному випадку негаторного позову.

Зважаючи на неналежний спосіб захисту своїх прав, обраний Позивачем, факт здійснення публічної державної реєстрації права власності Апелянта двадцять років тому на спірне нерухоме майно в єдиній державній інформаційній системі однозначно підтверджує факт обізнаності держави в особі уповноваженого органу як із фактом реєстрації права власності Апелянта на спірне майно, так і з особою, на користь якої здійснена реєстраційна дія із реєстрації права власності, проведення технічної інвентаризації захисних споруд на державному рівні, приватизація ВАТ Укртелеком в 2011 році, є очевидним, що Позивач міг бути та був обізнаний щодо прийняття оспорюваних актів більш, як за три роки до моменту звернення Прокурора до суду з позовом.

Крім того, Апелянт, посилаючись на постанову Верховного Суду від 16.09.2015 у справі №6-68цс15, зазначив, що держава несе ризик спливу позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, Апелянт зазначає, що судом неправомірно не було залучено в якості Третьої особи на стороні Відповідача-1 АТ Укрпошта.

В обґрунтування своєї позиції Апелянт стверджує, що відповідно до наказу Міністерства зв`язку України №87 від 23.06.1993 «Про проведення реформи організаційної структури в галузі зв`язку» було створено Об`єднання електрозв`язку «Укрелектрозв`язок».

В свою чергу, 15.12.1993 було утворено два підприємства УДПЕЗ Укртелеком (витяг з Єдиного державного реєстру в матеріалах справи) та УДПЕЗ «Укрпошта» (ця інформація є відкритою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Таким чином, на базі Об`єднання електрозв`язку «Укрелектрозв`язок», було утворено дві окремих юридичних особи, між якими в подальшому було поділені частки у праві власності.

Виходячи з такого розподілу нерухомого майна, співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, а тому рішення стосується не майна, що відноситься до частки Укртелекома, а саме права власності співвласників, в тому числі Укрпошти.

Відтак, в результаті ухвалення судового рішення про повернення до державної власності спірного приміщення, має мати наслідком фактично перерозподіл площ приміщень між АТ Укртелеком та АТ Укрпошта в даному майновому комплексі. Проте, суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки АТ Укрпошта, яке не було залучено до участі у справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртелеком на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 по справі №916/3227/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3227/24.

12.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3227/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртелеком на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 по справі №916/3227/24.

06.03.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртелеком, у якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Прокурор зазначає, що захисна споруда ПРУ № 56154 перебуває на обліку, та внесена до загальнодержавного реєстру захисних споруд, що підтверджується обліковою карткою, паспортом, технічним паспортом захисної споруди ПРУ № 56154 та відомостями із загальнодоступного веб сайту «Захисні споруди цивільного захисту міста Одеси та Одеської області», згідно яких захисна споруда ПРУ № 56154 за адресою: смт. Миколаївка, вул. В.Карпішина,53, Одеської області, значиться на карті як захисна споруда цивільного захисту.

Окрім того, вказаній захисній споруді - протирадіаційному укриттю відповідно до вимог закону присвоєно обліковий номер в межах номерного ряду захисних споруд цивільного захисту, наведеного в додатку 1 до цих Вимог щодо забезпечення нумерації та здійснення обліку фонду захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом МВС України від 09.07.2018 №579, який зазначений в обліковій картці, паспорті, технічному паспорті, інших облікових документах захисних споруд та у відомостях із загальнодоступного веб сайту «Захисні споруди цивільного захисту міста Одеси та Одеської області».

Прокурор вказує, що ураховуючи, що спірна захисна споруда цивільного захисту (протирадіаційне укриття № 56154) є самостійним об`єктом нерухомого майна, остання належить державі Україна в особі Фонду державного майна України, що свідчить про те, що саме вказаний орган наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні даним майном, яке незаконно перебуває згідно оспорюваних документів у власності АТ Укртелеком. Водночас, оскільки цим органом заходи до захисту інтересів держави не вжито, Прокурор звернувся до суду з позовною заявою в інтересах саме Фонду державного майна України, як органу, на якого покладено повноваження щодо здійснення контролю у сфері приватизації державного майна.

Крім того, за твердженням Прокурора, зайняття приватним власником протирадіаційної споруди з порушенням законодавства, що передбачало заборону на передання таких об`єктів у приватну власність, потрібно розглядати як порушення права власності держави, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідним майном, навіть якщо приватний власник зареєстрував своє право приватної власності на цей об`єкт.

Прокурор вважає, що належним та ефективним способом захисту прав власності на спірну захисну споруду в даному конкретному випадку є негаторний позов, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідного обмеженого в обороті майна і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Крім того, Прокурор вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм процесуального права, оскільки дане рішення не впливає на права та обов`язки АТ «Укрпошта».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Укртелеком на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 по справі №916/3227/24 призначено на 14.04.2025 року об 11-00 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

21.03.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Крім того, 27.03.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Укртелеком надійшла заява про забезпечення позову у даній справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відмовлено в задоволенні заяви Керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області про забезпечення позову у справі №916/3227/24.

03.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фонду державного майна України надійшов відзив на апеляційну скаргу разом з клопотанням про розгляд справи без участі представника.

У своєму відзиві Фонд просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, у відзиві Фонд вказує, що передача АТ Укртелеком у власність сховища №56154, розташованого за адресою: вул. Карпішина (Калініна), 53, смт.Миколаївка, Березівський (колишній Миколаївський) район здійснена з порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, Позивач, посилаючись на судову практику Верховного Суду, зазначив, що проведення корпоратизації державного підприємства в акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому, внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно, таке майно не може бути відчужене чи корпоратизоване на користь суб`єкта права приватної власності без попереднього виключення цього майна із законодавчого переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Таким чином, на думку Фонду, захисна споруда цивільного захисту, в силу положень ч. 2 ст. 178 Цивільного кодексу України, є обмежено обороноздатною річчю, та не може відчужуватись із державної чи комунальної власності у приватну.

З огляду на викладене, Фонд вважає, що захисна споруда цивільного захисту не могла бути внесена до статутного фонду ПАТ Укртелеком на праві приватної власності, а ПАТ Укртелеком не могло набути право приватної власності на спірну захисну споруду.

