ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2025 р. Справа№ 910/5243/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Пономаренко Н.В.;

відповідача - не з`явилися.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2025

у справі №910/5243/25 (суддя - Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" про стягнення 831450,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення умов договору №25/10 від 25.10.2007 про надання послуг не виконав свої зобов`язання, зокрема, не розрахувався за надані позивачем у 2024-2025 роках послуги, внаслідок чого в Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" обліковується заборгованість у розмірі 536689,31 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 129373,95 грн, 3% річних у розмірі 26162,81 грн та інфляційні втрати у розмірі 139224,51 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 відкрито провадження у справі №910/5243/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 (повний текст складений 22.09.2025) у справі №910/5243/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" 534811,23 грн основного боргу, 328,40 грн 3% річних, 24096,15 грн інфляційні втрати та 36292,92 грн пені, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням приписів процесуального та матеріального права, за неналежної оцінки доказів.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції дійшов хибних висновків щодо правомірності стягнення з відповідача компенсації орендної плати за землю з урахуванням сум ПДВ не врахувавши позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. Відповідач, як власник нежилих приміщень, не повинен відшкодовувати позивачу орендну плату за землю;

- строк дії договору про надання послуг №25/10 від 25.10.2007 становив до 31.12.2016, тоді як угодами №20 від 30.03.2018 та №27 від 02.01.2023 зміни до припиненого договору не могли бути внесені;

- рахунки на оплату та акти виконаних робіт були виготовлені позивачем в електронній формі та підписані лише однією стороною - позивачем, що суперечить вимогам п. 6.2 договору №25/10;

- позивачем не доведено факту надання послуг за договором та їх обсягу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 апеляційну скаргу у справі №910/5243/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 у справі №910/5243/25, справу призначено до розгляду на 25.11.2025, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

06.11.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній відмічає, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою, не доводить порушень або недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення.

Заперечуючи проти доводів скарги позивач зазначає, що за умовами договору №25/10 та подальших додаткових угод сторони погодили компенсацію витрат на оренду землі, а долученими доказами підтверджується сплата позивачем орендної плати за землю. Також позивачем правомірно включено суму ПДВ до компенсації орендної плати за землю, оскільки відповідна умова погоджена сторонами в п. 3.1 договору №25/10.

Щодо строку дії договору №25/10 від 25.10.2007 позивач відмітив, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач добровільно укладав додаткові угоди на новий період, якими визначалась вартість послуг, що свідчить про продовження дії договору. До того ж, припинення строку дії договору не свідчить про припинення зобов`язань за ним.

Також позивач стверджує, що в матеріалах справи наявні докази направлення позивачем відповідачу рахунків на оплату та актів виконаних робіт за період з 01.10.2024 по 03.03.2025.

У судове засідання 25.11.2025 з`явився представник позивача, натомість представник відповідача не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Представник позивача вказав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 25.10.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" (далі - сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" (далі - сторона 2) укладено договір №25/10 про надання послуг, відповідно до п. 1.1. якого сторона 1 зобов`язується відповідно до умов цього договору надавати стороні 2 послуги, передбачені в п. 2.1. цього договору, прямо чи опосередковано пов`язані з утриманням приміщень в стані, який відповідає стану, необхідному для нормальної експлуатації приміщень відповідно до його цільового призначення, а сторона 2 зобов`язується приймати такі послуги та оплачувати їх вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.2. договору сторона 2 зобов`язується вчасно сплачувати надані стороною 1 послуги (додаток №1) в розмірі, порядку і на умовах, визначених цим договором. При цьому сторона 2 визнає і погоджується з тим, що вартість послуг може змінюватися у випадку зміни, в порядку передбаченому чинним законодавством України, цін та/або на електроенергію і комунальні послуги.

Відповідно до п. 3.1. договору (в редакції угоди №27 від 02.01.2023), вартість послуг за договором згідно з рахунком (додаток №1) складає: 61668,86 грн, крім того ПДВ 20% - 12333,77 грн, усього 74002,63 грн в місяць, яка коригується щомісячно в залежності від обсягу та вартості наданих послуг шляхом виставлення рахунків стороною 1. Крім того, стороною 2 сплачуються кошти згідно показників лічильників та рахунків, передбачених додатком 2 до цього договору.

Згідно з п. 3.2. договору (в редакції угоди №20 від 30.03.2018) сторона 2 зобов`язується щомісячно сплачувати вартість послуг шляхом попередньої оплати грошових коштів на банківський рахунок сторони 1 протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання стороною 2 відповідного рахунку на оплату сторони 1.

Відповідно до п. 3.3. договору датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку сторони 2.

У пункті 5.1. договору сторонами унормовано, що останній є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання, набуває чинності з 01.11.2007.

Відповідно до п. 2 угоди №27 від 02.01.2023 про внесення змін та доповнень до договору про надання послуг №25/10 від 25.10.2007, враховуючи зміну вартості послуг, одночасно з підписанням цієї угоди сторони змінюють та підписують розрахунки (додаток №1, додаток №2 до договору) в новій редакції. Розрахунки становлять невід`ємну частину договору. До підписання угоди про внесення змін та доповнень до договору про надання послуг №25/10 від 25.10.2007 на 2024 рік та наступні періоди, продовжує діяти дана угода №27 від 02.01.2023 про внесення змін та доповнень до договору про надання послуг №25/10 від 25.10.2007, з дією положень п. l цієї угоди, де визначена вартість послуг 74002,63 грн з ПДВ 20% в місяць, згідно розрахунку (додаток №1), якщо не буде інших домовленостей сторін.

Згідно додатку №1 до договору (в редакції угоди №27 від 02.01.2023) до вартості послуг віднесені наступні послуги:

« 1. Холодне та гаряче водопостачання, каналізація, електроенергія: попередня оплата здійснюється згідно рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», Приватного акціонерного товариства Акціонерної компанії «Київводоканал» пропорційно до займаної площі та потім коригується згідно показникам лічильника;

2. Теплова енергія: попередня оплата здійснюється згідно рахунків Комунального підприємства «Київтеплоенерго» та потім коригується згідно долі приміщення платника в загальній площі будинку;

3. Експлуатація та утримання обладнання вентиляції та кондиціювання: оплата здійснюється згідно рахунків підрядника, що виставляються пропорційно до займаної площі (1128,38);

4. Утримання та обслуговування ліфтів: середньомісячні витрати на будівлю 9400 грн, доля платника 1121,48 грн;

5. Охорона: середньомісячні витрати на будівлю 30000 грн, доля платника 0,00 грн;

6. Вивезення сміття: середньомісячні витрати на будівлю 9718,83 грн, доля платника 1051,97 грн;

7. Витрати на утримання обслуговуючого персоналу, будинку та прибудинкової: середньомісячні витрати на будівлю 216691,48 грн, доля платника 20282,32 грн;

8. Компенсація витрат на паркування 1-го автомобіля 0,00 грн;

9. Компенсація витрат на оренду землі: середньомісячні витрати на будівлю 406781,05 грн, доля платника 38074,71 грн».

За умовами додатку №1 від 02.01.2023 до договору загальна вартість послуг становить 74002,63 грн, з якої ПДВ 20% 12333,77 грн. Площ платника згідно договору 672,9 м.кв. (10 поверх).

За твердженнями позивача, ним надавалися відповідачу послуги згідно умов договору, виставлялись рахунки на оплату та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 536689,31 грн за допомогою програми електронного документообігу "M.E.DOC", а саме: рахунок на оплату №380 від 01.10.2024 на суму 74002,63 грн, рахунок на оплату №422 від 01.11.2024 на суму 74002,63 грн, рахунок на оплату №435 від 11.11.2024 на суму 11191,85 грн, рахунок на оплату №464 від 02.12.2024 на суму 74002,63 грн, рахунок на оплату №477 від 10.12.2024 на суму 37331,70 грн, рахунок на оплату №14 від 03.01.2025 на суму 74002,63 грн, рахунок на оплату №27 від 09.01.2025 на суму 68530,90 грн, рахунок на оплату №44 від 03.02.2025 на суму 74002,63 грн, рахунок на оплату №84 від 03.03.2025 на суму 47743,63 грн; акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) №376 від 31.10.2024, №389 від 31.10.2024, №418 від 30.11.2024, №431 від 30.11.2024, №463 від 31.12.2024, №476 від 31.12.2024, №14 від 31.01.2025, №54 від 28.02.2025, №84 від 03.03.2025, №89 від 31.03.2025.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи рахунок на оплату №393 від 11.10.2024 на суму 1878,08 грн щодо послуг оренди за вересень 2024 року.

Проте відповідач з 09.10.2024 почав порушувати взяті на себе зобов`язання в частині оплати отриманих послуг.

20.03.2025 позивач звернувся до відповідача із претензією щодо погашення основної заборгованості за договором №25/10 про надання послуг від 25.10.2007, згідно якої просив погасити основну заборгованість за договором, здійснити оплату нарахованих штрафних санкцій (пеню, 3% річних та інфляційні втрати), а також підписати та повернути позивачу його примірники актів здачі-приймання робіт (наданих послуг). Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість за договором не оплатив, примірники актів здачі-приймання робіт не повернув, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач заперечував проти позовних вимог вказуючи, що строк дії договору №25/10 від 25.10.2007 становив до 31.12.2016 та сторонами більше не продовжувався, відтак за угодою №20 від 30.03.2018 чи угодою №27 від 02.01.2023 зміни до припиненого договору не могли бути внесені. Також вказував на неотримання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунків на оплату. Звернув увагу, що позивач безпідставно нараховував суму ПДВ 20% на суму з компенсації орендної плати.

За результатами розгляду спору, місцевий господарський суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, дійшов висновку про часткову доведеність позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 534811,23 грн заборгованості за договором за період жовтень 2024 року - березень 2025 року, 3% річних у розмірі 3828,40 грн, інфляційних втрат у розмірі 24096,15 грн та пені в розмірі 36292,92 грн. Водночас суд, встановивши відсутність доказів направлення відповідачу рахунку на оплату №393 від 11.10.2024 щодо послуг оренди за вересень 2024 року на суму 1878,08 грн, відмовив у стягненні вказаної суми боргу. Також суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 22334, 41 грн, інфляційних втрат у розмірі 115128,36 грн та пені в розмірі 93081,03 грн за період прострочення оплати наданих послуг з 12.01.2024 по 10.09.2024, у зв`язку з тим, що стягнення основної заборгованості за договором за період січень-вересень 2024 року є предметом розгляду в справі №910/11179/24 рішення в якій не набрало законної сили.

Як слідує з матеріалів апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" оскаржує рішення суду першої інстанції від 11.09.2025 лише в частині задоволених позовних вимог, а відтак в силу приписів ст. 269 ГПК України перегляд оскаржуваного рішення суду здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, умови договору №25/10 від 25.10.2007 та додаткових угод до договору у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору про надання послуг, згідно якого, в силу ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем і відповідачем було укладено договір про надання послуг №25/10 від 25.10.2007, за умовами якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги (забезпечення електроенергією, опаленням та гарячою водою, холодною водою, нормального функціонування каналізаційних систем, функціонування системи кондиціювання та вентиляції, охороною, вивезення сміття, обслуговування ліфтів, миття фасадних вікон, прибирання приміщень загального користування), а відповідач зобов`язався приймати такі послуги та оплачувати їх вартість.

Відповідно до п. 3.2 договору сторона 2 зобов`язується щомісячно сплачувати вартість наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони 1 протягом 5 банківських днів з моменту отримання стороною 2 актів виконаних робіт.

За умовами п. 5.1 договору даний договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту розірвання та набуває чинності з 01.11.2007.

Договір може бути розірваний за згодою сторін на підставі письмової угоди, підписаної уповноваженими представниками сторін (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 6.2 договору всі додаткові угоди, акти та решта документів, які утворюються в ході реалізації положень цього договору є дійсними, якщо вони виконані в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін.

До матеріалів справи позивачем долучені копії угод про внесення змін до договору за період 2018-2023 роки (№№1-27), підписані обома сторонами, із визначенням конкретного строку дії або із зазначенням, що відповідна угода діє протягом строку дії договору. Згідно підписаних угод сторони кожного разу встановлювали вартість послуг на кожний новий період (календарний рік).

Отже, в силу положень п. 6.2 договору, додаткові угоди до договору є дійсними, а їх підписання між сторонами свідчить про продовження дії договору №25/10 від 25.10.2007, оскільки сторони своїми діями підтверджували його чинність.

При цьому, доказів звернення відповідача з листом щодо розірвання договору, відмови від послуг позивача тощо, до суду не надано.

За наведеного є безпідставними твердження скаржника про припинення дії договору №25/10 від 25.10.2007 з 01.01.2017. Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що з наявних у матеріалах справи виписок із банківських рахунків позивача вбачається, що відповідач при здійснені оплати за минулі періоди за надані послуги чітко усвідомлював в межах якого саме договору здійснював оплату, адже самостійно в призначені платежу посилався на відповідну додаткову угоду та договір №25/10 від 25.10.2007.

Як було зазначено, умовами договору (п. 3.2) сторони передбачили сплату відповідачем вартості наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 5 банківських днів з моменту отримання актів виконаних робіт.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем виставлялися відповідачу рахунки на оплату та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на суму 536689,31 грн за період вересень 2024 року - березень 2025 року за допомогою програми електронного документообігу "M.E.DOC". На виставлених відповідачу рахунках та актах наявна відмітка "Документ доставлено контрагенту".

За твердженнями скаржника, відповідні рахунки та акти наданих послуг мали бути виконані лише в письмовій формі та направлені відповідачу. А тому, враховуючи їх направлення за допомогою програми електронного документообігу, у відповідача не виникло обов`язку зі сплати послуг.

Колегія суддів вважає наведені твердження скаржника помилковим і таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки умовами договору №25/10 визначено: обов`язок відповідача своєчасно сплачувати надані позивачем послуги (п. 2.2); щомісячну вартість послуг (п. 3.1); строк у який має здійснюватися оплата отриманих послуг (п. 3.2).

Хоча в договорі й зазначено, що вартість наданих послуг сплачується протягом 5 банківських днів з моменту отримання актів виконаних робіт, однак така умова договору не змінює кінцевого строку виконання грошового зобов`язання, який узгоджено сторонами у розділі 3 договору.

Відтак, ненадання рахунку, як і акта виконаних робіт, не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплати отриманих послуг.

За обставинами цієї справи позивачем надавались відповідачу послуги згідно договору про що свідчать наявні в матеріалах справи рахунки на оплату та акти приймання-передачі електричної енергії за період жовтень 2024 року - березень 2025 року, акти приймання-передавання товарної продукції - теплової енергії, за період жовтень 2024 року - березень 2025 року, податкові декларації за 2024-2025 роки та копії платіжних інструкцій про сплату орендної плати за землю. Жодних заперечень щодо кількості послуг та їх не надання чи не своєчасне надання відповідачем не висловлено, що вказує на прийняття наданих позивачем послуг без зауважень.

Таким чином, обов`язок відповідача сплачувати послуги пов`язані з утриманням приміщень в стані необхідному для нормальної експлуатації приміщень виникає в силу закону (ст. 903 ЦК України) та умов договору (п. 3.2) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунків на оплату та відповідних щомісячних актів.

Вказана правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Поряд з цим слід відмітити, що 20.03.2025 позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором №25/10 від 25.10.2007 до якої долучено відповідні рахунки на оплату та примірники актів здачі-приймання (надання послуг) за період із 01.10.2024 по 03.03.2025. Докази направлення відповідних документів на адресу відповідача та їх вручення наявні в матеріалах справи (а.с. 36-37, т. 1). У той же час матеріали справи не містять жодних заперечень до направлених позивачем первинних бухгалтерських документів зі сторони відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги направлення позивачем рахунків на оплату та актів здачі-приймання (надання послуг) відповідачу, а також враховуючи, що по-перше, умовами п. 2.1 договору та додатку №1 до договору сторони погодили перелік послуг, які зобов`язався надавати позивач та оплачуватися відповідачем, по-друге, в п. 6.5 договору визначено, що сторони мають достатню інформацію про послуги, що надаються відповідно до умов цього договору, доводи скаржника про не доведення позивачем факту надання послуг за договором та їх обсягу, та відповідно, відсутність у відповідача обов`язку з їх оплати, є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Стосовно тверджень скаржника про відсутність підстав для стягнення з нього компенсації орендної плати за землю та безпідставне нарахування позивачем на суму компенсації орендної плати сум ПДВ, колегія суддів зауважує наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.04.2004 між Київською міською радою (орендодавцем), позивачем (орендарем) та Відкритим акціонерним товариством "Мегаполіс" (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки за адресою вул. Шота Руставелі, 16, кадастровий номер :76:066:0014, розмір 0,2712 га, за яким земельна ділянка передається в оренду на 25 років.

За умовами п. 2.2. договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, що визначаються пропорційно площі будівель і споруд, що знаходяться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово консультативний центр сприяння розвитку підприємництва".

Відповідно до довiдки Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації №Ю-24268/2004 від 23.01.2004 про нормативну грошову оцiнку земельноi дiлянки, яка видана Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансово-консультативний центр сприяння розвитку підприємництва" (1960 кв.м.), нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 11682164,87 грн.

Згідно з витягом із технiчної документацiї №Ю-12735/2007 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки кадастровий номер :76:066:0014 від 23.11.2007 нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки становить 14518455 грн.

Позивач на виконання своїх податкових зобов`язань систематично сплачував плату за землю, розмір якої визначений у податковій декларації на поточний рік, що підтверджується копіями податкових декларацій за 2024-2025 та копіями платіжних інструкцій.

Натомість, відповідач не надав, ані договору оренди земельної ділянки, ані доказів самостійної сплати вказаних платежів до місцевого бюджету.

Обов`язок відповідача в утриманні своєї власності закріплений в ст. 13 Конституції України. Нормами статті передбачено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в договорі (додатку №1) та подальших додаткових угодах сторони погодили компенсацію витрат на оренду землі і долученими доказами (копіями податкових декларацій за 2024-2025 роки та копіями відповідних платіжних інструкцій) підтверджується сплата позивачем орендної плати за землю.

Пунктом 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 ПКУ.

У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Разом з цим, відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПКУ джерелами, зокрема, самостійної сплати грошових зобов`язань, є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених ст. 87 ПКУ, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПКУ визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до пп. пп. 213.1.9 і 213.1.14 п. 213.1 ст. 213 ПКУ, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, ПДВ та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Отже у випадку, якщо орендодавцем (крім бюджетної установи) отримуються кошти від орендаря як відшкодування (компенсація) земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, такі кошти є складовою частиною орендної плати та включаються орендодавцем до бази оподаткування та оподатковуються ПДВ у загальновстановленому порядку, у тому числі за умови, якщо між орендодавцем та орендарем укладено окремі договори про надання орендарем компенсації таких витрат.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що умовами договору №25/10 сторони погодили компенсацію сплаченої позивачем плати на оренду землі з ПДВ, а тому позивач правомірно заявив до стягнення з відповідача компенсацію орендної плати за землю з урахуванням сум ПДВ.

При цьому стягнення з відповідача компенсації орендної плати за землю з урахуванням сум ПДВ не суперечить позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, оскільки у вказаній справі сторонами було погоджено відшкодування компенсації сплаченої користувачем орендної плати без урахування сум ПДВ.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором за період жовтень 2024 року - березень 2025 року в сумі 534811,23 грн є обґрунтованою, доведеною відповідними доказами та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо задоволених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3828,40 грн, інфляційних втрат у розмірі 24096,15 грн та пені в розмірі 36292,92 грн нарахованих за період прострочення з 09.10.2024 по 20.03.2025, колегія суддів відзначає наступне.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.2 договору за несвоєчасну оплату наданих стороною 1 послуг сторона 2 сплачує пеню в розмірі 0,1% але не більше розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно ч 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

При цьому положення вказаної норми стосовно 3% річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг, позивач відповідно до положень ЦК України та умов договору має право нарахувати 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені за період прострочення з 09.10.2024 по 20.03.2025, погоджується із висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість та арифметичну вірність, з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 3828,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 24096,15 грн та пеня в розмірі 36292,92 грн.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що відповідач не надав ані контррозрахунку проти заявлених до стягнення з нього сум 3% річних, інфляції та пені, ані будь-яких заперечень щодо невірності їх нарахування тощо.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують правомірності висновків місцевого господарського суду щодо встановлених обставин справи та не можуть бути підставами для його скасування.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, беруться до уваги судом апеляційної інстанції як такі, що узгоджуються із застосуванням норм права судом першої інстанції.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при винесенні рішення належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 у справі №910/5243/25 (в оскаржуваній частині) відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг".

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промисловий холдинг" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 у справі №910/5243/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 27.11.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов