ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

21 листопада 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/1368/25

Господарський суд Миколаївської області у складі:

судді Л.М. Ільєвої

при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:

від прокуратури Левкович А.Є.,

від позивачів:

1) Миколаївської міської ради не з`явився,

2) Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю АС-Сітібуд про розірвання договору, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю АС-Сітібуд про розірвання договору підряду від 03.11.2021 р. № 9т.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що між Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради та ТОВ АС-Сітібуд 03.11.2021 укладено договір підряду № 9т, предметом указаного договору є: Капітальний ремонт спорткомплексу Зоря за адресою: вулиця Театральна, 10 у місті Миколаєві, (ДК 021:2015:45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація) та в подальшому укладались додаткові угоди, якими вносились зміни, зокрема, щодо строку виконання спірного договору.

Як зазначає прокурор, наразі норми бюджетного законодавства, які набрали чинності після укладання оспорюваного договору, у зв`язку з введенням військового стану на території України унеможливлюють виконання замовником договірних зобов`язань, що свідчить про істотну зміну обставин, яка не могла бути передбачена сторонами в момент укладання договору. Більш того, при проведенні закупівлі, наслідком якої є оспорюваний договір, джерелом фінансування робіт був Державний бюджет України в сумі 25 млн.грн. та місцевий бюджет Миколаївської міської територіальної громади в сумі 69 млн.грн. Свої зобов`язання за цим договором держава виконала в переважній частині, виділивши у 2021 році 23,8 млн.грн, на які було оплачено виконані роботи. Разом з тим, Миколаївська міська рада у 2022, 2024, 2025 роках кошти на виконання робіт, обумовлених договором не виділяла, а у 2023 році виділила лише 10 млн грн, яких явно недостатньо для забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору. Також прокурор зазначає, що відсутні також і докази вчинення Управлінням визначених законодавством дій, спрямованих на виділення коштів у обсягах, достатніх для фінансування договору. На думку прокурора. зазначене доводить відсутність волі міської ради як власника коштів та Управління як замовника за договором на продовження дії договору та реальне настання наслідків, ним обумовлених.

Відтак, прокурор стверджує, що вказані обставини свідчать про неможливість фактичного виконання договору про закупівлю робіт, який укладено між Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради та ТОВ АС-Сітібуд, що може призвести до неефективного використання бюджетних коштів під час дії воєнного стану в умовах обмеженого фінансування та нанесення шкоди інтересам держави.

При цьому прокурор зауважує, що у 2024 та 2025 роках ТОВ АС-Сітібуд роботи з капітального ремонту спорткомплексу не проводились, акти приймання виконаних робіт та оплата за них не здійснювалась. Відтак, підрядником в порушення умов договору майже два роки взагалі не виконуються взяті на себе зобов`язання та роботи за договором, не зважаючи на те, що можливість призупинення виконання умов договору його сторонами не використовувалась, тобто наявне несвоєчасне виконання умов договору з боку підрядника. Таким чином, на думку прокурора, наявні передбачені ст. 651 ЦК України підстави для розірвання спірного договору у зв`язку з систематичним невиконанням підрядником його умов у строки, визначені вказаним правочином, що вже призвело до чисельних продовжень строків виконання передбачених таким правочином робіт шляхом укладення додаткових угод до договору, а також корегування проєктно-кошторисної документації, що призведе до збільшення вартості робіт. Поряд з цим прокурор вказує про наявність умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України для розірвання спірного договору у судовому порядку у зв`язку з істотною зміною обставин.

22.09.2025 р. від представника Окружної прокуратури міста Миколаєва Савицької М.В. до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява (вх. № 13377/25), згідно з якою прокурор зазначив, що у зв`язку з технічною помилкою під час подачі позовної заяви до Електронного суду не долучилися додатки до відповіді Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради від 20.05.2025 № 13388/18.03-30/1814/25 та додатки до відповіді Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради від 21.08.2025 № 21978/18.03-30/1814/25. Відтак, прокурор просить долучити вищевказані додатки до матеріалів позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.09.2025 р. вказану позовну заяву першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1368/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 22.10.2025 р. о 10:40.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.10.2025 р. у справі № 915/1368/25 підготовче засідання відкладено на 17 листопада 2025 року о 10:45, при цьому зобов`язано прокурора надати письмове обґрунтування правових підстав заявленого позову, зокрема, шляхом зазначення відповідних істотних змін обставин для розірвання договору.

27.10.2025 від представника Окружної прокуратури міста Миколаєва Савицької М.В. до господарського суду через підсистему Електронний суд надійшли додаткові пояснення (вх. №15005/25), в яких прокурор зазначає, що у спірних правовідносинах наявні всі чотири умови, передбачені ч. 2 ст. 652 ЦК України, для розірвання спірного договору у судовому порядку у зв`язку з істотною зміною обставин.

Під час підготовчого засідання 17.11.2025 року прокурор повідомив, що прокуратурою через підсистему Електронний суд 14.11.2025 направлено до суду заяву про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору, оскільки спірний договір підряду розірвано сторонами.

Як було з`ясовано судом, через технічний збій в роботі підсистеми Електронний суд подані 14.11.2025 учасниками документи до суду через вказану підсистему не надійшли ще на момент даного підготовчого засідання.

Так, у підготовчому засіданні господарського суду 17 листопада 2025 року по справі №915/1368/25 за участю прокурора судом було протокольно оголошено перерву до 21 листопада 2025 року о 09 год. 40 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що ухвалою суду від 17.11.2025 в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено сторін.

17.11.2025 від Окружної прокуратури міста Миколаєва до господарського суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява про закриття провадження у справі (вх. №16074/25), яка мотивована тим, що 14.11.2025 оприлюднено в електронній системі публічних закупівель «Prozorro» додаткову угоду від 12.11.2025 № 7, укладену між Управлінням та ТОВ «АС-Сітібуд», якою договір від 03.11.2021 № 9т розірвано сторонами у добровільному порядку, що і було предметом даного спору. Таким чином, як зазначає прокурор, оскільки за час розгляду справи в суді за спільною волею сторін договір розірвано, роботи частково виконано та оплачено, між сторонами не залишилося неврегульованих питань, можна зробити висновок, що предмет спору припинив існування. Крім того, прокурор просить суд повернути Миколаївській обласній прокуратурі сплачений судовий збір за подачу позову в сумі 2422,40 грн.

В підготовче засідання, призначене на 21.11.2025 р., представники позивачів та відповідача не з`явилися.

Під час підготовчого засідання 21.11.2025 прокурор підтримав заяву про закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з даним позовом стали обставини щодо систематичного невиконанням підрядником умов договору підряду №9т від 03.11.2021 у строки, визначені вказаним правочином, що вже призвело до чисельних продовжень строків виконання передбачених таким правочином робіт шляхом укладення додаткових угод до договору. У зв`язку з вказаним прокурором з посиланням на приписи ст. 651 ЦК України, а також ст. 652 ЦК України заявлено позов про розірвання договору підряду від 03.11.2025 р. № 9т.

Як з`ясовано судом, після відкриття провадження у справі між Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «АС-Сітібуд» було укладено додаткову угоду №7 від 12.11.2025 р. до договору підряду від 03.11.2021 №9т, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли добровільної усвідомленої згоди достроково розірвати (припинити) договір підряду від 03.11.2021 №9т на підставі п. 11.1.1 договору та ст. 651 Цивільного кодексу України. Також в п. 2 вказаної додаткової угоди передбачено, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються, і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У статті 653 ЦК України визначені правові наслідки розірвання договору, за змістом якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 14.07.2021 у справі № 911/1442/19, від 21.06.2022 у справи № 911/3276/20.

Відтак, враховуючи те, що внаслідок укладання позивачем - Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради та відповідачем вказаної додаткової угоди від 12.11.2025 спірний договір підряду від 03.11.2021 №9т розірвано, що обумовило фактичне припинення між позивачем Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради та відповідачем спірних правовідносин, що в свою чергу унеможливлює розірвання такого договору в судовому порядку, відповідно суд погоджується з доводами прокурора про те, що предмет спору у справі відсутній.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 18/266 (провадження № 12-186звг19).

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У постановах Касаційного господарського суду від 26.07.2018 у справі №910/23359/15, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16, від 118.07.2019 у справі №916/3147/16, від 26.11.2019 у справі № 920/240/18, від 18.07.2023 у справі №906/1357/20 та від 16.08.2023 у справі № 910/5571/22 викладено висновки, за змістом яких закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23 підтвердила актуальність зазначеного правового висновку.

Поняття юридичний спір має тлумачитися, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до зазначеної Конвенції поняття спір про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).

Так, вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх встановлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення, або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.

У даній справі позовні вимоги прокурора стосуються розірвання договору підряду №9т від 03.11.2021 в судовому порядку, який було розірвано за домовленістю його сторін із зазначенням про відсутність неврегульованих питань в додатковій угоді від 12.11.2025.

З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 18/266 (провадження № 12-186звг19).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичне розірвання спірного договору підряду №9т від 03.11.2021 з 12.11.2025, що вказує на припинення існування основного матеріально-правового інтересу прокурора до вирішення спору, господарський суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі за позовом першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю АС-Сітібуд про розірвання договору.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Щодо заявленого прокурором клопотання про повернення Миколаївській обласній прокуратурі сплаченого судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн. (вх. №16074/25 від 17.11.2025 р.) суд зазначає наступне.

Доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається ГПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність господарських процесуальних прав і обов`язків суб`єктів процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Як відомо, законодавче закріплення судових витрат у вигляді судового збору має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland), було зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом (Голдер проти Сполученого Королівства і Z та інші проти Сполученого Королівства, рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatismutandis, Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland), рішення від 9 жовтня 1979 року).

Так, саме з метою забезпечення процесуальної економії законодавцем в ч. 1 ст. 130 ГПК України закріплено правила щодо можливості повернення заявникові частини судового збору у разі відмови позивача від позову, укладення мирової угоди, визнання відповідачем позову.

Зокрема, за положеннями ч. 1ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Вказані положення ГПК кореспондують з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону Про судовий збір.

Слід зазначити, що Закон України Про судовий збір визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Натомість, Господарський процесуальний кодекс України встановлює порядок здійснення судочинства в господарських судах, порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Разом з цим, у випадку закриття провадження у справі внаслідок задоволення відповідачем вимог позивача після пред`явлення позову, тобто коли предмет спору відсутній, обов`язок відшкодування судових витрат, зокрема, витрат по сплаті судового збору, покладено законодавцем в ч. 3 ст. 130 ГПК України на відповідача.

Так, за положеннями ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Питання про розподіл судових витрат у вказаному випадку, передбаченому ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, суд може вирішити протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі (ч. 6 ст. 130 ГПК України).

Відтак, у ст. 130 Господарського процесуального кодексу України закріплено порядок розподілу судових витрат у разі закриття провадження з підстав укладення мирової угоди, відмови позивача від позову, задоволення відповідачем вимог позивача після пред`явлення позову, що кореспондують з підставами закриття провадження у справі, передбачені в пунктах 2, 4 і 7 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору, позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом, сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом).

Отже, виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що порядок розподілу судового збору та його повернення заявникові у разі закриття провадження у справі з інших підстав, що не охоплені наведеними положеннями ст. 130 ГПК України і передбачені в п. 1, 3, 5, 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; судом встановлено обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу; після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва), регулюється саме положеннями ст. 7 Закону України Про судовий збір. Адже, суть у поверненні судового збору у вказаних випадках закриття провадження у справі полягає у тому, що внаслідок виникнення обставин, які унеможливлюють розгляд справи по суті заявлених вимог, позивач (заявник) не може отримати відповідного результату від звернення до суду. Натомість закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору обумовлено саме задоволенням відповідачем вимог позивача (прокурора), тобто отриманням того, на що позивач (прокурор) розраховував при зверненні до суду із заявленим позовом.

В даному випадку з боку сторін договору були вжиті заходи щодо розірвання спірного договору підряду, тим самим припинені можливі порушення інтересів держави, на що був спрямований заявлений прокурором позов з посиланням на неможливість фактичного виконання договору про закупівлю робіт, який укладено між Управлінням капітального будівництва Миколаївської міської ради та ТОВ АС-Сітібуд, що може призвести до неефективного використання бюджетних коштів під час дії воєнного стану в умовах обмеженого фінансування та нанесення шкоди інтересам держави.

При цьому суд зауважує, що права прокуратури на відшкодування сплаченого судового збору за подачу позову за рахунок відповідача, а не за рахунок держави, у даному випадку (закриття провадження за відсутністю предмета спору) жодним чином не порушені, поза як здійснення судом розгляду справ за рахунок держави у такому випадку нівелюватиме компенсаційну функцію інституту судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд вважає за необхідне відмовити прокуратурі у поверненні сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Натомість суд зазначає, що прокурор не позбавлений права звернутися до суду з відповідною заявою згідно з положеннями другого речення частини третьої статті 130 ГПК України щодо стягнення з відповідача понесених прокуратурою у справі витрат.

Керуючись ст. 53, 130, 185, 231, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Окружної прокуратури міста Миколаєва про закриття провадження у справі №915/1368/25 та повернення судового збору (вх. № 16074/25 від 17.11.2025 р.) задовольнити частково.

2. Провадження у справі № 915/1368/25 за позовом першого заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та Управління капітального будівництва Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю АС-Сітібуд про розірвання договору закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Відмовити Окружній прокуратурі міста Миколаєва у поверненні судового збору.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня підписання повного тексту ухвали.

Ухвалу підписано 24.11.2025 року

Суддя Ільєва Л.М.