ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 921/489/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Кролевець О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ»

на постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Желіка М.Б.

від 01.09.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ»

до відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДІЛЛЯ»

про стягнення 131 445 Євро безпідставно набутих коштів,

за участю представників:

від позивача: Гусельников М.О.,

від відповідача: Лукашова О.Є.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДІЛЛЯ» 131 445 Євро, які були перераховані позивачем на рахунок відповідача в період з 26.10.2023 по 01.02.2024 року.

Позивач зазначає, що між сторонами не було жодних договірних правовідносин, в тому числі й у спрощений спосіб, як на час перерахування коштів, так і на час звернення до суду з цим позовом; позивач не отримував та не має наміру отримати від відповідача жодні товари/роботи/послуги, у зв`язку з чим здійснені платежі не є авансом чи передоплатою за майбутні дії. Інших правових підстав для отримання відповідачем від позивача грошових коштів теж не було, відтак, позивач стверджує, що відповідач набув грошові кошти без достатніх правових підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог, ТОВ «БН-ПОЛ» покликається на приписи ст. 1212 ЦК України і стверджує, що утримання відповідачем належних позивачу грошових коштів порушує право позивача на вільне розпорядження належним йому майном.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

Між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ" (Продавець) та ТОВ "IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND" (Покупець) 04.10.2023 було укладено Контракт №04/10/23 (далі-Контракт), згідно з пунктом 1.1 якого Продавець зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити товар-зернові продукти згідно специфікацій (додатків) до цього правочину.

Відповідно до п.3.1 угоди ціна одиниці товару та загальна сума вказується в специфікаціях (додатках).

Стопроцентна оплата за товар здійснюється безпосередньо на рахунок Продавця, вказаний у Контракті не пізніше, ніж протягом десяти робочих днів з дати завершення митного оформлення товару Митною службою Польщі в пункті перетину кордону, що дозволяє ввезення товару на ринок ЄС, та після підтвердження незалежною інспекційною компанією якісної та кількісної відповідності товару умовам, визначеним у цьому Контракті, якщо інше не узгоджено в додатках до цього договору. Оплата здійснюється банківським переказом, у валюті, яка вказана в додатках (специфікаціях) до цього договору, з рахунку Покупця на рахунок Продавця (п.п.5.1, 5.2 Контракту ).

Всі розбіжності, що виникають в наслідок або у зв`язку з цим Контрактом, повинні вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. Якщо сторонами не дійдуть згоди протягом 90 днів від початку переговорів, спірне питання передається на медіацію, яка проводиться професійним медіатором зі списку Окружного суду у Варшаві, особу медіатора призначає Покупець. Якщо спір не може бути вирішений шляхом переговорів між сторонами або за допомогою професійного медіатора, він передається на розгляд до загального суду, юрисдикція якого поширюється на місцезнаходження юридичної особи Покупця (розділ 7 Контракту).

Цей Контракт набуває чинності після його підписання сторонами та діє до 31.12.2024. Після підписання цього контракту всі попередні переговори і листування по ньому втрачають силу. Будь - які зміни і доповнення вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовому вигляді і підписані уповноваженими представниками обох сторін. Факсові та інші копії, оформлені згідно п.9.4. цього Контракту вважаються дійсними.

Даний Контракт підписано представниками обох зазначених у ньому контрагентів та скріплений відтисками печаток цих господарюючих суб`єктів.

В подальшому, за твердженням, відповідача, між ним (Сторона 1), ТОВ "IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND" (Сторона 2) та позивачем (Сторона 3) було укладено Додаткову угоду №1 від 05.10.2023 до Контракту №04/10/23 від 04.10.2023, згідно п.2 якої сторони визначили, що за фінансовими зобов`язаннями з оплати ціни (суми) Контракту, які випливають або будуть випливати з умов Контракту, Сторона 2 уповноважує, а Сторона 3 підписуючи, що додаткову угоду приймає на себе повноваження щодо виконання будь-яких грошових зобов`язань Сторони 2 перед Стороною 1, які випливають із умов Контракту.