Аналізуючи приписи законодавства в сукупності, Фонд вважає, що у зв`язку з протиправною реєстрацією спірне нерухоме майно вибуло з державної власності, отже, це є правовою підставою для визнання за державою в особі Фонду права власності на спірне нерухоме майно, також, наявність сховища №56154, підтверджується відповідними паспортами, обліковими картками укриття, листами ПАТ Укртелеком та Актами експлуатаційного і технічного стану захисної споруди ЦО, які, в свою чергу, підписані представниками ПАТ Укртелеком.

14.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Укртелеком надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 було задоволено клопотання Акціонерного товариства Укртелеком про зупинення провадження у справі №916/3227/24 та зупинено апеляційне провадження до закінчення перегляду судового рішення по справі №918/938/23 у подібних правовідносинах у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

03.09.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Акціонерного товариства Укртелеком про поновлення апеляційного провадження у справі №916/3227/24 у зв`язку з закінченням перегляду справи №918/938/23 та оприлюднення повного тексту постанови Верхового Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 29.05.2025.

Як вбачається із змісту постанови Верхового Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 29.05.2025 по справі №918/938/23 касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково; мотивувальну частину постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2024 у справі №918/938/23 змінено, виклавши у редакції цієї постанови, а в решті залишено без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 поновлено провадження у справі №916/3227/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртелеком на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 17.11.2025 об 11-30 год.

09.09.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Укртелеком надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 задоволено клопотання Акціонерного товариства Укртелеком про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

23.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укртелеком» надійшли додаткові пояснення по справі, у яких останній просить суд врахувати норми частини другої ст. 391 Цивільного кодексу України та висновки Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 29.05.2025 у справі №918/938/23 та задовольнити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртелеком» у справі №916/3227/24 в повному обсязі.

03.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення, у яких останній у зв`язку з ухваленням Верховним Судом постанови від 29.05.2025 у справі №918/938/23 просить долучити до матеріалів справи надані пояснення.

Прокуратура в обґрунтування своєї позиції щодо належності та ефективності обраного способу захисту державних інтересів у виниклих спірних правовідносинах, зокрема, шляхом звернення до суду з негаторним позовом посилається на висновки, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду подібних спірних правовідносин, тобто таких, що мають перевагу над всіма іншими висновками. При цьому, Прокурор вважає хибною позицію Відповідача щодо неподібності спірних правовідносин, що є предметом розгляду в межах даної справи №916/3227/24 та справи №910/8413/21, адже, їх подібність стосується предмета спору та відповідно прав й обов`язків сторін спору щодо нього об`єкт нерухомого майна, на який в силу закріпленого Законом спеціального статусу за жодних умов не може виникнути право приватної власності.

Прокурор також зазначає, що положення Закону про внесення змін до ст. 391 Цивільного кодексу України шляхом доповнення її частиною другою у даному випадку не мають зворотної дії в часі, а отже, не є застосовними до позову, що розглядається в межах даної справи, рішення по суті якої ухвалено судом першої інстанції 05.02.2025, тобто раніше, ніж вказаний Закон набрав чинності (09.04.2025).

17.11.2025 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явився Прокурор та представник Апелянта, які підтримали вимоги та доводи, викладені ними письмово. Представники Позивача та Відповідача-2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Позивача та Відповідача-2.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відзиви на неї, заслухавши пояснення Прокурора та представника Апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» Державним комітетом зв`язку та інформатизації України видано наказ від 27.12.1999 № 155, яким на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» створено ВАТ «Укртелеком» та затверджено його статут.

Наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 №230 передано нерухоме майно, що знаходилось на балансі УДПЕЗ «Укртелеком» по Одеській дирекції станом на 01.07.99, у власність ВАТ «Укртелеком». Затверджено Перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «Укртелеком» по Одеській дирекції.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради від 28.01.2004 №1 «Про визнання права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 ВАТ «Укртелеком», розглянувши клопотання Любашівського центру електрозв`язку №6 Одеської облдирекції ВАТ "Укртелеком" про визнання права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 смт. Миколаївка, вул.Калініна, 53, вирішено:

- визнати за Любашівським центром електрозв`язку № 6 Одеської облдирекції ВАТ «Укртелеком» право колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху № 15 смт. Миколаївка, вул. Калініна, 53;

- видати Любашівському центру електрозв`язку № 6 Одеської облдирекції ВАТ «Укртелеком» свідоцтво на право колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху № 15 смт. Миколаївка, вул. Калініна, 53.

На підставі вказаного рішення 22.03.2004 Миколаївською селищною радою видано свідоцтво серія САА №513335 про право колективної власності ВАТ «Укртелеком» на нерухоме майно - нежитлову будівлю, 72/100 позначену на плані літ. А, тамбур літ «а», «а 1», «а2», підвал літ. «аЗ», спуск в підвал літ «Б», вбиральня літ «В», склад літ «Г», зварювальна літ «Р», ганок, сходини, приямки, ворота, ворота з хвірткою, огорожа №1-27, мощення І,II, загальною площею 1596,5 кв.м. за адресою смт. Миколаївка, вул. Калініна, 53.

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3140187 від 22.03.2004 72/100 нерухомого майна реєстраційний номер 5182984, яке складається з: нежитлової будівлі, позначену на плані літ. А, тамбуру літ «а», «а 1», «а2», підвалу літ. «аЗ», спуску в підвал літ «Б», вбиральні літ «В», складу літ «Г», зварювальної літ «Р», ганку, сходин, приямків, воріт, воріт з хвірткою, огорожі №1-27, мощення І,II, за адресою смт. Миколаївка, вул. Калініна, 53, належить на праві колективної власності ВАТ «Укртелеком».

Рішенням Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 16.02.2016 № 49-УІІ перейменовано вул. Калініна в смт. Миколаївка на вул. В. Карпішина.

Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 №807-ІХ ліквідовано Миколаївський район Одеської області та утворено в Одеській області Березівський район (з адміністративним центром у місті Березівка) у складі територій Андрієво-Іванівської сільської, Березівської міської, Великобуялицької сільської, Знам`янської сільської, Іванівської селищної, Коноплянської сільської, Курісовської сільської, Миколаївської селищної, Новокальчевської сільської, Петровірівської сільської, Раухівської селищної, Розквітівської сільської, Старомаяківської сільської, Стрюківської сільської, Чогодарівської сільської, Ширяївської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

У листі від 18.08.2023 №54-2422ВИХ-23 Березівська окружна прокуратура звернулась до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та повідомила, що за інформацією Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області за адресою: Березівський район, Одеська область, смт. Миколаївка, вул. Карпішина,53 у підвалі будівлі, балансоутримувачем якої є ДМД № 351/3 «смт. Миколаївка» ПАТ «Укртелеком» розташована захисна споруда цивільного захисту № 56154 загальною площею 101,3 кв.м місткістю на 100 осіб, проте у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня будь-яка інформація щодо вказаного об`єкту нерухомого майна. З огляду на викладене, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, прокуратура просила у найкоротший строк надати інформацію про власника, користувача та балансоутримувача споруди цивільного захисту № 56154, розташованої за адресою: Березівський район, Одеська область, смт. Миколаївка, вул. Карпішина,53 та про причини відсутності такої інформації в державному реєстрі нерухомого майна, а також належним чином завірені копії документів про право власності на вказане нерухоме майно, копії рішень, розпоряджень, договорів купівлі-продажу із зазначенням переліку об`єктів нерухомості за вказаною адресою, які передані у приватну власність та перебувають у державній (комунальній) власності, документи про передачу на баланс фактичному користувачу об`єкту нерухомості - захисної споруди цивільною захисту ПРУ № 56154.

У відповідь на вказаний лист прокуратури Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у листі від 21.08.2023 №10-10-03262 повідомлено, що захисна споруда цивільного захисту № 56154, розташована за адресою: Березівський район, смт. Миколаївка, вул. Карпішина, 53 на обліку та у сфері управління Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях не перебуває.

08.09.2023 листом №54-2619ВИХ-23 Березівська окружна прокуратура звернулась до Березівської районної військової адміністрації Одеської області та просила надати на адресу окружної прокуратурі належним чином завірені копії документів на підставі, яких перебуває на обліку захисна споруда цивільного захисту ПРУ №56154, зокрема облікову картку, паспорт та технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту ПРУ № 56154.

Вказані документи надані Березівською районною військовою адміністрацією Одеської області супровідним листом від 12.09.2023 №01/08-06/23/5081.

У листі від 21.09.2023 №54-2737ВИХ-23 Березівська окружна прокуратура звернулась до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та просила надати інформацію: коли та на підставі яких документів здійснено корпоратизацію шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у ВАТ «Укртелеком» та приватизацію нерухомого майна по вул. Карпішина (Калініна),53, смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області, у тому числі захисної споруди цивільного захисту № 56154, з наданням копій підтверджуючих документів; яким органом здійснювалося формування статутного капіталу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у процесі його корпоратизації та чи включено захисну споруду цивільного захисту ПРУ № 56154 до статутного капіталу підприємства; яким органом та коли передавалися до Регіонального відділення матеріали з корпоратизації Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» та чи містять такі матеріали відомості стосовно об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою по вул. Карпішина (Калініна),53, смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області; надати перелік державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Укртелеком» та перебуває на його балансі і яке відноситься до сфери управління Фонду державного майна України та інформацію щодо включення до такого переліку захисної споруди цивільного захисту № 56154; чи підлягали приватизації захисні споруди цивільного захисту, у тому числі протирадіаційні укриття на час приватизації підприємства; які заходи претензійно-позовного характеру вживалися Регіональним відділенням щодо вищевказаної захисної споруди цивільного захисту, а також чи зверталося Регіональне відділення до суду з позовом про витребування захисної споруди цивільного захисту (протирадіаційне укриття № 56154) з чужого незаконного володіння.

У відповідь на вказаний лист прокуратури Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у листі від 06.10.2023 №10-10-04036 повідомлено, що Регіональним відділенням не здійснювалась корпоратизація шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у ВАТ «Укртелеком». В Регіональному відділенні відсутні документи про корпоратизацію Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком». На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 № 902-р, Фондом державного майна України та Адміністрацією державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації було підготовлено переліки державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком» та перебуває на його балансі та яке відноситься до сфери управління Фонду державного майна України, що затверджені спільними наказами.

25.09.2023 листом №54-2775ВИХ-23 Березівська окружна прокуратура звернулась до Фонду державного майна України та просила з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді в найкоротший строк надати інформацію про наступне: у якому році та на підставі яких документів здійснено корпоратизацію шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у ВАТ «Укртелеком» та приватизацію нерухомого майна по вул. Карпішина (Калініна),53, смт. Миколаївка, Миколаївського району. Одеської області, у тому числі захисної споруди цивільного захисту № 56154, з наданням копій підтверджуючих документів; яким органом здійснювалося формування статутного капіталу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у процесі його корпоратизації та чи включено захисну споруду цивільного захисту ПРУ № 56154 до статутного капіталу підприємства; яким органом та коли передавалися до Фонду державного майна України або його Регіонального відділення матеріали з корпоратизації Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» та чи містять такі матеріали відомості стосовно об`єкта нерухомого майна, шо знаходиться за адресою по вул. Карпішина (Калініна),53, смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області; надайте перелік державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Укртелеком» та перебуває на його балансі і яке відноситься до сфери управління Фонду державного майна України та інформацію щодо включення до такого переліку захисної споруди цивільного захисту № 56154; чи підлягали приватизації захисні споруди цивільного захисту, у тому числі протирадіаційні укриття на час приватизації підприємства; які заходи претензійно-позовного характеру вживалися Фондом державного майна України або його Регіональним відділенням щодо вищевказаної захисної споруди цивільного захисту, а також щодо звернення до суду з позовом про витребування захисної споруди цивільного захисту (протирадіаційне укриття № 56154) з чужого незаконного володіння.

У відповідь на вказаний лист Фонд державного майна України повідомив, серед іншого, що Фондом не вживалися заходи претензійно- позовного характеру щодо зазначеної споруди цивільного захисту, у тому числі щодо витребування її із чужого незаконного володіння, та просив за необхідне розглянути можливість здійснення захисту Березівською окружною прокуратурою прав та законних інтересів Держави.

