ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 910/13311/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Случа О.В.

секретаря судового засідання - Дерлі І.І.

за участю представників учасників:

позивача - не з`явився

відповідача - Барановська А.М.

третьої особи на стороні позивача - не з`явився

третьої особи - 1 - на стороні відповідача - не з`явився

третьої особи - 2 - на стороні відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 (у складі колегії суддів: Коробенко Г.П. (головуючий), Кравчук Г.А., Тищенко А.І.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2024 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Морські ворота Коблево"

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Державна установа "Кропивницька виправна колонія №6"

2. Державний реєстратор Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області Морозов Сергій Анатолійович

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог

1.1. 01.12.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Морські ворота Коблево" (далі - ТОВ "Морські ворота Коблево", Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство, Відповідач, Скаржник) про визнання протиправним та скасування наказу "Про задоволення скарги" від 25.10.2022 №4749/5 (далі - Наказ).

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Морські ворота Коблево" обґрунтовані тим, що Міністерство юстиції України, задовольняючи скаргу Державної установи "Кропивницька виправна колонія №6" (далі також Виправна колонія), прийняло протиправне рішення, оскільки рішення державного реєстратора Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області Морозова Сергія Анатолійовича (далі - Державний реєстратор) про державну реєстрацію прав від 25.06.2020 №52843763 та від 18.08.2020 №53661904 є правомірними, прийняті у відповідності до пункту 3 частини третьої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) та на підставі належних документів.

Крім того, за доводами Позивача, Виправна колонія звернулася зі скаргою на рішення Державного реєстратора з пропуском строку, встановленого статтею 37 Закону № 1952-IV, при цьому внаслідок прийняття Державним реєстратором вказаних рішень її права не порушені.

В такий спосіб, за доводами Позивача, Наказом вирішено скасувати рішення Державного реєстратора, яким за ним було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:055:0146, тому позовні вимоги у справі заявлено з метою захисту порушеного майнового права.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 4749/5 від 25.10.2022 "Про задоволення скарги".

2.2. При ухваленні вказаних рішень суди виходили з того, що Державний реєстратор діяв відповідно до вимог Закону № 1952 -IV, не допустив порушень норм законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Суди врахували відповідність рішень Державного реєстратора від 25.06.2020 № 52843763 та від 18.08.2020 року № 53661904 вимогам закону та зазначили, що скарга Державної установи "Кропивницька виправна колонія №6" від 12.07.2021 не підлягала задоволенню, а рішення Державного реєстратора від 25.06.2020 № 52843763 та від 18.08.2020 року № 53661904 не підлягали скасуванню.

2.3. Міністерство юстиції України з такими судовими рішеннями не погодилося та скористалося правом їх касаційного оскарження.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 17.04.2025 на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та водночас зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/2546/22.

Ухвалою від 14.10.2025 провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду у судовому засіданні 19.11.2025.

3.2. Міністерство юстиції України у своїй касаційній скарзі просить Суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Морські ворота Коблево" відмовити в повному обсязі.

3.3. Доводами касаційної скарги Відповідач визначив:

- неврахування судами правових висновків, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 320/3339/23 щодо наявності підстав для часткового закриття провадження у справі, та, як наслідок, неправильне застосування положень частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (тобто непідсудність справи господарському суду);

- відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування підпункту "а" пункту 2 частини шостої статті 37 Закону № 1952-IV (в редакції, чинній станом на момент видання оскаржуваного наказу) у сукупності з приписами положень частини третьої статті 10, частини першої статті 18, частини першої статті 22, частини першої та другої статті 24 Закону № 1952-IV, пунктів 144, 157 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051) в частині визнання листа від 16.06.2020 № 138/105-20 належним повідомленням про виправлення помилки в ДЗК, на підставі якого Державним реєстратором прийнято рішення від 25.06.2020.

3.4. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Морські ворота Коблево" просить Суд відмовити у її задоволенні та залишити рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2024 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 без змін.

У додаткових поясненнях Позивач просить не враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, з огляду на неподібність правовідносин у вказаній справі та у цій справі № 910/13311/22.

3.5. Державна установа "Кропивницька виправна колонія №6" у відзиві на касаційну скаргу та у додаткових поясненнях, наданих на виконання ухвали Верховного Суду, просить задовольнити її, скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову ТОВ "Морські ворота Коблево" відмовити в повному обсязі, зокрема і з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22.

4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

4.1. Державна установа "Кропивницька виправна колонія №6" 12.07.2021 звернулася до Міністерства юстиції України з вимогою скасувати оскаржувані рішення Державного реєстратора з тих підстав, що Виправна колонія є балансоутримувачем бази відпочинку "Хвиля", яка знаходиться на спірній земельній ділянці.

