ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"24" листопада 2025 р. Справа № 916/4679/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши матеріали вх.№4818/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Зерно" (65014, Одеська обл., місто Одеса, вул.Маразліївська, будинок 1-А, квартира 109)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1" (65047, Одеська обл., місто Одеса, вул.Грушевського Михайла, будинок 39-И, кабінет 503/8)

про стягнення 24 572 513,65 грн

ВСТАНОВИВ:

20.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Зерно" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський комбікормовий завод №1", в якій просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 23 961 975,64 грн, пеню за час прострочення виконання зобов`язання у розмірі 610 538,01 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору позики №20 від 20.10.2024 в частині повного та своєчасного повернення грошових коштів.

Разом з позовною заявою позивачем надано суду заяву про забезпечення позову, у якій останній просить суд накласти арешт на все нерухоме майно, яке належить на праві власності ТОВ «Одеський комбікормовий завод №1» () до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також того, щo предметом позову є стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 24 572 513,65 грн на користь позивача, видом забезпечення позову, який дозволить реалізувати рішення суду про стягнення заборгованості є накладення арешту на нерухоме майно відповідача, на яке може бути звернено стягнення у випадку відсутності грошових коштів, та дозволить йому безперешкодно продовжувати свою господарську діяльність.

Позивач також зазначає, що запропонований захід забезпечення позову є співмірним та обґрунтованим з урахуванням позовних вимог (предмету позову), та спрямований на забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених інтересів позивача у разі задоволення позову

При цьому, позивач зауважує, що за даними офіційного сайту https://opendatabot.ua/c/35697597 у ТОВ "Одеський комбікормовий завод №1" дохід за три квартали 2025 року склав 6 399 300 грн, однак, позичальник здійснив тільки один платіж на суму 37 000 грн, що, на думку позивача, підтверджує умисне ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Зерно" (вх.№2-4818/25 від 20.11.2025) про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист (поновлення) порушених чи оспорюваних прав (інтересів) позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №910/18739/16, від 21.10.2021 у справі № 910/20007/20).

Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судом, ТОВ "Агро-Зерно", звертаючись із відповідним позовом про стягнення з ТОВ "Одеський комбікормовий завод №1" заборгованості в розмірі 23 961 975,64 грн та пені у розмірі 610 538,01 грн, зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору позики №20 від 20.10.2024 в частині повного та своєчасного повернення грошових коштів.

Тобто, предметом спору є стягнення з ТОВ "Одеський комбікормовий завод №1" на користь ТОВ "Агро-Зерно" грошових коштів у сумі 24 572 513,65 грн.

При цьому, у поданій заяві про забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить на праві власності ТОВ «Одеський комбікормовий завод №1» (), до моменту набрання законної сили рішенням у даній справі.

Водночас, суд зауважує, що заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21.

При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги обмежуються ціною позову, визначеною у розмірі 24 572 513,65 грн, суд зазначає про те, що заявлений позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно відповідача, на думку суду, є неспівмірним заходом забезпечення позову в даному випадку, оскільки заявлений не в межах предмета позову.

Крім того, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ТОВ "Одеський комбікормовий завод №1" нерухоме майно та фактично посилається виключно на дані офіційного сайту https://opendatabot.ua/c/35697597, з яких вбачається, що дохід ТОВ "Одеський комбікормовий завод №1" за три квартали 2025 року склав 6 399 300 грн, та зазначає, що ТОВ "Одеський комбікормовий завод №1" здійснило тільки один платіж на суму 37 000 грн, що, на думку заявника, підтверджує умисне ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, зокрема, арешт.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Враховуючи, що державний реєстратор вносить відомості про обтяження речових прав до Державного реєстру прав (у даному випадку про арешт нерухомого майна) на підставі судового рішення, суд зазначає, що, заявляючи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно боржника, заявник має надати перелік такого нерухомого майна з доказами належності відповідного майна саме боржнику, із зазначенням адрес та реєстраційних номерів об`єктів нерухомого майна.

Водночас, заявник не наводить переліку нерухомого майна, наявного у відповідача на праві власності, а також взагалі не надає доказів існування такого майна у відповідача.

Таким чином, ненадання позивачем доказів на підтвердження наявності у відповідача нерухомого майна із зазначенням адрес та реєстраційних номерів об`єктів нерухомого майна фактично позбавляє суд можливості пересвідчитися в існуванні такого майна та обґрунтованості вимог заявника, а державного реєстратора ідентифікувати таке майно та виконати відповідне судове рішення у випадку задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням критеріїв розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Зерно".

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Зерно" про забезпечення позову за вх.№2-4818/25 від 20.11.2025 по справі №916/4679/25.

Ухвала суду набирає законної сили 24.11.2025 та може бути оскаржена в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Ю.М. Щавинська