У листі від 11.04.2024 №54-1264ВИХ-24 Березівська окружна прокуратура звернулась до КП «Миколаївське районне бюро технічної інвентаризації» та просила з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави у суді, у найкоротший строк надати на адресу прокуратури копії наступних документів: засвідчені копії свідоцтва САА № 523 3 3 5 від 22.03.2004 про право власності ВАТ «Укртелеком» на нерухоме майно; копію технічного паспорту про право власності ВАТ «Укртелеком» на нерухоме майно - нежитлова будівля, позначена на плані літ. «А», тамбур літ. «а», «al», «а2», підвал літ «аЗ», спуск в підвал літ. «Б», вбиральня літ. «В», склад літ. «Г», зварювальна літ. «Р», ганок, приямки, огорожа, ворота, ворота з хвірткою №1-27, мошення І-ІІ за адресою: Березівський район, Одеська область, смт. Миколаївка, вул. Карпішина (Калініна),53 та документи на підставі яких його виготовлено (заяви, рішення тощо); копію інвентаризаційної справи (план-схему, експлікацію, зведений акт, акт поділу майна або інший документ, з якого видно в якій частині та яке майно належить кожному власнику, тощо) на нерухоме майно за адресою: Березівський район, Одеська область, смт. Миколаївка, вул. Карпішина (Калініна),53; копію технічного паспорту (план-схему, експлікацію, зведений акт) на захисну споруду цивільного захисту ПРУ № 56154 за вказаною адресою та документи на підставі яких його виготовлено (заяви, рішення тощо); копію рішення про перейменування вулиці Калініна на вул. Карпішина в смт. Миколаївка Березівського (колишнього Миколаївського) району.

У відповідь на вказаний лист прокуратури КП «Миколаївське районне бюро технічної інвентаризації» листом від 22.04.2024 №72 надіслано копії витребуваних документів.

11.04.2024 листом №54-1271ВИХ-24 Березівська окружна прокуратура звернулась до Фонду державного майна України та просила з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді просила надати інформацію: у якому році та на підставі яких документів здійснено корпоратизацію шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - ВАТ «Укртелеком») та приватизацію нерухомого майна по вул. Карпішина (Калініна),53, смт. Миколаївка. Миколаївського району, Одеської області, у тому числі захисної споруди цивільного захисту № 56154, з наданням копій підтверджуючих документів; яким органом здійснювалося формування статутного капіталу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у процесі його корпоратизації та чи включено захисну споруду цивільного захисту 11РУ № 56154 до статутного капіталу підприємства; перелік нерухомого майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Укртелеком» та перебуває на його балансі і яке відноситься до сфери управління Фонду державного майна України та інформацію щодо включення до такого переліку захисної споруди цивільного захисту № 56154; у якому році та на підставі яких документів перетворено ВАТ «Укртелеком» у Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі- ПАТ «Укртелеком») та надайте перелік нерухомого майна, яке не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком» і перебувало на його балансі і яке відноситься до сфери управління Фонду державного майна України та чи включено до такого переліку майна захисну споруду цивільного захисту ПРУ № 56154; чи є Акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - АТ «Укртелеком») правонаступником ПАТ «Укртелеком», а також надайте перелік нерухомого майна, яке не увійшло до статутного капіталу АТ «Укртелеком» та відноситься до сфери управління ФДМ; які заходи претензійно-позовного характеру вживалися Фондом державного майна України або його Регіональним відділенням щодо вищевказаної захисної споруди цивільного захисту, а також щодо звернення до суду з позовом про витребування захисної споруди цивільного захисту (протирадіаційне укриття №56154) з чужого незаконного володіння.

У відповідь на вказаний лист Фонд державного майна України листом від 07.05.2024 №10-33-12505 повідомив, що листом від 26.10.2023 № 10-33-27717 Фонд в межах своєї компетенції надав Берегівській окружній прокуратурі вичерпну наявну інформацію з порушених у листі питань. При цьому, надано копію витягу з переліку державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі (нерухоме майно), який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011 по Одеській області, та наданий до Фонду ПАТ «Укртелеком».

У листі від 12.04.2024 Березівська окружна прокуратура звернулась до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України та просила з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді надати інформацію: у якому році та на підставі яких документів здійснено корпоратизацію шляхом перетворення Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - ВАТ «Укртелеком») та приватизацію нерухомого майна по вул. Калініна,53, смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області, у тому числі захисної споруди цивільного захисту № 56154, з наданням копій підтверджуючих документів; копію наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2003 № 230, яким передано ВАТ «Укртелеком» нерухоме майно, що знаходилось на балансі Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком», зокрема щодо передачі нерухомого майна по вул. Калініна,53, смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області; перелік нерухомого майна, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Укртелеком» та перебуває на його балансі і яке відноситься до сфери управління Фонду державного майна України та інформацію щодо включення до такого переліку захисної споруди цивільного захисту ПРУ № 56154; у якому році та на підставі яких документів перетворено ВАТ «Укртелеком» у Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі- ПАТ «Укртелеком») та у подальшому перетворено на Акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - АТ «Укртелеком»), а також щодо включення захисної споруди цивільного захисту ПРУ № 56154 до статутного капіталу АТ «Укртелеком»; чи вживалися раніше заходи претензійно-позовного характеру та чи планує Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України самостійно звертатися до суду з відповідною позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права приватної власності в частині та повернення до державної власності захисної споруди цивільного захисту ПРУ № 56154.

У відповідь на вказаний лист Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України у листі від 17.05.2024 №9001/16/24 повідомлено, що ВАТ «Укртелеком» створено шляхом корпоратизації Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» відповідно до наказу Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27 грудня 1999 року № 155 «Про створення відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» та затвердження його статуту». Засновником створеного відкритого акціонерного товариства є Державний комітет зв`язку та інформатизації України. У Мінінфраструктури відсутня інформація та документи щодо порушених у запиті прокуратури питань.

13.05.2024 Березівська окружна прокуратура листом №54-1603ВИХ-24 звернулась до Миколаївської селищної ради Березівського району про надання належним чином засвідченої копії рішення про перейменування вулиці Калініна на вул. Карпішина в смт. Миколаївка Березівського (колишнього Миколаївського) району.

Вказані документи надано на вимогу прокуратури Миколаївською селищною радою Березівського району супровідним листом від 16.05.2024 №01-16/1305.

