ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2025 р. Справа№ 911/2144/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Троян Ю.О.;

від відповідача: не з`явився;

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 (повний текст складено 08.05.2025)

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 (повний тест складено 15.05.2025)

у справі № 911/2144/24 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Гладуна Ігора Петровича,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс»

про стягнення 694 789,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Фізична особа-підприємець Гладун Ігор Петрович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» про стягнення 694 789,76 грн, з яких: 670 911,34 грн збитків, 5 004,34 грн 3% річних та 18 874,08 грн інфляційних нарахувань.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.03.2025 у справі № 911/2144/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» на користь Фізичної особи-підприємця Гладун Ігора Петровича 667 460,43 грн збитків та 10 011,91 грн судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

10.03.2025 через систему "Електронний суд" надійшла заяв Фізичної особи-підприємця Гладуна Ігоря Петровича від 10.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/2144/24 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24 заяву Фізичної особи-підприємця Гладуна Ігоря Петровича від 10.03.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі № 911/2144/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» на користь Фізичної особи-підприємця Гладун Ігора Петровича 15 000 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24; ухвалити у справі № 911/2144/24 нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичній особі-підприємцю Гладуну Ігорю Петровичу відмовити у повному обсязі; Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гладуна Ігоря Петровича на користь ТОВ «Інтер Валсан Транс» витрати на правничу допомогу та судовий збір за подання апеляційної скарги.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами

Скаржник зазначає про те, що матеріалах справи відсутні будь-які трьохсторонні акти прийомки-передачі вантажу з участю вантажоотримувача, виконавця та представника торговельно-промислової палати, як того вимагає пункт 6.7 договору № 2, більш того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що такий акт не складався тому, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, а не збитки. Стосовно акту комісійної оцінки якості продукції № 475 від 08.06.2024 складеного ТОВ «Вінницька птахофабрика» (філія «Переробний комплекс»), то він не відповідає вимог п. п. 5.4 та 6.7 договору № 2. Цей акт складений лише працівниками відповідача, без участі виконавця та представника торгівельно-промислової палати, як це передбачено умовами договору.

Скаржник вказує на те, що зразки на експертні дослідження були надані лише 14.06.2024, тобто на 7 (сьомий) день після повернення товару. Де та за яких умов зберігався повернутий товар в матеріалах справи відомості відсутні. Таким чином, не відповідає сертифікації на продукт згідно інвойсу № від 07.04.2024 та пакувальному листу № від 07.04.2024 четвертина задня курчати-бройлера заморожена вагою 2 646,00 кг на суму 2 116,80 доларів США. Незважаючи на вказаний експертний висновок ТОВ «Вінницька птахофабрика» (філія «Переробний комплекс») 30.07.2024 склало акт про те, що вся повернута продукція непридатна до подальшого використання в якості харчового продукту та відправлена на утилізацію в цех технічних фабрикатів. Слід відмітити, що цей акт також складений лише працівниками відповідача, тобто без участі виконавця та представника торгівельно-промислової палати, як це передбачено умовами договору і без урахування експертного висновку № 003021 п/24 від 20.06.2024.

Скаржник також вказує на те, що в матеріалах справи відсутні дані щодо отриманням ПрАТ «Миронівська ПФ» грошових коштів від переробки цієї продукції.

Скаржник наголошує на тому, що ТОВ «Міт Юніон» лише отримав претензію від ПрАТ «Миронівська ПФ» на суму 16 285,60 доларів США. Будь-які дані про те, що ТОВ «Міт Юніон» відшкодувало завдані збитки ПрАТ «Миронівська ПФ» в матеріалах справи відсутні, як і відсутні будь-які докази того, що будь-хто з учасників вказаних договірних відносин здійснив відшкодував завданих збитків. Таким чином у позивача не виникло право регресу, оскільки він не відшкодував шкоду, тому не має права звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Навіть наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову.

На думку скаржника, суд стягнув з відповідача збитки, а не заборгованість, тобто вийшов за межі позовних вимог. Суд зобов`язаний був відмовити у позові, оскільки позов подали не з тими вимогами, а неналежний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови в позові в будь-яких правовідносинах.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що фактично листом вих. № 05/02 від 22.05.2024 відповідач підтвердив і визнав свою провину в ситуації, яка спричинила псування ввіреного до перевезення вантажу.