4.2. Наказом Міністерства юстиції України від 25.10.2022 року № 4749/5, виданим на підставі висновку Центральної Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 06.10.2022, прийнято рішення яким:

1. Скаргу Державної установи "Кропивницька виправна колонія № 6" від 12.07.2021 № 17/2630 задоволено.

2. Скасовано рішення від 25.06.2020 № 52843763 та від 18.08.2020 № 53661904, прийняті державним реєстратором Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області Морозовим Сергієм Анатолійовичем.

3. Тимчасово заблоковано доступ Державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на один місяць.

4.3. Позивач вважає вказаний Наказ Міністерства юстиції України протиправним та таким, яким скасовані законні рішення Державного реєстратора, тому звернувся до суду з позовом у цій справі, визначивши вказане Міністерство єдиним відповідачем.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутнього у судовому засіданні представника Відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга Міністерства юстиції України підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. В основу оскаржуваних у касаційному порядку судових рішень у цій справі покладено висновки місцевого та апеляційного господарських судів про наявність підстав для скасування Наказу Міністерства юстиції України з огляду на те, що останнє неправомірно розглянуло скаргу Виправної колонії, не врахувало передбачених пунктами 3, 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підстав для залишення зазначеної скарги без розгляду. Крім того, суди виснували про законність рішень державного реєстратора, які були скасовані Наказом.

5.3. Проте Верховний Суд, надавши правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, вважає такі висновки передчасними, а судові рішення - ухваленими з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

5.4. Частинами першою, третьою та четвертою статті 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

5.5. Відповідно до частин першої та другої статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

5.6. Згідно з пунктами 3, 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 26.07.2022, тобто на час видачі оспорюваного Наказу) Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо: наявна інформація про відкрите за заявою скаржника судове провадження, предметом якого є оскарження тих самих рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав; скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено.

5.7. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, до завершення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у цій справі № 910/13311/22, сформульовано такі загальні висновки щодо застосування положень частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 48 Господарського процесуального кодексу України у подібних правовідносинах, що виникли в зв`язку з визнанням протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України, яким було скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права позивача на нерухоме майно:

"9.48. Водночас Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за змістом абзацу 2 частини третьої статті 26 Закону у чинній редакції в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, відповідні права припиняються. У разі якщо в Реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав.

Крім того, чинний абзац 3 частини третьої статті 26 Закону містить вказівку на те, що в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, відповідні права повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Мін`юсту, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону, посадовою особою Мін`юсту. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, якщо суд дійшов висновку, що речове право позивача було порушене та підлягає поновленню зі скасуванням рішення Мін`юсту, прийнятого згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 37 Закону, посадова особа Мін`юсту на підставі судового рішення повинна повернути таке право позивача у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації на користь позивача змін чи набуття зазначеного речового права.

Разом з цим Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судове рішення про задоволення вказаних вище позовних вимог є підставою для державної реєстрації відповідного речового права за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою. У подібних спорах вжиття заходів забезпечення позову (глава 10 розділу І Господарського процесуального кодексу України) може не допустити подальший перехід речових прав, тим самим забезпечивши позивачу ефективну можливість захистити свої права без необхідності повторного звернення до суду [див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 116, 120, 127-132 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)].

9.56. У попередніх розділах цієї постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спір у цій справі виник щодо речових прав на земельні ділянки, а сторонами цього спору є позивачі, які посилаються на безпідставне скасування Наказом належних їм прав оренди та суборенди земельних ділянок, і ТОВ "Агро-Лан", яке ініціювало вказане скасування, оскільки вважає, що право суборенди спірної землі належить йому.

9.57. Відтак відповідачем у цій справі за вимогами ТОВ "Герман-Агро" і ТОВ "Еконива", спрямованими на введення їх у володіння речовими правами оренди та суборенди, є ТОВ "Агро-Лан", право суборенди якого оспорюється, а не сам лише Мін`юст, з яким у позивачів немає спору про речові права.

9.58. Наведеного суди попередніх інстанцій помилково не врахували і зосередились у своїх рішення на оцінці аргументів позивачів щодо стверджуваних порушень, які допустив Мін`юсту під час розгляду Скарги та ухвалення Наказу.

9.59. Дійсно, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16 та від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

9.60. Позивачі правом залучити ТОВ "Агро-Лан" співвідповідачем відповідно до статті 48 Господарського процесуального кодексу України не скористались та послідовно наполягали на необхідності задоволення їх вимог самим лише Мін`юстом, з яким у них немає спору про речові права на земельні ділянки.

9.61. За усталеними висновками Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові [див. постанови від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 (підпункт 8.18) та від 18.12.2024 у справі № 907/825/22 (пункт 103)]. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача [постанови від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 (пункт 189), від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 148) та від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 153)].

9.62. Оскільки Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, а також немає визначених процесуальним законом підстав для залучення ТОВ "Агро-Лан" співвідповідачем, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у позові слід відмовити з цих підстав".

5.8. При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі № 910/2546/22 не відступила від усталених висновків про необхідність відмовляти в задоволенні позову про скасування наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у випадку визначення Міністерства як єдиного відповідача, позаяк належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 802/385/18, від 27.11.2019 у справі № 815/1915/18, від 12.02.2020 у справі № 1840/3241/18, від 17.02.2021 у справі № 821/669/17 та постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19, від 03.03.2021 у справі № 707/477/20, від 31.08.2022 у справі № 592/4422/20, від 31.05.2022 у справі № 727/842/20, від 19.10.2022 у справі № 369/757/20, від 07.12.2022 у справі № 607/10025/20, від 10.05.2023 у справі № 640/9468/20, від 14.06.2023 у справі № 815/1446/18, від 05.07.2023 у справі № 757/53069/21.

5.9. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, при поданні до Міністерства скарги Виправна колонія обґрунтовувала порушення своїх прав передусім обставинами розташування на спірній земельній ділянці бази відпочинку "Хвиля", що перебуває на балансі заявника скарги.

Тобто Виправна колонія шляхом подання до Міністерства скарги ініціювала, серед іншого, і скасування державної реєстрації переходу права власності на спірну земельну ділянку від ОСОБА_1 до ТОВ "Морські ворота Коблево" у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду).

5.10. Враховуючи викладене Верховний Суд зазначає, що спір про речові права у цій справі № 910/13311/22 виник між ТОВ "Морські ворота Коблево" (Позивачем) та Виправною колонією (третьою особою), а не між ТОВ "Морські ворота Коблево" (Позивачем) та Міністерством юстиції України (єдиним Відповідачем у справі), з яким у Позивача немає спору про речові права. Подібний висновок викладено у пункті 9.57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, до закінчення розгляду якої Суд зупиняв касаційне провадження у цій справі.

Водночас при зверненні з позовом ТОВ "Морські ворота Коблево" визначило відповідачем лише Міністерство юстиції України, а ОСОБА_1. - третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Державну установу "Кропивницька виправна колонія № 6" було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, лише 23.03.2023 ухвалою Господарського суду міста Києва за клопотанням Міністерства юстиції України. При цьому у вказаній ухвалі місцевий господарський суд зазначив, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки вказаної особи.

5.11. Беручи до уваги те, що у вказаному спорі вирішуватиметься юридична доля майнових прав та інтересів Виправної колонії, а також виходячи з правової природи спірних відносин, колегія суддів вважає, що саме до Державної установи "Кропивницька виправна колонія № 6" мають бути звернуті матеріально-правові вимоги Позивача, які здатні ефективно захистити порушене, на його думку, право власності на земельну ділянку. Схожий за змістом висновок викладено в пункті 9.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22.

5.12. У зв`язку з цим Міністерство юстиції України не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів і підстав позову, оскільки з ним у Позивача відсутній спір про речові права на нерухоме майно (земельну ділянку).

5.13. Зважаючи на те, що сторони цього спору (ТОВ "Морські ворота Коблево" та Виправна колонія) наразі не пов`язані зобов`язальними відносинами та, виходячи з мети позову про скасування Наказу як такого, що став наслідком скасування реєстрації за Позивачем речового права, а також наведених у позові обґрунтувань, заявлену у цьому позові вимогу можливо інтерпретувати як спрямовану на введення Позивача у володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації відповідного речового права. Такий висновок викладено в пункті 9.47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22.

5.14. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що залучення судом першої інстанції до участі в справі Виправної колонії як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, не можна ототожнювати із залученням зазначеної особи в належному процесуальному статусі відповідача, обсяг наданих законом прав якого є більшим за інших учасників справи (зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов, заяву про застосування наслідків спливу позовної давності тощо). Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 3/5025/1379/12 (924/681/21), від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 04.11.25 у справі № 904/2414/23.

5.15. Таким чином, вміщений в оскаржуваних рішенні та постанові висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування Наказу, пред`явлених лише до Міністерства, не відповідає викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 чіткому та однозначному висновку про те, що незалучення позивачем у порядку статті 48 Господарського процесуального кодексу України належного співвідповідача, яким є особа, яка оспорює речове право позивача, є самостійною підставою для відмови в позові про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України, оскільки з останнім у позивача немає спору про речові права.