З огляду на ці домовленості, СТОВ "ПОДІЛЛЯ" вважає, що позивачем здійснено спірні платежі саме на виконання умов Додаткової угоди №1 від 05.10.2023.

Натомість, за доводами ТОВ "БН-ПОЛ", між ним та відповідачем відсутні будь-які договірні зобов`язання. Позивач не одержував проєкту Додаткової угоди, а також не підписував відповідного примірнику ані в паперовому, ані в електронному вигляді, в тому числі із використанням факсимільного чи іншого способу відтворення підпису керівника ТОВ "БН-ПОЛ"; не одержував жодних оферт від СТОВ "ПОДІЛЛЯ" у жодній формі і не акцептував будь-яких пропозицій; не одержував від СТОВ "ПОДІЛЛЯ" товару, а також рахунків (інвойсів); будь-якої прямої взаємодії між СТОВ "ПОДІЛЛЯ" та ТОВ "БН-ПОЛ" до початку претензійно-позовної роботи не відбувалося; будь-які усні домовленості між СТОВ "ПОДІЛЛЯ" та ТОВ "БН-ПОЛ" відсутні, в тому числі електронне листування.

Таким чином, ТОВ "БН-ПОЛ" вважає, що у сторін відсутні договірні зобов`язання, а сплачені кошти в сумі 131 445 Євро є помилково перерахованими і утримуються відповідачем без належної правової підстави.

Зазначені платежі були проведені у період з 26.10.2023 по 01.02.2024 року, що підтверджується банківськими документами про закордонні операції: від 26.10.2023 на суму 8763 Євро; від 26.10.2023 на суму 8763 Євро; від 31.10.2023 на суму 8763 Євро; від 31.10.2023 на суму 8763 Євро; від 13.11.2023 на суму 8763 Євро; від 13.11.2023 на суму 8763 Євро; від 14.11.2023 на суму 8763 Євро; від 16.11.2023 на суму 8763 Євро; від 20.11.2023 на суму 8763 Євро; від 20.11.2023 на суму 8763 Євро; від 27.11.2023 на суму 8763 Євро; від 27.11.2023 на суму 8763 Євро; від 29.12.2023 на суму 8763 Євро; від 01.02.2024 на суму 8763 Євро.

З метою досудового врегулювання позивач направив відповідачу вимогу №02/07-24 від 02.07.2024 про повернення у семиденний строк коштів у розмірі 131 445 Євро. СТОВ "ПОДІЛЛЯ" відповіді на вимогу не надало, кошти не повернуло. Наведене слугувало підставою для звернення ТОВ "БН-ПОЛ" з відповідним позовом до суду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд Тернопільської області рішенням від 10.03.2025 у справі №921/489/24 позов задовольнив. Стягнув з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ» 131 445 Євро безпідставно набутих коштів та 1 971 Євро 68 євроцентів витрат зі сплати судового збору.

Рішення обґрунтовано тим, що долучені відповідачем докази не підтверджують існування між сторонами цього спору жодних правовідносин, в тому числі й таких, які виникли з додаткової угоди № 1 до контракту №04/410/23, оскільки суд не встановив факту досягнення згоди між контрагентами контракту № 04/10/23 (ТОВ «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND» та СГТОВ «Поділля») щодо укладення вказаної додаткової угоди, за якою ТОВ «БН-ПОЛ» взяло на себе зобов`язання здійснювати оплату СГТОВ «Поділля» за поставлений товар ТОВ «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND». Разом з тим, суд вказав, що долучений до матеріалів справи примірник додаткової угоди № 1 до контракту № 04/10/23, за відсутності оригіналу такого, не може вважатися електронним доказом та звернув увагу на те, що судом не здобуто жодних інших доказів, які б вказували на те, що спірна додаткова угода укладалася між її сторонами в електронній формі. За вказаних обставин суд дійшов до висновку, що платежі на загальну суму 131445 Євро, перераховані позивачем на рахунок відповідача в період з 26.10.2023 по 01.02.2024, були отримані відповідачем без достатніх на те правових підстав, відтак підлягають поверненню позивачу як безпідставно збережені кошти.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 01.09.2025 рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2025 у справі № 921/489/24 скасував. Прийняв нове рішення. У задоволенні позову відмовив.