Позивач вказав на те, що представником позивача 04.09.2024 через електронний суд подано клопотання про долучення доказів: здійснення оплат на користь Meat Team Ltd згідно його претензії на доларів США та додаткову угода №1 від 19.07.2024 до контракту № 1 від 22.03.2024, що доводять врегулювання претензії зверненої Meat Team Ltd до позивача. додаткова угода №1 від 19.07.2024 до контракту №1 від 22.03.2024, пункт 2.1 якої передбачає порядок погашення Позивачем боргу на загальну суму 16285,60 доларів США. Враховуючи зазначене, доводи апелянта щодо відсутності доказів, які вказують на реальне настання обставин, які слугували підставою для звернення до суду позивача, спростовуються матеріалами справи.

Позивач зазначає про те, що ні апеляційна скарга, ні відзив на позовну заяву, не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс відповідач або очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Варто зауважити, що додатки до апеляційної скарги також не містять подібних розрахунків та доказів. За таких обставин, позивач вважає, що вимога стосовно відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/2144/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сітайло Л.Г., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24. Призначено справу № 911/2144/24 до розгляду у судовому засіданні 01.07.2025.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., який є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 01.07.2025 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24 на 05.08.2025.

У судових засіданнях 05.08.2025 та 30.09.2025 оголошувались перерви до 30.09.2025 та 06.10.2025, відповідно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Гладуна Ігора Петровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

03.10.2025 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про перенесення розгляду справи № 911/2144/24 у зв`язку із його хворобою.

Колегія суддів апеляційного господарського суду розглянувши у судовому засіданні 06.10.2025 подане клопотання, враховуючи дискреційні повноваження суду та те, що повторне відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком господарського суду, крім того, згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення поданих клопотань про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що якщо заявник вважав, що його позиція може бути додатково обґрунтована, він не був позбавлений права направити свої аргументи разом із клопотанням у письмових заявах.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що керівник відповідача не був позбавлений права скористатись послугами інших адвокатів, або представляти інтереси відповідача особисто.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/2144/24 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиція учасників справи

Представник відповідача у судове засідання 06.10.2025 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 06.10.2025 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 25.03.2024 між позивачем та відповідачем укладений договір на транспортне обслуговування № 2 (далі - договір), за умовами якого позивач, за договором експедитор, замовляє, а відповідач, за договором виконавець, надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до п. 2.2 договору конкретні умови перевезення обумовлюються в заявці на кожне перевезення, яка є невід`ємною частиною даного договору і має юридичну силу, навіть якщо вона отримана або передана за допомогою факсимільного зв`язку, як додаток до договору.

22.03.2024 між позивачем, як перевізником, експедитором, та МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр), як замовником, укладено контракт № 1, відповідно до п. 1.2 якого позивач зобов`язався доставити довірений йому вантаж до пункту призначення належним чином в обумовлений термін та видати його особі, яка має право на отримання вантажу (отримувачу), а МЕАТ ТЕАМ LTD зобов`язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

19.05.2022 між ТОВ «Міт Юніон» (Казахстан), як замовник, та МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр), як виконавець, укладено договір про надання транспортних послуг у міжнародних перевезеннях № 19/05/22 відповідно до умов якого ТОВ «Міт Юніон» доручив та зобов`язався сплатити, а МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр) зобов`язується організувати виконання роботи по міжнародним перевезенням вантажів автомобільним, морським та залізничним транспортом у відповідності до умов даного договору.

15.08.2022 між ПрАТ «Миронівська птахофабрика», як продавцем та ТОВ «Міт Юніон» (Казахстан) укладено договір № KD-E 372 відповідно до умов якого ПрАТ «Миронівська птахофабрика» поставляє, а ТОВ «Міт Юніон» (Казахстан) приймає на себе зобов`язання оплатити та прийняти продукцію птахівництва відповідно до умов цього договору.

Як зазначено у інвойсі № від 07.04.2024 та пакувальному листі № від 07.04.2024 ТОВ «Міт Юніон» (Республіка Казахстан) придбаває у ПрАТ «Миронівська птахофабрика» м`ясо птиці загальною вагою 18 246,00 кг на загальну суму 19 276,80 доларів США, а саме: гомілка курчати-бройлера заморожена вагою 15 600,00 кг на суму 17 160,00 доларів США та четвертина задня курчати-бройлера заморожена вагою 2 646,00 кг на суму 2 116,80 доларів США. Виробник курятини - філія «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика».