5.16. При цьому Суд додатково зауважує, що за власною ініціативою суд не може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Такий висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17.

5.17. Згідно з частиною четвертою статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.18. Оскільки постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/2546/22 ухвалено 03.09.2025 та офіційно оприлюднено 24.09.2025, тобто вже після подання Міністерством касаційної скарг у цій справі (02.04.2025), колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення частини четвертої стані 300 Господарського процесуального кодексу України та вийти за межі доводів касаційної скарги з метою врахування при вирішенні цього господарського спору зазначеного вище правового висновку Верховного Суду в подібних правовідносинах, наслідком чого є відмова в задоволенні позову з підстав незалучення належного співвідповідача у порядку, передбаченому статтею 48 цього Кодексу.

5.19. Враховуючи наведене вище, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій, не встановивши належного складу відповідачів у цій справі, помилково виснували про обґрунтованість позовних вимог, оскільки такий висновок не відповідає висновку щодо застосування положень статті 48 Господарського процесуального кодексу України (в контексті визначення належного суб`єктного складу відповідачів за позовом власника нерухомого майна про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України, яким було скасовано рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації речового права позивача на нерухоме майно), викладеному в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 802/385/18, від 27.11.2019 у справі № 815/1915/18, від 12.02.2020 у справі № 1840/3241/18, від 17.02.2021 у справі № 821/669/17, від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 та у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19, від 03.03.2021 у справі № 707/477/20, від 31.08.2022 у справі № 592/4422/20, від 31.05.2022 у справі № 727/842/20, від 19.10.2022 у справі № 369/757/20, від 07.12.2022 у справі № 607/10025/20, від 10.05.2023 у справі № 640/9468/20, від 14.06.2023 у справі № 815/1446/18, від 05.07.2023 у справі № 757/53069/21, від 04.11.25 у справі № 904/2414/23, від 04.11.2025 у справі № 910/16665/21.

5.20. Суд касаційної інстанції може зробити правові висновки, у тому числі оціночні, на підставі вже встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи та, за відсутності необхідності встановлення додаткових обставин, які можуть істотно вплинути на правильність вирішення спору, з метою дотримання принципів стабільності, остаточності судових рішень і розумних строків судового провадження, використати свої повноваження, передбачені пунктом 3 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодекс України, і прийняти своє рішення або змінити рішення. До таких висновків дійшла судова палата для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22.

5.21. Оскільки пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів, ураховуючи на підставі частини четвертої статті 300 Господарського процесуального кодексу України правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, від 18.12.2024 у справі № 907/825/22, від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, вважає, що касаційну скаргу Міністерства юстиції України необхідно задовольнити, оскаржувані рішення та постанову - скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ "Морські ворота Коблево".

5.22. З урахуванням наведених вище мотивів відмови в задоволенні позову колегія суддів не надає оцінки іншим доводам касаційної скарги.

5.23. У свою чергу, доводи відзива Позивача на касаційну скаргу Міністерства юстиції України не спростовують зазначеного та не можуть бути підставою для залишення без змін оскаржуваних судових рішень.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. У разі, коли за результатами перевірки судом касаційної інстанції буде встановлено, що фактичні обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, з`ясовані судом першої або апеляційної інстанції з достатньою повнотою, однак допущено помилки у застосуванні норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають цим обставинам, суд касаційної інстанції приймає нове рішення.

6.3. Згідно зі статтею 311 Господарського процесуального кодекс України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

6.4. За встановлених обставин, а саме за умов незалучення до участі у цій справі належного співвідповідача висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову не відповідають положенням статей 45, 48, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України.

6.5. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову в частині задоволених позовних вимог ухвалено з порушенням норм процесуального права.

6.6. В такий спосіб суд касаційної інстанції згідно з частиною четвертою статті 300 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе вийти за межі доводів касаційної скарги з метою врахування висновку щодо застосування норми статті 48 Господарського процесуального кодексу України в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 (до розгляду якої було зупинено касаційне провадження у цій справі), та, як наслідок, касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити, а оскаржувані судові рішення - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. Оскільки у цій справі суд касаційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, то витрати Скаржника зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 721,50 грн та за подання касаційної скарги у сумі 3 969,60 грн слід покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Морські ворота Коблево".

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2024у справі №910/13311/22 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Морські ворота Коблево" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Морські ворота Коблево" на користь Міністерства юстиції України 7 691,10 грн (сім тисяч шістсот дев`яносто одну гривню 10 коп) витрат зі сплати судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

О. Случ