У листі від 13.05.2024 №54-1602ВИХ-24 Березівська окружна прокуратура звернулась до КП «Миколаївське районне бюро технічної інвентаризації» про надання: копію технічного паспорту на захисну споруду цивільного захисту № 56154 за адресою: Березівський район, Одеська область, смт. Миколаївка, вул. Калініна,53; копії технічної документації (технічний паспорт, план-схеми, експлікації, зведений акт тощо) про право власності Українського державного підприємства поштового зв`язку «УКРПОШТА» на нерухоме майно - нежитлову будівлю, за адресою: Березівський район, Одеська область, смт. Миколаївка, вул. Калініна,53, зокрема на об`єкти нерухомості позначені на плані - підвал літ «аЗ», спуск в підвал літ. «Б»; копії свідоцтва та рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради № 40 від 26.12.2008 про право власності Українського державного підприємства поштового зв`язку «УКРПОШТА» на об`єкт нерухомості за адресою: Березівський район, Одеська область, смт. Миколаївка, вул. Калініна,53; чи є одним і тим самим нерухомим майном захисна споруда № 56154, за адресою: Одеська область, Миколаївський район, смт. Миколаївка, вул. Калініна, буд. 53 та об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою, позначений на плані підвал літ. аЗ, спуск в підвал літ. Б.; площі у кв.м об`єктів нерухомого майна за адресою: Одеська область, Миколаївський район, смт. Миколаївка, вул. Калініна, буд. 53, позначених на плані як підвал літ. аЗ, спуск в підвал літ. Б, що належать на праві власності ВАТ «Укртелеком» та окремо площу у кв.м зазначеного майна, що належить Українському державному підприємству поштового зв`язку «УКРПОШТА»; площі захисної споруди цивільного захисту № 56154 належить на праві власності Українському державному підприємству поштового зв`язку «УКРПОШТА».

У відповідь на вказаний лист КП «Миколаївське районне бюро технічної інвентаризації» у листі від 24.05.2024 №117 повідомлено прокуратуру, що за вказаною адресою розташований об`єкт нерухомості нежитлова будівля літ. «А»,тамбур «а», «аі», «а2»,підвал літ. «аЗ» загальною площею 231.1 кн.м.,спуск в підвал літ. «Б»,вбиральня літ. «В»,склад літ. «Г»,зварювальна літ. «Р», ганок, приямки, огорожа, ворота, ворота з хвірткою №1- 27,мощення I-II. Згідно інвентаризаційних даних КП «Миколаївське РБТІ» приміщення підвалу літ. «а3»:2,3,4 (сходини, коридор, кладовка) площею 21.7 кв.м належить Українському державному підприємству поштового зв`язку «УКРПОШТА» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.12.2008 р. виданого виконавчим комітетом. Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області рішення №40 від 31.03.2008 (реєстраційний номер в РПВНМ 25956415). ВАТ «Укртелеком» належить приміщення підвалу літ. «аЗ»,спуск в підвал літ. «Б» загальною площею-209.4 кв.м в тому числі: приміщення захисної споруди-1а,1,5,6,7,8,9 площею 101.3 кв.м та приміщення підвалу -2.3,10 18 площею 108.1 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 2.2.03.2004, виданого виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Миколаївською району Одеської області рішення №1 від 28.01.2004 (реєстраційний номери РПВНМ 5152984) Захисна споруда цивільною захисту №56154 загальною площею 101.3 кв.м (приміщення 1а,1,5 9), яка розташована в частині підпала літ.аЗ .спуск в підвал літ. «Б» за адресою Одеська область, Миколаївський район, смт. Миколаївка, вулиця Калініна,бул.53 за Українським державним підприємством поштового зв`язку «УКРПОШТА» станом на 1 січня 2013 року КП «Миколаївським РБТІ» не зареєстровано.

01.07.2024 у листі №54-2286ВИХ-24 Березівська окружна прокуратура просила Миколаївську селищну раду Березівського району надати інформацію чи перебувало у комунальній власності нерухоме майно - нежитлова будівля за адресою смт. Миколаївка, вул. Калініна, 53 та про підстави прийняття рішення про визнання права власності на таке майна за ВАТ «Укртелеком» та видачу свідоцтва про право власності на нього.

У відповідь на вказаний лист прокуратури Миколаївська селищна рада Березівського району у листі від 03.07.2024 №04-15/1690 повідомила, що нерухоме майно - нежитлова будівля розташована за адресою селище Миколаївка, вул. В.Карпішина, 53 не перебувала у комунальній власності. Рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради від 28.01.2004 року №1 «Про визначення права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 ВАТ «Укртелеком»» було прийнято на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 р. №56, а саме - бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, кому належить об`єкт, подає його органу державної виконавчої влади або місцевого самоврядування, який виносить рішення щодо видачі заявнику свідоцтва про право власності. Додатково повідомлено, шо згідно додаткової угоди про розподіл на баланс співкористувача нерухомого майна від 1 січня 1995 року чітко вбачається, що співкористувачами є «Миколаївський районний вузол зв`язку» та «Миколаївський районний вузол електрозв`язку». Відповідно до пункту 7 тимчасових Правил спільного користування будинками нежитлового фонду вищевказане нерухоме майно є загальнодержавною власністю і знаходиться в сфері управління міністерства зв`язку України.

07.06.2024 у листі №54-1990ВИХ-24 Березівська окружна прокуратура повідомила Фонд державного майна України за виявленим фактом порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту населення, Березівською окружною прокуратурою підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Фонду державного майна, Регіонального відділення ФДМ України по Одеській та Миколаївській областях до АТ «Укртелеком» про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права приватної власності та повернення державі захисної споруди цивільного захисту ПРУ № 56154. Позовна заява найближчим часом буде скерована до Господарського суду Одеської області для розгляду по суті.

Листом №10-07-02428 від 21.06.2024 Фонд державного майна України повідомив Березівську окружну прокуратуру, що самостійно звернутися до Господарського суду Регіональне відділення з зазначеним позовом не мало можливості у зв`язку з відсутністю фінансування на судові збори.

У листі від 15.07.2024 Фонд державного майна України просив Березівську окружну прокуратуру розглянути питання щодо можливості вжиття заходів прокурорського реагування стосовно зазначеної захисної споруди цивільного захисту згідно з вимогами законодавства.