Рішення обґрунтовано тим, що перерахування коштів ТОВ «БН-ПОЛ» відбувалося не безпідставно, а на підставі інвойсів, оформлених на виконання контракту № 04/10/2023 від 04.10.2023, тому підстави для стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 921/489/24, у якій просило її скасувати, залишити в силі рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2025.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 та 4 частини другої статті 287, пункту 8 частини першої та пунктів 1, 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначив про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 21.10.2021 у справі №757/18051/19-ц; від 08.01.2025 у справі 757/31237/18-ц; 24.02.2021 у справі №912/2601/19, від 26.05.2021 у справі № 202/7994/17-ц, від 23.11.2022 у справі № 636/951/17, 10.04.2024 у справі №183/5849/23, від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц, від 08.07.2021 у справі №916/3209/20, від 24.05.2018 у справі №5027/805-б/2012, від 23.11.2018 у справі №5023/1668/11, від 05.08.2020 у справі №677/70/19, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 19.10.2023 у справі №914/249/21, від 19.01.2022 у справі № 922/1246/21, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 15.05.2024 у справі №904/2393/22, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.

Пункт 3 ч.2 ст.287 ГПК України обґрунтовано відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме з приводу застосування одночасно ст.ст. 207, 513, 521, 528, 1212 Цивільного кодексу України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тим більше у взаємозв`язку із взаємовідносинами у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Вказав, що наразі існує потреба формування правових висновків щодо того, на підставі яких документів слід вважати укладеним зовнішньоекономічний договір, з елементами забезпечення виконання зобов`язань, особливо в контексті коли для однієї сторони не настає жодної економічної вигоди, а також як саме необхідно досліджувати електронні докази у світлі оспорювання існування договірних відносин.

Пункт 4 ч. 2 ст.287 ГПК України обґрунтовано наявністю підстав передбачених:

- п. 8 ч. 1 ст. 310 ГПК України - апеляційний суд прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі;

- п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України - апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази;

- п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України - апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив в задоволенні касаційної скарги відмовити, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.10.2023 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля» (продавець) та ТОВ «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND» (покупець) було укладено контракт №04/10/23 (далі-контракт), за умовами якого продавець зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити товар - зернові продукти, згідно специфікацій (додатків) до цього правочину.

04.10.2023 між продавцем (СГТОВ «Поділля») та покупцем (ТОВ «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND») було укладено додаток № 1 від 04.10.2023 специфікація № 1 до контракту № 04/10/23 від 04.10.2023, за умовами якої продавець, відповідно до умов контракту, зобов`язався передати товар - ріпак отримувачу товару - Laney Plus s.r.o., місце відвантаження - Чеська Республіка.

Стопроцентна оплата за товар здійснюється безпосередньо на рахунок продавця, вказаний у контракті не пізніше, ніж протягом десяти робочих днів з дати завершення митного оформлення товару Митною службою Польщі в пункті перетину кордону, що дозволяє ввезення товару на ринок ЄС, та після підтвердження незалежною інспекційною компанією якісної та кількісної відповідності товару умовам, визначеним у цьому контракті, якщо інше не узгоджено в додатках до цього договору. Оплата здійснюється банківським переказом, у валюті, яка вказана в додатках (специфікаціях) до цього договору, з рахунку покупця на рахунок продавця (п.п.5.1, 5.2 контракту).

Відповідачем надані до матеріалів справи інвойси за номерами № 1, 2, 3, 4, 5, 6 від 10.10.2023; № 7, 8, 12, 14 від 12.10.2023; № 9, 10, 13, 15 від 15.10.2023; №16 від 19.10.2023, оформлені на виконання контракту № 04/10/23 від 04.10.2023 на поставку ріпаку.

ТОВ «БН-ПОЛ» здійснило перерахування на користь відповідача коштів з посиланням на наведені вище інвойси, що підтверджено довідкою АТ «Райффайзен Банк» від 29.08.2024.

Господарський суд Тернопільської області рішенням від 10.03.2025 у цій справі позовні вимоги ТОВ «БН-ПОЛ» задовольнив. Стягнув з СГТОВ «Поділля» на користь позивача 131445 Євро безпідставно набутих коштів. Рішення обґрунтовано тим, що долучені відповідачем докази не підтверджують існування між сторонами цього спору жодних правовідносин, в тому числі й таких, які виникли з додаткової угоди № 1 до контракту № 04/10/23, оскільки суд не встановив факту досягнення згоди між контрагентами контракту № 04/10/23 (ТОВ «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND» та СГТОВ «Поділля») щодо укладення вказаної додаткової угоди, за якою ТОВ «БН-ПОЛ» взяло на себе зобов`язання здійснювати оплату СГТОВ «Поділля» за поставлений товар ТОВ «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND».

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого господарського суду. Зважаючи на те, що предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з СГТОВ «Поділля» безпідставно сплачених ТОВ «БН-ПОЛ» у період з жовтня 2023 року по лютий 2024 року коштів, підставою перерахування яких, згідно з довідкою АТ «Райффайзен Банк», вказано інвойси: № 1, 2, 3, 4, 5, 6 від 10.10.2023; № 7, 8, 12, 14 від 12.10.2023; № 9, 10, 13, 15 від 15.10.2023; № 16 від 19.10.2023, суд апеляційної інстанції, ухвалою від 08.07.2025 витребував у Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» документи, що підтверджують інформацію, викладену у довідці від 29.08.2024.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що на виконання вимог суду АТ «Райффайзен Банк» листом від 23.07.2025 за № 81-15-9/9170-БТ надіслало до апеляційного господарського суду належним чином завірені, прошиті та пронумеровані копії таких документів:

- зовнішньоекономічного контракту № 04/10/23 від 04.10.2023, укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND»;

- додаткової тристоронньої угоди № 1 від 05.10.2023 до контракту № 04/10/23 від 04.10.2023, укладеної між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля», Товариством з обмеженою відповідальністю «IBD INVEST BAU DEUTSCHLAND» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ»;

- інвойси, на підставі яких відбувалися зарахування коштів на рахунки СГТОВ «Поділля» () в період з 01.10.2023 по 27.08.2024.

За висновками суду апеляційної інстанції, інвойси за номерами № 1, 2, 3, 4, 5, 6 від 10.10.2023; № 7, 8, 12, 14 від 12.10.2023; № 9, 10, 13, 15 від 15.10.2023; № 16 від 19.10.2023, оформлені на виконання контракту № 04/10/23 від 04.10.2023 на поставку ріпаку, сукупна вартість якого відповідає сумі перерахованих ТОВ «БН-ПОЛ» (позивачем) коштів в ході здійснення валютних операцій, інформацію про які надав АТ «Райффайзен Банк» у видруківках про кредитні перекази клієнта SWIFT FI To FI, свідчать про те, що перерахування коштів ТОВ «БН-ПОЛ» відбувалося не безпідставно.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (стаття 2 ГПК України).

Положеннями статті 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 3 та 4 статті 74 ГПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Порядок та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, врегульовано параграфом 3 глави І розділу ІV ГПК України.

За приписами статті 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, зокрема, 1) з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення господарського суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; 2) визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює; 3) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; 4) з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; 5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 6) за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача тощо.

Відповідно до статі 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 267, 269 ГПК України дає Верховному Суду можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, такими:

1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;

3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).

5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц, провадження № 14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження №14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16 та інші).

Одними з основних доводів касаційної скарги позивача є аргументи про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі власних повноважень, повернувся зі стадії судових дебатів до стадії дослідження доказів та з власної ініціативи витребував у АТ «Райффайзен Банк» нові докази, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції порушив принцип змагальності господарського процесу, так як банк надіслав у відповіді від 23.07.2025 новий документ: контракт 04/10/23 від 04.10.2023, у роздруківках про кредитні перекази клієнта SWIFT FI To FI.

Верховний Суд частково погоджується з такими доводами касаційної скарги.

Апеляційний господарський суд при апеляційному розгляді справи та при ухваленні нового судового рішення взяв до уваги, досліджував та оцінював подані на його запит докази.

Між тим, досліджуючи надані АТ «Райффайзен Банк» суду апеляційної інстанції докази, які покладені в основу судового рішення, суд не з`ясував чи були наявні такі документи (зовнішньоекономічний контракт № 04/10/23 від 04.10.2023, укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «IBD INVEST - BAU DEUTSCHLAND»; додаткова тристороння угода № 1 від 05.10.2023 до контракту № 04/10/23 від 04.10.2023, укладена між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля», Товариством з обмеженою відповідальністю «IBD INVEST BAU DEUTSCHLAND» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ»; інвойси, на підставі яких відбувалися зарахування коштів на рахунки СГТОВ «Поділля» () в період з 01.10.2023 по 27.08.2024) у матеріалах справи та чи є вони ідентичними тим що надані Банком. Також, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 08.07.2025 підстави витребування у банку документів мотивував необхідністю роз`яснення інформації, викладеної у довідці АТ «Райффайзен Банк» від 29.08.2024, однак, у оскарженій постанові суд не аргументував яку інформацію, викладену в довідці, підтверджують надані банком на запит суду докази, не встановив наявність / відсутність таких доказів в матеріалах справи, зокрема не з`ясував чи були такі докази надані сторонами до матеріалів справи раніше та необхідність їх надання ще й банком, не мотивував недостатність наявних в матеріалах справи доказів для з`ясування (підтвердження) інформації, наведеної у довідці АТ «Райффайзен Банк» від 29.08.2024.

Апеляційний господарський суд у порушення наведених вище норм процесуального права та сталої судової практики, витребовуючи за власною ініціативою у АТ «Райффайзен Банк» докази, які не були подані до суду першої інстанції, вийшов за межі власних повноважень. При цьому, в порушення статті 236 ГПК України не забезпечив повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі вже наявних у матеріалах справи доказів, які не були досліджені судом взагалі. Висновків про недостатність наявних у матеріалах справи доказів, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції звернувся до АТ «Райффайзен Банк» за роз`ясненням інформації, викладеної у довідці від 29.08.2024, та фактично врахував при вирішенні спору виключно докази надані банком на запит суду, оскаржена постанова не містить.

Отже, апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку про недоведеність заявленого позову, оскільки у порушення вищезазначених процесуальних норм не дав належної оцінки наявним у справі доказам, натомість в основу оскарженої постанови поклав докази надані Банком, які витребував самостійно.

Для перевірки наявності правових підстав для перерахування ТОВ «БН-ПОЛ» (позивачем) коштів на користь відповідача, апеляційний господарський суд повинен перевірити доводи позивача та відповідача у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні обставини пов`язаності сторін будь-якими договірними правовідносинами, відтак наявності чи відсутності правових підстав для повернення відповідачем 131445 Євро на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оскільки порушення апеляційного суду норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду на підставі частини четвертої статті 310 ГПК України підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами, у зв`язку з чим інші доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, не можуть бути оцінені у цій постанові.

Висновки Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що постанову апеляційного господарського суду слід скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судові витрати

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БН-ПОЛ» задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 у справі № 921/489/24 скасувати.

3. Передати справу № 921/489/24 на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

О. Кролевець