На виконання умов договору на транспортне обслуговування № 2 від 25.03.2024, укладеного між позивачем та відповідачем, позивач подав заявку № 7 від 08.04.2024 відповідно до якої позивач, як експедитор, та відповідач, як перевізник, здійснюють перевезення вантажу з м. Ладижин Україна вантажоодержувачу - ТОВ «Міт Юніон» м. Актау Казахстан. Вантаж - м`ясо, вага - 20 400,00 кг, особливі умови - тримати температурний режим мінус 18 градусів, кількість палет - 33. Термін прибуття - не пізніше 08.05.2024. Автомобіль - Вольво НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Водій - ОСОБА_1 .

На вказаний вантаж Ладижинською міською державною лікарнею ветеринарної медицини ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області був виданий ветеринарний сертифікат № 05/16211/32833 від 08.04.2024 (серія ААА № 324201), в якому в п. 11 «Транспорт» зазначено автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Документ - СМR № 327831 від 08.04.2024, в якому також зазначено автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Якість товару підтверджується сертифікатом про походження товару форми СТ-1 № 2334351 від 08.04.2024, декларацією виробника (посвідчення про якість) № від 08.04.2024.

Також на товар складено митну декларацію ЕК 10 АА № 24UA21U9 від 18.04.2024, в якій зазначено автомобіль АІ 9073 НМ/ НОМЕР_2 .

Відповідач виставив позивачу рахунок № 7 від 08.04.2024 на суму 189 924,00 грн за заявкою № 7 від 08.04.2024 за міжнародні автопослуги за маршрутом: Україна - ПП Порубне - Казахстан, а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Платіжною інструкцією № 10 від 10.04.2024, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач сплатив відповідачу 189 924,00 грн з призначенням платежу: попередня передоплата за транспортні послуги згідно рахунку № 7 від 08.04.2024.

Однак, як зазначає позивач та не заперечує відповідач вантаж, обумовлений в заявці № 7 від 08.04.2024 до договору № 2 від 25.03.2024, укладеного між позивачем та відповідачем, не був доставлений вантажоодержувачу - ТОВ «Міт Юніон» (Казахстан).

В матеріалах справи наявний лист відповідача вих. № 05/02 від 22.05.2024 адресований начальнику Держпродспоживслужби, в якому відповідач зазначає, що на виконання заявки позивача № 7 від 08.04.2024 відповідач повинен був здійснювати перевезення продукції ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (заморожених курей) з м. Ладижин (Україна) до м. Актау (Казахстан). Перевезення повинен був здійснювати автомобіль Вольво НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Перед завантаженням декілька автомобілів з причіпами-рефрижераторами були відправлені на діагностику в сервісний центр. В процесі діагностики було допущено велику помилку, а саме номерний знак НОМЕР_2 встановили на шасі іншого причіпа. Водій відповідача забравши автомобіль поїхав на завантаження в м. Ладижин. Після завантаження автомобіль виїхав на маршрут з сертифікатом на експорт від ветеринарної служби України серія ААА № 324201 на попередньо заявлений причіп НОМЕР_2 з шасі іншого причіпа.

Автомобіль заїхав на прикордонний перехід Капікуле (Туреччина) 05.05.2024 з номерними знаками НОМЕР_2 на причепі. При догляді автомобіля на рентгені було встановлено, що шасі від причіпа державний номер НОМЕР_3 . Митники вимагали транспорт і номерний знак НОМЕР_3 , який був переданий відповідачем своєму водію автобусом.

Водночас, ветеринар Туреччини зазначив, що без листа-додатку до ветеринарного сертифікату № 05/16211/32833 від 08.04.2024 (серія ААА № 324201) на вантаж, в якому в п. 11 «Транспорт» зазначено автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , із зазначенням що вірним вважати даний сертифікат на причіп державний номер НОМЕР_3 , або нового ветеринарного сертифікату автомобіль не зможе проїхати транзитом Туреччину.

У вказаному листі відповідача від 22.05.2024 (за підписом директора Олександра Орищенко) відповідач визнавав свою провину і зазначав, що докладає зусиль і намагається довезти вантаж (заморожені кури) до місця призначення м. Актау (Казахстан).

Автомобіль відповідача з вантажем перебував на прикордонному переході Капікуле (Туреччина) з 05.05.2024 по 22.05.2024.

26.05.2024 митним управлінням Капікуле (Туреччина) прийнято рішення про повернення транспортного засобу відповідача з причини невідповідності сертифікату.

Автомобіль відповідача прибув в режимі реімпорту до України, про що на повернутий товар було складено митну декларацію ІМ ЕЕ № 24UА67U2 від 06.06.2024.

В подальшому, вантаж був повернутий вантажовідправнику - ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (філія «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика»).

ТОВ «Вінницька птахофабрика» (філія «Переробний комплекс») складено акт комісійної оцінки якості продукції № 475 від 08.06.2024, яким було встановлено, що повернена продукція має невідповідну температуру в товщі, температура в рефрижераторі невідповідна. Було виявлено значну кількість льоду та снігу на продукті, що свідчить про температурні коливання, які стали наслідком тривалого транспортування продукту з розривом температурного ланцюга.

Вінницькою регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів складено експертний висновок № 003021 п/24 від 20.06.2024 за результатами перевірки м`яса птиці відібраного 08.06.2024 з авто НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , в якому зазначено, що зразки четвертини курчати-бройлера замороженого партія № 19.03.2024 за органолептичними показниками (поверхня, колір та запах) не відповідають специфікації на продукт четвертина задня курчати-бройлера заморожена ІQF від 08.04.2021; гомілка курчати-бройлера заморожена партія № 03.04.2024 за органолептичними показниками відповідають специфікації на продукт гомілка курчати-бройлера ІQF від 04.10.2023.

ТОВ «Вінницька птахофабрика» (філія «Переробний комплекс») складено акт від 30.07.2024 про те, що повернута продукція непридатна до подальшого використання в якості харчового продукту та відправлена на утилізацію.

Вантажовідправник (продавець) - ПрАТ «Миронівська птахофабрика» звернувся до ТОВ «Міт Юніон» (Казахстан) (покупець) з претензією від 05.07.2024 щодо відшкодування збитків за повернення товару неналежної якості.

ТОВ «Міт Юніон» (Казахстан) звернулося з претензією вих. № 30 від 18.07.2024 до МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр), якому надавав транспортні послуги позивач.

МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр) звернулося до позивача з претензією вих. № 15 від 18.07.2024 щодо відшкодування збитків в сумі 16 285,60 доларів США, у зв`язку із недоставлянням вантажу вантажоодержувачу (невірно вказані перевізником данні транспортного засобу). Повідомленням вих. № 16 від 19.07.2024 МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр) повідомило позивача, що не буде доплачувати позивачу за наступними 15 рахунками по 1 000,00 доларів США та за шістнадцятим рахунком не доплатить 1 285,60 доларів США.

Між позивачем, як перевізником, та МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр), з замовником укладено додаткову угоду № 1 від 19.07.2024 до контракту № 1 від 22.03.2024, якою передбачено порядок відшкодування позивачем збитків перед МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр) в сумі 16 285,60 доларів США.

Позивачем частково відшкодовано МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр) збитки про що до матеріалів справи надано докази.

Згідно п. 3.2.2 договору на транспортне обслуговування № 2 від 25.03.2024, укладеного між позивачем та відповідачем, відповідач зобов`язаний забезпечити подачу під завантаження транспортного засобу, придатного й повністю готового до перевезення вантажу.

Відповідач зобов`язаний забезпечити, згідно своїх повноважень і обов`язків, доставку зазначеного вантажовідправником вантажу в обумовлений термін до місця призначення і видати його отримувачу, вказаному у товарно-транспортній накладній (п. 3.2.3 Договору № 2).

Відповідно до п. 6.7 договору № 2 відповідач несе відповідальність у випадку втрати/пошкодження вантажу, незалежно від підстав її виникнення, в повному об`ємі нанесених збитків.

За доводами позивача, у зв`язку із недоставлянням вантажу вантажоодержувачу з вини перевізника - відповідача та поверненням вантажу в стані, в якому він не може бути реалізований як харчовий продукт, ФОП Гладун І.П. були завдані збитки у розмірі 16 285,60 доларів США, що еквівалентно 670 911,34 грн (згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.08.2024 в розмірі 41,1966 грн за 1 долар США), що включають в себе вартість недоставленого вантажу, які підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», який визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори за дорученням клієнтів забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України.

Як визначено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Згідно ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Згідно із ч.ч. 11, 12 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (AirWaybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill of Lading). Крім цього, транзит вантажів може супроводжуватися (за наявності) рахунком-фактурою (Invoice) або іншим документом, що вказує вартість товару, пакувальним листком (специфікацією), вантажною відомістю (Cargo Manifest), книжкою МДП (Carnet TIR), книжкою АТА (Carnet ATA).

Вантажно-транспортними документами є CMR, що оформляються при міжнародних перевезеннях: 1) коли у Заявці місце завантаження ватажу знаходиться за кордоном України. Навіть, якщо місцем вивантаження є територія України, що обумовлює певну частину транспортування і по території України включно, - на весь маршрут перевезення складається одна CMR; 2) коли у Заявці вказане місце завантаження вантажу на території Україні, а місце його розвантаження за кордоном України.

Стаття 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлює, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування; за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування; експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 923 ЦК України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Позивач у позовній заяві вказав на те, що в порушення умов договору прийнятий до перевезення вантаж відповідачем не було доставлено за вказаною в заявці адресою та не передано вантажоодержувачу, оскільки відповідачем було надано для перевезення вантажу автомобіль з причіпом, на якому було встановлено державний номер НОМЕР_2 , а шассі причіпа були інші (від причіпу з іншим державним номером).

За доводами позивача, у зв`язку із довготривалим знаходженням автомобіля з вантажем на митному пункті пропуску та в подальшому повернення автомобіля до України з вантажем у зв`язку із невідповідністю даних про причіп наявних у супроводжуючих вантаж документах та даним причіпа в якому знаходився вантаж в процесі перевезення, поверненням вантажу (замороженої курятини) із наслідками недотримання температурного режиму та втратою якості, позивачу були надані збитки у розмірі 16 285,60 доларів США , що еквівалентно 670 911,34 грн., що включають в себе вартість вантажу, який вже не відповідає вимогам щодо даної категорії товарів - харчових продуктів, які підлягають стягненню в судовому порядку. Вимогу до позивача (експедитора) щодо відшкодування збитків у вказаному розмірі прд`явив замовник перевезення МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр). Позивачем відшкодовуються зазначені збитки МЕАТ ТЕАМ LTD (Республіка Кіпр) в порядку, передбаченному останніми в додатковій угоді № 1 від 19.07.2024 до контракту № 1 від 22.03.2024.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (ст. 53 Закону вказаного Закону).

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19.05.1956 (далі - Конвенція).

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції і Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Згідно із ст. 1 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Тлумачення цього положення дає підстави зробити висновок, що якщо договір перевезення передбачає, що місце завантаження і місце доставки знаходяться на території різних країн, Конвенція застосовуватиметься до відносин сторін за договором і тоді, коли з якихось причин (розірвання договору, заборона експорту) вантаж не перетнув кордон країни-відправника.

Так, згідно ч. 1 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Згідно ч. 2 ст. 17 Конвенції перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду замовника, внаслідок інструкцій замовника, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в п. 2 ст. 17, лежить на перевізнику.

Тобто, Конвенція закріплює презумпцію вини перевізника у випадку повної чи часткової втрати вантажу, його пошкодження чи прострочення доставки.

Розмір понесених збитків у сумі 16 285,60 доларів США, що еквівалентно 670 911,33 грн не є більшим ніж вартість вантажу, зазначена у інвойсі на вантаж № від 07.04.2024 та у та митній декларації № 24U21U9, де вартість товару становить 19 276,80 доларів США.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відтак, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Укладаючи договір № 2 від 25.03.2024 на транспортне обслуговування сторони визначили, що відповідач несе відповідальність у випадку втрати/пошкодження вантажу, незалежно від підстав її виникнення, в повному об`ємі нанесених збитків.

У судових засіданнях представник відповідача та у листі вих. № 05/02 від 22.05.2024, доданому до матеріалів справи, не заперечував свою провину щодо надання для перевезення вантажу автомобіля з причіпом на якому було встановлено державний номер НОМЕР_2 , а шассі причіпа були від причіпа з іншим державним номером.

В заявці № 7 від 08.04.2024 на організацію перевезення вантажу чітко визначено термін прибуття (доставки вантажу) до м. Актау (Казахстан) - 08.05.2024.

В той же час у своєму листі вих. № 05/02 від 22.05.2024 відповідач зазначив, що з 05.05.2024 по сьогоднішній день (дата листа 22.05.2024) автомобіль знаходиться на прикордонному переході Капікуле (Туреччина) у зв`язку із виявленням митниками Туреччини невідповідності шассі причіпу (в якому знаходиться вантаж) його державному номерному знаку.

Натомість відповідач заперечує щодо понесення позивачем збитків, оскільки вважає, що до позивача не перейшло право регресу (ст.ст. 1172-1176, 1178, 1179 ЦК України), оскільки не надано доказів що ТОВ «Міт Юніон» (Казахстан) відшкодувало завдані збитки ПрАТ «Миронівська птахофабрика». Відповідач вважає, що згідно висновку випробувального центру Вінницької регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 003021 п/24 від 20.06.2024 не увесь вантаж визнано непридатним за органолептичними показниками, а лише четвертина курчати-бройлера заморожена.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено господарським судом першої інстанції, вини відповідача автомобіль з причіпом, в якому знаходився вантаж курятина заморожена, з 05.05.2024 по 22.05.2024 знаходився на прикордонному переході Капікуле (Туреччина), хоча в заявці зазначений строк доставки вантажу не пізніше 08.05.2024. Повернення вантажу в Україну відбулось 06.06.2024. В матеріалах справи наявний акт комісійної оцінки якості продукції № 475 від 08.06.2024 вантажовідправника, яким було встановлено, що повернена продукція має невідповідну температуру в товщі, температура в рефрижераторі невідповідна. Було виявлено значну кількість льоду та снігу на продукті, що свідчить про температурні коливання, які стали наслідком тривалого транспортування продукту з розривом температурного ланцюга. Актом вантажовідправника про утилізацію продукції від 30.07.2024 зазначено, що на підставі висновку комісії зазначена продукція непридатна до подальшого використання в якості харчового продукту та відправлена на утилізацію в цех технічних фабрикатів.

Водночас, відповідачем не спростовані зазначені вище обставини, не надано більш вірогідних доказів того, що недоставлення вантажу вантажоодержувачу та втрата вантажем у зв`язку із довготривалим перевезенням своїх якостей як харчових продуктів, стались внаслідок винних дій інших осіб або внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Колегія суддів, з урахуванням матеріалів справи та встановлених обставин, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідачів, що виявилась у наданні для перевезення вантажу автомобіля з причіпом, номер шасі якого не відповідав державному номеру встановленому на причепі, а державний номер причіпу шасі якого реально перевозили вантаж не відповідав зазначеним у заявці № 7 від 08.04.2024 та документах, які супроводжували вантаж, що перевозився за ветеринарним сертифікатом на експорт або транзит через Грузію м`яса, субпродуктів та інших продуктів птахівництва; завданої шкоди - тривале перебування вантажу на митному контролі, недоставлення вантажу вантажоодержувачу та повернення вантажу вантажовідправнику з порушенням якостей вантажу які свідчать про непридатність для харчового споживання; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою та вини відповідача.

Позивач зазначив, що стягненню з відповідача підлягають збитки у розмірі 16 285,60 доларів США, що еквівалентно 670 911,24 грн згідно офіційного курсу НБУ станом на 06.08.2024.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, згідно із штемпелем Укрпошти, позовну заяву до суду подано 08.08.2024. Офіційний курс НБУ долара США до гривні на вказану дату становив 1 долар США - 40,9847 грн, у зв`язку із чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають збитки у розмірі 667 460,43 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 004,34 грн та інфляційних втрат у розмірі 18 874,08 грн, нарахованих на суму збитків за період з 08.05.2024 по 06.08.2024, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про те, що оскільки позивачем не доведено тієї обставини, що строк виконання відповідачем грошового зобов`язання настав саме 08.05.2024, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3-5 ст. 126 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.08.2024 між Адвокатом Троян Юрієм Олександровичем (далі-адвокат) та Фізичної особою-підприємцем Гладун Ігорем Петровичем (далі-клієнт) укладено Договір про надання правничої допомоги (далі-договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у формі, обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу клієнту за його дорученням, яка полягає у підготовці позовної заяви про стягнення коштів за Договором № 2 від 25.03.2024 з ТОВ «Інтер Валсан Транс» та заяви про забезпечення такого позову до Господарського суду Київської області, а також забезпечення представництва інтересів клієнта у Господарському суду Київської області (п. 1.2 договору).

Умовами п. 4.2 договору визначено, що гонорар адвоката складається виходячи з обсягу наданих послуг:

підготовка позовної заяви - 13 000,00 грн;

підготовка заяви про забезпечення позову - 2 000,00 грн;

участь с судовому засіданні - 2 000,00 грн за кожне судове засідання.

При виконанні договору адвокат надає клієнту акт наданих послуг, в якому зазначаються перелік наданих адвокатом послуг за цим договором (п. 4.3 договору).

В подальшому, 06.08.2024 між Адвокатом Троян Юрієм Олександровичем та Фізичної особою-підприємцем Гладун Ігорем Петровичем підписаний Акт приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги до Договору від 02.08.2024, в якому сторони погодили, що адвокатом надані, а клієнтом прийняті послуги з правничої дороги, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення коштів за Договором № 2 від 25.03.2024 з ТОВ «Інтер Валсан Транс» та заяви про забезпечення такого позову до Господарського суду Київської області, вартість яких становить 15 000,00 грн.

Також 10.03.2025 між Адвокатом Троян Юрієм Олександровичем та Фізичної особою-підприємцем Гладун Ігорем Петровичем підписаний Акт приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги до Договору від 02.08.2024, в якому сторони погодили, що адвокатом надані, а клієнтом прийняті послуги з правничої дороги, яка полягає в участі у судових засіданнях: 16.10.2024, 30.10.2024, 20.11.2024, 02.12.12.2024, 04.12.2024, 18.12.2024, 10.03.2025 в Господарському суді Київської області. Вартість наданих послуг становить 14 000,00 грн.

Тобто, позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи». За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує те, що ухвалою суду від 14.08.2024 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Гладуну Ігорю Петровичу в задоволенні заяви від 06.08.2024 (вх. № 79/24 від 12.08.2024) про вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, при розгляді згаданої заяви, судом було встановлено необґрунтованість її подання, за відсутності доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як відсутність документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи викладене, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, беручи до уваги середній розмір заробітної плати та об`єм наданих правових послуг, колегія суддів апеляційної інстанції, керуючись, зокрема такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про зменшення заявленої суми компенсації витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу до суми у розмірі 15 000,00 грн.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує на тому, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиція є незмінною.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи та те, що розмір завданих збитків в сумі 667 460,43 грн відповідає фактичним обставинам справи, доказів відшкодування збитків у вказаній сумі відповідачем не надано, як і доказів, що на спростування встановлених обставин справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 667 460,43 грн збитків, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 у справі № 911/2144/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються, у зв`язку із чим, відсутні підстави для зміни чи скасування додаткового рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 у справі № 911/2144/24.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наявність у даній справі всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідачів, що виявилась у наданні для перевезення вантажу автомобіля з причіпом, номер шасі якого не відповідав державному номеру встановленому на причепі, а державний номер причіпу шасі якого реально перевозили вантаж не відповідав зазначеним у заявці № 7 від 08.04.2024 та документах, які супроводжували вантаж, що перевозився за ветеринарним сертифікатом на експорт або транзит через Грузію м`яса, субпродуктів та інших продуктів птахівництва; завданої шкоди - тривале перебування вантажу на митному контролі, недоставлення вантажу вантажоодержувачу та повернення вантажу вантажовідправнику з порушенням якостей вантажу які свідчать про непридатність для харчового споживання; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою та вини відповідача.

Доводи скаржника про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ТОВ «Міт Юніон» відшкодувало завдані збитки ПрАТ «Миронівська ПФ», спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем до суду першої інстанції надані докази здійснення оплат на користь Meat Team Ltd згідно його претензії на доларів США та додаткову угода №1 від 19.07.2024 до контракту № 1 від 22.03.2024, що доводять врегулювання претензії зверненої Meat Team Ltd до позивача, додаткову угода №1 від 19.07.2024 до контракту №1 від 22.03.2024, пункт 2.1 якої передбачає порядок погашення позивачем боргу на загальну суму 16285,60 доларів США (а.с. 139-152, т. І).

Зазначення у прохальній частині позовної заяви стягнення заборгованості, не спростовує змісту позовної заяви, за текстом якої позивач визначив предметом позову стягнення збитків з відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що апеляційна скарга не містить доводів відповідача про порушення чи неправильного застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, як і не містить заперечень щодо стягуваної суми витрат на послуги адвоката.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 10.03.2025 та додатковому рішенні Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування своїх рішень за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 та додаткового рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 у справі № 911/2144/24 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Валсан Транс» на рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 у справі № 911/2144/24 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.03.2025 у справі № 911/2144/24 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/2144/24 залишити без змін.

4. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Справу 911/2144/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 26.11.2025.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Л.Г. Сітайло

А.Г. Майданевич