В матеріалах справи також наявні:

- Інформація з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №34553791 від 06.09.2023, з якої вбачається, що за Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» 22.03.2004 зареєстроване право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, позначену на плані літерою А, тамбур літ «а», «аі», «а2», підвал літ. «аЗ», спуск в підвал літ «Б», вбиральня літ «В», склад літ «Г», зварювальна літ «Р», ганок, сходини, приямки, ворота, ворота з хвірткою, огорожа №1-27, мощения І,II, розташоване за адресою: Одеська обл., Миколаївський р-н, смт. Миколаївка, вул. Калініна, буд.53, на підставі свідоцтва про право власності САА № 513335 від 22.03.2004 виданого виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Одеської області, (частка власності 72/100, загальною площею 1596.5 кв.м).

- Технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) протирадіаційне укриття №56154 2012 року, згідно з яким захисна споруда вбудована та розташована у підвальному приміщенні 3-поверхового будинку, у мирний час укриття використовується як складське приміщення.

- Зведений акт вартості будівель і споруд на протирадіаційне укриття за адресою: смт. Миколаївка, вул. Калініна, буд.53, підвал позначений літерою а3, спуск у підвал літерою Б.

- Паспорт протирадіаційного укриття № 56154, згідно з яким протирадіаційне укриття за адресою: смт. Миколаївка, Миколаївського району, вул. Калініна, 53, прийнято в експлуатацію 01.01.1991, міскістю 100 осіб, загальна площа 108 кв.м, загальний об`єм 324, вбудовано в 3-поверхову будівлю, у мирний час укриття використовується як складське приміщення.

- Облікова картка сховища (протирадіаційного укриття №56154) на 10 осіб, адреса: смт. Миколаївка, Миколаївського району, вул. Калініна, 53,, належить Миколаївський ЦТП №18 Одеської філії Пат «Укртелеком».

- Акт оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту від 16.05.2022, згідно з яким за результатами проведеної оцінки встановлено: загальна характеристика захисної споруди ПРУ V групи місткістю 100 осіб, загальною площею 101,3 кв.м, вбудована в 3-и поверхову будівлю. Загальний стан: технічний стан не визначався, санітарний задовільний. Станом на 16.05.2022 протирадіаційне укриття №56154 оцінюється як обмежено готове до використання за призначенням.

- Акт оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту від 12.06.2024, згідно з яким за результатами проведеної оцінки встановлено: загальна характеристика захисної споруди ПРУ V групи місткістю 100 осіб, загальною площею 101,3 кв.м, вбудована в 3-и поверхову будівлю. Загальний стан: технічний стан не визначався, санітарний задовільний. Станом на 12.06.2024 протирадіаційне укриття №56154 оцінюється як обмежено готове до використання за призначенням.

- Акт перевірки захисної споруди ПРУ №2 від 20.07.2010, згідно з яким здійснено перевірку захисної споруди за адресою: смт. Миколаївка, вул. Калініна, 53. Відомча належність: Міністерство транспорту та зв`язку. Використання захисної споруди: складське приміщення. Тип і клас сховища: ПРУ. Корисна площа та ємність сховища: 108м2, 100 осіб.

- Зведений акт вартості будівель та споруд за адресою: смт. Миколаївка, Миколаївський р-н, вул. Калініна, 53.

- Перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі.

Підставою заявленого позову Прокурором визначено ті обставини, що до переліку приватизованого майна ВАТ "Укртелеком" фактично включений об`єкт цивільної оборони - захисна споруда цивільного захисту, протирадіаційне укриття №56154, площею 101,3 кв.м, що розташоване за адресою: вул. В.Карпішина (колишня вул.Калініна), буд.53, смт. Миколаївка, Березівського (колишнього Миколаївського) району, Одеської області, що приватизації не підлягало та підлягає поверненню у власність держави, адже вказаний об`єкт є обмежено обороноздатним майном, можливість вибуття якого з державної власності законодавством не передбачена.

Предметом спору у даній справі є вимоги Прокурора про усунення перешкоди у розпорядженні та користуванні державним майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області №1 від 28.01.2004 «Про визнання за Любашівським центром електрозв`язку №6 Одеської облдирекції ВАТ «Укртелеком права колективної власності на частину будівлі Миколаївського цеху №15 ВАТ «Укртелеком» за адресою смт. Миколаївка, вул. Калініна,53 Одеської області»; визнання недійсним свідоцтва про право власності серії САА №513335 виданого виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 22.03.2004 Відкритому акціонерному товариству «Укртелеком» на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, з часткою 72/100, позначену на плані літ. А, тамбур літ «а», «al», «а2», підвал літ. «аЗ», спуск в підвал літ «Б», вбиральня літ «В», склад літ. «Г», зварювальна літ. «Р», ганок, сходини, приямки, ворота, ворота з хвірткою, огорожа №1-27, мощення ЦІ, адреса об`єкта: Одеська область, Миколаївський район, смт. Миколаївка, вул. Калініна, буд.53; зобов`язання Акціонерне товариство «Укртелеком» повернути державі в особі Фонду державного майна України приміщення захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №56154, площею 101,3 кв.м, що розташоване за адресою: вул. В.Карпішина (колишня вул.Калініна), буд.53, смт. Миколаївка, Березівського (колишнього Миколаївського) району, Одеської області.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19).

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (Позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Способи захисту цивільного права чи інтересу це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що зазвичай, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункти 5.5, 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). Інакше кажучи це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та інших.

Обрання способу захисту це прерогатива позивача. Водночас свобода в обрані способу захисту передбачає й несення Позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду про те, що обрання Позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

У постанові від 29.05.2025 у справі №918/938/23 у спорі, що виник у подібних до цієї справи №916/3227/24, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, звернув увагу, зокрема, на таке:

"Судова палата зауважила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову відсутність між Позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів захисту.

Виходячи з викладеного особа, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, який при цьому є захисною спорудою, за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта; натомість держава або територіальна громада, за якими не зареєстроване право власності на такий об`єкт, не є його володільцем. Тому в цьому разі права держави або територіальної громади, які вважають себе власниками такого об`єкта, не можуть захищатися негаторним позовом, оскільки це є позов володіючого власника до неволодіючого невласника. Отже, належному способу захисту у таких випадках відповідає позовна вимога про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого володіння в порядку віндикації.

При цьому рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за Позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11. 2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 146)) незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 (провадження № 12-25гс21, пункт 38)).

У цій справі відповідач є особою, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, та за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта. Натомість територіальна громада, за якою не зареєстроване право власності на такий об`єкт, не є його володільцем. Договірні відносини між Міською радою і Товариством щодо спірного майна відсутні, адже останнє набуло спірне майно від власника, який його придбав, шляхом внесення до статутного капіталу створеного ним товариства. Звідси належному способу захисту прав у спірних правовідносинах відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна від відповідача, за яким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості.

Враховуючи наведене, судова палата відступає від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №918/1141/22, від 12.06.2024 у справі № 918/744/23, від 27.11.2024 у справі №922/221/24, від 11.12.2024 у справі №927/1089/23, від 16.01.2025 у справі №922/660/24, від 29.01.2025 у справі №927/1128/23, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24 та від 11.02.2025 у справі №918/1358/23 щодо правової кваліфікації вимоги про повернення нерухомого майна, яке є захисною спорудою, як такої, що опосередковує негаторний позов. Підстав же для відступу від висновків, викладених у постанові від 11.09.2024 у справі №906/1052/22 судова колегія не вбачає."

Отже, у вказаній постанові викладено висновки щодо віндикаційного позову як належного способу захисту права власності держави або територіальної громади на захисну споруду (протирадіаціне укриття), володільцем якої за принципом реєстраційного підтвердження володіння є приватна особа.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Акціонерне товариство "Укртелеком" є особою, за якою зареєстроване право власності на спірне майно, та за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта. Натомість держава (зокрема, в особі Фонду державного майна України), за якою не зареєстроване право власності на спірний об`єкт, не є його володільцем. Договірні відносини між державою та Акціонерним товариством "Укртелеком" щодо спірного майна відсутні, оскільки останнє було набуте Відповідачем в процесі приватизації (корпоратизації).

За таких обставин, виходячи з обставин цієї конкретної справи, єдиним належним способом захисту прав у спірних правовідносинах є позовна вимога про витребування нерухомого майна від Акціонерного товариства "Укртелеком", за яким зареєстроване право власності на спірне майно.

З матеріалів справи вбачається, що Прокурор у даній справі звернувся з негаторним позовом про усунення перешкод Позивачеві як власникові у здійсненні права користування та розпорядження комунальним майном шляхом зобов`язання АТ "Укртелеком" повернути протирадіаційне укриття.

За обставинами цієї справи, в якій подано апеляційну скаргу, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, належному способу захисту прав у спірних правовідносинах відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна від товариства Відповідача (віндикаційний позов), з якою Прокурор у даній справі не звертався.

Обрання Позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18 та від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц). Вказане логічно вичерпує потребу дослідження інших обставин (подібний висновок міститься в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.10.2025 у справі №910/6200/24).

Так, відмовляючи у позові через неналежний спосіб захисту суд має утриматися від встановлення фактів та надання правових оцінок, які створять преюдицію для сторін конфлікту у разі звернення з іншим позовом (постанови Верховного Суду від 11.09.2025 у справі №916/4532/24, від 13.06.2024 у справі №924/620/23 та від 07.02.2024 у справі №925/1368/22).

Щодо вимоги про визнання недійсними рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом оформлення права власності за Акціонерним товариством "Укртелеком" з видачою останньому відповідного свідоцтва, колегія суддів вважає, що обраний Прокурором спосіб захисту є неефективним, оскільки зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить ефективно усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні спірним майном.

Аналогічний правовий висновок суду касаційної інстанції відображений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20.

З огляду на те, що обрання Прокурором неналежного способу захисту прав є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, то висновки суду першої інстанцій та, відповідно, аргументи Апелянта, які стосуються суті спору, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

З урахуванням наведеного, доводам апеляційної скарги щодо недоведеності обставин, які мають істотне значення для вирішення спору, зокрема, щодо статусу спірного приміщення як протирадіаційного укриття та посилання на відсутність доказів, на підставі яких такі обставини могли би бути встановлені, недопустимість доказів, поданих Прокурором, помилковість висновків суду першої інстанції про віднесення приміщення до категорії протирадиаційних укриттів як захисних споруд цивільного захисту, апеляційний суд оцінки не надає, з огляду на наявність зазначених вище підстав для відмови у позові.

Щодо порушення Прокурором права Відповідача на мирне володіння майном, гарантоване будь-якій особі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, апеляційний суд вважає, що оцінку доводів правомірності втручання у право володіння майном і дотримання справедливого балансу у розумінні рішень ЄСПЛ у випадках такого втручання може бути надано лише у межах розгляду позову, заявленого з урахуванням відповідності способу судового захисту.

Стосовно доводів, викладених у додаткових пояснень наданих Прокурором, судова колегія зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються з урахуванням конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова Великої Палати Верховного суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини.

Кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: - чи є правовідносини подібними; - чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

Щодо першого аспекту необхідно зазначити, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (достемено визначено у п. 57-58 цієї постанови). Отже, критеріями визначення подібності правовідносин в іншій справі є: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово вказувала, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Щодо другого аспекту необхідно встановлювати чи зберігає правова позиція юридичну силу, тобто враховувати зміни внесенні у відповідне законодавство.

Отже, правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Велика Палата Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід має очевидно застарілий характер внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Судова колегія зазначає, що предметом спору у справі №910/8413/21, на яку посилається Прокурор, була не захисна споруда цивільного захисту, а об`єкт (пам`ятка) культурної спадщини - садиба Терещенків, і на час укладення правочину про її відчуження за чинним на той час правовим регулюванням, встановленим Законом України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини», право приватної власності на садибу Терещенків за жодних умов не могло виникнути.

При цьому, судом було встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Центрелеватормлинбуд" було достеменно відомо, що він укладає правочин щодо придбання об`єкта культурної спадщини (садиби Терещенків), адже ще 03.05.2007 (до укладення нікчемної Додаткової угоди №1) між Головним управлінням охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації та Відкрите акціонерне товариство "Центрелеватормлинбуд" було укладено охоронний договір №1554, згідно з яким товариство бере на себе зобов`язання щодо охорони щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.

У такому разі державна реєстрація права приватної власності на садибу Терещенків за Приватного акціонерного товариства "Центрелеватормлинбуд" не є доказом переходу до нього володіння цим майном.

Оскільки, незважаючи на державну реєстрацію права приватної власності на вказаний об`єкт, володіння останнім територіальна громада міста Києва не втратила, тому в тій справі, дійсно, підстав для застосування віндикаційного позову не було (пункти 228-230, 233, 235, 236 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №910/8413/21).

У справі, що розглядається, предметом спору є інше майно (сховище), з іншим правовим статусом, стосовно якого правове регулювання встановлено іншими нормативно-правовими актами, майно було приватизоване, Відповідач його отримав при перетвореннях своєї організаційної форми тощо, вказане дає підстави вважати наведену справу за даним критерієм не подібною.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції додатково зауважує, що правовідносини у справах №916/3227/24 та №918/938/23 за сферою правового регулювання є подібними, що підтверджується ухвалою Південно-Західного апеляційного суду від 14.04.2025 про зупинення провадження у справі до розгляду судом касаційної інстанції вищевказаної справи.

Зокрема, ухвалою суд визначив, що правовий висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №918/938/23 (зокрема, щодо застосування статей 256, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України в контексті визначення правової природи вимоги про повернення у державну/комунальну власність протирадіаційного укриття, яке в процесі приватизації (корпоратизації) було зареєстровано за особами приватного права за наявності чіткої заборони щодо відчуження такого об`єкта, а саме: чи є вона негаторною вимогою, на яку не поширюється позовна давність, або є віндикаційною вимогою, на яку поширюється загальна позовна давність тривалістю 3 роки) має суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у справі №916/3227/24).

Обґрунтовуючи необхідність передачі цієї справи на розгляд Спеціалізованої палати, колегія суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 26.02.2025 у справі №918/938/23 вказала про те, що наразі у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду існує неоднозначний підхід до застосування статей 256, 387, 388, 391 Цивільного кодексу України у спорах, пов`язаних із поверненням протирадіаційних укриттів з приватної у державну чи комунальну власність, що не відповідає вимогам єдності судової практики.

А саме, колегія зазначила, що у постановах від 12.06.2024 у справі №918/938/23 та від 11.09.2024 у справі №906/1052/22 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що заявлену вимогу про повернення протирадіаційного укриття з приватної у державну (комунальну) власність слід вважати віндикаційною з поширенням на неї загальної позовної давності, в той час як у постановах від 08.11.2023 у справі №918/1141/22, від 12.06.2024 у справі №918/744/23, від 27.11.2024 у справі № 922/221/24, від 11.12.2024 у справі №927/1089/23, від 16.01.2025 у справі № 922/660/24 та від 29.01.2025 у справі №927/1128/23 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що подібну вимогу слід кваліфікувати негаторною без поширення на неї позовної давності. Тому, з метою формування єдиної правозастосовчої практики з вказаного питання і було передано справу № 918/938/23 на розгляд Спеціалізованої палати.

Спеціалізована Палата відступила від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №918/1141/22, від 12.06.2024 у справі №918/744/23, від 27.11.2024 у справі №922/221/24, від 11.12.2024 у справі №927/1089/23, від 16.01.2025 у справі№ 922/660/24, від 29.01.2025 у справі №927/1128/23, від 11.02.2025 у справі №922/985/24 та від 11.02.2025 у справі №918/1358/23 в основу яких було покладено висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.09.2023 у справі №910/8413/21 про те, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, то - належному способу захисту прав держави відповідає заявлення саме негаторного позову.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Тому незалежно від того, чи перераховані усі постанови, в яких викладено правову позицію, від якої в цій справі відступив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.08.2024 у справі № 904/2839/21 від 22.08.2024 у справі №910/10968/23, від 27.08.2024 у справі № 910/31605/15).

Підсумовуючи викладене, беручи до уваги те, що заявлені Прокурором у цій справі позовні вимоги не відповідають належному та ефективному способу захисту, який призведе до реального відновлення порушеного права держави, останні, відповідно, не підлягають задоволенню, адже обрання неналежного та неефективного способу захисту вже є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Посилання Акціонерного товариства "Укртелеком" на те, що місцевим господарським судом помилково не було залучено Акціонерне товариство "Укрпошта" до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки навіть зважаючи на те, що судом дійсно не було розглянуто питання щодо залучення Третьої особи у справі, проте позовні вимоги у цій справі заявлені Прокурором щодо спірного майна, яке було набуте саме Акціонерним товариством "Укртелеком", у той час як Акціонерне товариство "Укрпошта" отримало у власність частку у єдиному майновому комплексі, до якої протирадіаційне укриття не увійшло, а тому розгляд цієї справи не впливає на права та обов`язки вказаного Товариства, що виключає необхідність обов`язкового залучення останнього до участі у цій справі.

Отже, хоча судом першої інстанції не було розглянуто означене клопотання, проте, як встановлено колегією суддів, рішення у даній справі жодним чином не стосується прав та законних інтересів Акціонерного товариства "Укрпошта", а тому колегія суддів відхиляє доводи Апелянта в цій частині.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Оскільки на теперішній час суд касаційної інстанції відступив від попередніх висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду щодо правової кваліфікації вимоги про повернення нерухомого майна, яке є захисною спорудою, як такої, що опосередковує негаторний позов із зазначенням того, що в даному випадку такі вимоги повинні бути віндикаційними, то висновок суду першої інстанції про задоволення позову після розгляду справи по суті є помилковим, а рішення таким, що підлягає скасуванню.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртелеком на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 по справі №916/3227/24 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на Одеську обласну прокуратуру.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 по справі №916/3227/24 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 по справі №916/3227/24 скасувати.

У задоволенні позовних вимог Керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Акціонерного товариства Укртелеком та Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва та зобов`язання повернути майно відмовити в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покласти на Одеську обласну прокуратуру.

Стягнути з Одеської обласної прокуратури (65026, Одеська обл., місто Одеса, вул.Італійська, будинок 3; ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, бул. Т. Шевченка, буд.18; ) 13626 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова згідно ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено на підписано 24.11.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош