УХВАЛА

м. Київ

25.11.2025Справа № 924/1019/25

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Райєвробуд» про забезпечення позову по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райєвробуд», м.Хмельницький

до відповідачів: 1. Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Овчинникова Наталія Вікторівна м. Хмельницький

2. Державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради

Броварського району Київської області Самсон Тетяна Володимирівна Київська область, Броварський район, м. Бровари

3. Благодійного фонду "Відродження Хмельниччини" м. Хмельницький

4. Комуністичної партії України м. Київ

5. Фонду державного майна України м. Київ

про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2025 до Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Райєвробуд Україна" м. Хмельницький до 1. Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Овчинникова Наталія Вікторівна м. Хмельницький, 2.Державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Самсон Тетяна Володимирівна Київська область, Броварський район, м. Бровари 3. Благодійного фонду "Відродження Хмельниччини" м. Хмельницький, 4. Комуністичної партії України м. Київ, 5. Фонду державного майна України м. Київ про:

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Самсон Тетяни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 80264471 від 07 серпня 2025 року щодо державної реєстрації за Комуністичною партією України права власності на приміщення офісу площею 607,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Овчинникової Наталії Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 80594013 від 29 серпня 2025 року щодо державної реєстрації за Фондом державного майна України права власності на приміщення офісу площею 607,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В обгрунтування позовних вимог зазначає про те, що сума заборгованості Благодійного фонду "Відродження Хмельниччини" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Райєвробуд Україна" (за договором позики) становить 500484,48грн. На виконання судових наказів 05 лютого 2025 року та 12 лютого 2025 року відповідно приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. відкрито два виконавчі провадження. З метою забезпечення виконання судових наказів, в рамках виконавчого провадження приватним виконавцем накладено арешт на майно боржника, в тому числі на приміщення площею 607,7 кв.м., яке розташоване за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4, та належить на праві власності Благодійному фонду "Відродження Хмельниччини". Разом з тим, 19 вересня 2025 року позивачу стало відомо про те, що, всупереч наявності відповідного арешту, який забороняє проводити будь-які реєстраційні дії, рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Самсон Тетяни Володимирівни право власності на спірне приміщення перереєстровано на Комуністичну партію України, та надалі рішенням державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Овчинникової Наталії Вікторівни відповідне право власності перереєстровано на Фонд державного майна України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2025 позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 03.10.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Райєвробуд Україна" м. Хмельницький залишено без руху. Встановлено товариству строк на усунення недоліків позовної заяви - не пізніше 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 4844,80грн.

07.10.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Райєвробуд Україна" м. Хмельницький надійшла заява про усунення недоліків (вх.№05-22/7810/25) із долученою квитанцією від 06.10.2025 про сплату судового збору у розмірі 4844,80грн.

Ухвалою від 10.10.2025 матеріали позовної заяви було передано Господарським судом Хмельницької області за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 справу передано для розгляду судді Князькову В.В.

Ухвалою від 28.10.2025 судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.11.2025.

11.11.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Райєвробуд Україна" про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на на приміщення офісу площею 607,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; заборони Благодійному фонду «Відродження Хмельниччини», Комуністичній партії України, Фонду державного майна України вчиняти будьякі дії щодо приміщення офісу площею 607,7 кв.м, яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав проведення будь-яких реєстраційних дій щодо приміщення офісу площею 607,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилався на те, що держаними реєстраторами здійснено перереєстрацію права власності приміщення площею 607,7 кв.м., яке розташоване за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький рн, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4, із Благодійного фонду «Відродження Хмельниччини» на Комуністичну партію України та надалі на Фонд державного майна України при наявності зареєстрованих арештів на вказане в майно, які були накладені в рамках виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, відкритих на виконання судових наказів про стягнення коштів із Благодійного фонду «Відродження Хмельниччини» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райєвробуд Україна». Відтак, в результаті вказаних протиправних дій відбулось вибуття із власності Благодійного фонду «Відродження Хмельниччини» майна, за рахунок реалізації якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Райєвробуд Україна» мало можливість отримати відшкодування заборгованості Благодійного фонду «Відродження Хмельниччини» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Райєвробуд Україна».

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд дійшов висновку щодо відмови в її задоволенні виходячи з такого.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 18.01.2024 по справі №50/155 (910/1455/23)

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 по справі № 925/1441/20 зауважив, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно, грошові кошти, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Одночасно, в контексті наведеного суд вважає за доцільне зазначити таке.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Відповідно до ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду спору для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18 від 06 лютого 2001 року).

Наразі, суд зазначає, що фактично підставою позовних вимог у справі позивачем визначено саме наявність заборгованості Благодійного фонду "Відродження Хмельниччини" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Райєвробуд Україна" в сумі 500484,48грн, яка на думку заявника, може бути погашено за рахунок нерухомого майна, яке належало відповідачу 3 до прийняття державними реєстраторами оспорюваних рішень. Тобто, фактично позовні вимоги не обґрунтовані захистом прав позивача саме на нерухоме майно, а отже, суд вважає, що застосування обраних способів забезпечення позову не є співмірним та не відповідає критеріям розумності й адекватності.

До того ж, судом враховано, що станом на теперішній час право власності на приміщення офісу площею 607,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, буд. 4/1, зареєстровано за Фондом державного майна України, а отже, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, враховуючи правову природу та зміст спірних правовідносин, забезпечення позову у обрані позивачем способи може призвести до грубого порушення збалансованості інтересів сторін.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви від 10.11.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Райєвробуд» про забезпечення позову по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання до апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.11.2025

Суддя В. В. Князьков