номер провадження справи 9/139/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.11.2025 Справа № 908/2498/25

м.Запоріжжя

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО»,

до відповідача: Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»,

про стягнення суми 74120126,22 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

За участю представників:

від позивача: Сінявська Г.В. (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Кострець Є.В. (в режимі відеоконференції)

УСТАНОВЛЕНО:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» про стягнення з відповідача: Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» суми 73923224,49 грн заборгованості та суми 196901,73 грн 3% річних, всього загальної суми 74120126,22 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 18.08.2025, здійснено автоматизований розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 908/2498/25 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 21.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2498/25, присвоєний номер провадження 9/139/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.09.2025. Ухвалою суду від 18.09.2025 відкладено підготовче засідання на 16.10.2025. Ухвалою суду від 16.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/2498/25 на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 13.11.2025.

18.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/2498/25 до розгляду справи № 914/2625/23 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (документ сформований в системі «Електронний суд» 17.09.2025).

В обґрунтування клопотання зазначено про наступне. До позову надано розрахунок позовних вимог (додаток № 1), згідно якого Позивачем здійснено нарахування 3% річних на суми попередньої оплати (плановий обсяг) за спірний період 2025 року, які вказані в декадних рахунках-фактурах. Згідно рахунків-фактур, що містяться в матеріалах справи, зазначені відповідні планові обсяги електричної енергії у відповідному стовпчику, який так і називається «Плановий обсяг, МВт·год». Включення періоду прострочення за несплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду, за який нараховується 3% на підставі рахунків-фактур, є незаконним та необґрунтованим. Позивач дійшов помилкового висновку що має право на стягнення 3% річних, розрахованих на планові обсяги, що призвело до складення невірного розрахунку 3% річних на суму 105 670,55грн. з розрахунку: за квітень 2025 року 47 077,45 грн; за травень 2025 року 58 593,10 грн. У постанові від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19 Верховний Суд вказав, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, вимога може бути пред`явлена боржнику лише в тому разі, коли він ознайомився з її змістом, а сума, яка у ній вказана до сплати, є узгодженою. Як вже було зазначено, в рахунках-фактурах вказуються планові обсяги, а тому вони не можуть вважатись вимогою, оскільки не є первинними документами, а є документами, які містять тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носять інформаційний характер. Більше того, рахунки-фактури на оплату були виставлені до моменту підписання актів надання послуги та відповідно до узгодження відповідачем вказаних сум та обсягів. Отже, рахунки-фактури не можуть бути вимогою про оплату ще неузгодженої сторонами кількості та вартості послуги. З наведеного слідує, що нарахування 3% річних на суму планованої вартості надання послуги є неправомірним. Одночасно з цим на розгляді Касаційного господарського суду перебуває справа №914/2625/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - НЕК «Укренерго») до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (далі - ПрАТ «Львівобленерго») про стягнення заборгованості за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за аналогічним договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Відповідач вважає, що справа №908/2498/25 та справа № 914/2625/23 є подібними за предметом позову, підставами позову, змістом правових вимог та нормативно-правовим обґрунтуванням. 13.08.2025 року ухвалою Касаційного господарського суду справу № 914/2625/23 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Оскільки Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду може дійти висновку, що 3% річних на планові обсяги (платежі) не нараховуються, то суд першої інстанції, керуючись ч. 4 статті 236 ГПК України, повинен буде врахувати такі висновки під час розгляду справи № 908/2498/25. Таким чином рішення за наслідками розгляду касаційної скарги НЕК «Укренерго» у справі № 914/2625/23 безпосередньо може вплинути на рішення у справі № 908/2498/25. На підставі вищевикладеного, оскільки існують об`єктивні обставини для зупинення провадження у справі № 908/2498/25, відповідач просив зупинити провадження у справі №908/2498/25 до розгляду справи № 914/2625/23 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

29.09.2025 до суду від позивача через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Відповідач зазначив, що позивач прийшов до помилкового висновку, що має право на стягнення 3% річних розрахованих на планові обсяги. Так, між позивачем і відповідачем укладено Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 з ідентифікатором № 0421-03015-ПД (далі Договір). Відповідно до умов Договору у відповідача грошові зобов`язання за Договором виникають по сплаті: - планової вартості Послуги;- за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу; - вартості послуги після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно) або акт приймання-передачі послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Пунктом 3.5 Договору встановлено, що Користувач (Відповідач) здійснює поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду. Відповідно до п. 3.6 Договору плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО (адміністратора комерційного обліку) за кожну декаду розрахункового періоду. Позивач звертає увагу що відповідач не заперечував щодо обсягів та вартості послуги, вказаних у планових рахунках. Відповідач посилаючись у своєму клопотанні на ухвалу Касаційного господарського суду від 13.08.2025 року зазначив, що перед Верховним судом, одним з питань постало: - чи можливе нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму попередньої оплати (застосування ст.625 Цивільного кодексу України). Так, предметом розгляду справи 914/2625/23 у Касаційному господарському суді є договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0521-03041 від 29.06.2019 року. При цьому, механізм визначення вартості послуги у редакції Договору 2019 року не корелюється з алгоритмом проведення оплати, визначеному у редакції Договору 2024 року, який є предметом розгляду справи 908/2498/25. Нарахування 3% річних за несвоєчасну оплату за «планові обсяги передачі» надані самим учасником ринку не є тотожною до нарахуванню 3% річних за «поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду» яка визначається на підставі даних АКО. Просив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі 908/2498/25.

У підготовчому засіданні 13.11.2025 представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі; представник позивача проти вказаного клопотання заперечив з підстав зазначених у запереченнях.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №908/2498/25, суд дійшов до висновку про його задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Так, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - НЕК «Укренерго», позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (далі - ПрАТ «Львівобленерго») (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення 150 909 220,49 грн, з яких: 149 950 701, 93 грн - основний борг, 7 372 358,60 грн - 0,1% пеня, 605 947,29 грн - 3% річних та 235 826,73 грн - інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем як користувачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати позивачу, як виконавцю, вартості наданих згідно з договором послуг за період квітень - липень 2023 року.

Господарський суд Львівської області рішенням від 25.06.2024 у справі №914/2625/23, яке Західний апеляційний господарський суд постановою від 13.03.2025 залишив без змін, позов задовольнив частково: стягнув з ПрАТ «Львівобленерго» на користь позивача: 252703,02 грн - 3% річних, 76 443,96 грн - інфляційних втрат та 3 041,93 грн судового збору; в частині позовних вимог про стягнення основного боргу закрив провадження у справі; в задоволенні решти позовних вимог відмовив; повернув позивачу з Державного бюджету України 818 083,29 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що з метою визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити з обсягу фактично наданої послуги. Оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, а не за планові обсяги, то нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі є безпідставним. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції встановив, що обґрунтований розмір інфляційних втрат за невиконання відповідачем грошового зобов`язання становить 76 443,96 грн, а розмір 3% річних - 252 703,02 грн.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції зазначив, зокрема, на таке:

- наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання;

- суд апеляційної інстанції бере до уваги доводи позивача про те, що згідно з умовами договору сторони погодили розрахунки на умовах попередньої оплати, а отже, неналежне виконання зобов`язань за договором в частині своєчасного здійснення попередніх оплат матиме наслідки, передбачені чинним законодавством;

- в укладеному сторонами договорі відсутній пункт, який передбачає можливість визначення планового обсягу послуги, який стає базою для розрахунку попередніх платежів, на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період;

- як вбачається із наданого позивачем розрахунку позовних вимог, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних згідно з плановими обсягами послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління;

- попри те що ПрАТ «Львівобленерго» повідомленням від 21.12.2022 №139-07-6428 довело до відома НЕК «Укренерго» про планові обсяги послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління помісячно на 2023 рік, однак в повідомленні, як і в договорі, не йдеться, що такі планові обсяги подаються для розрахунку планових (попередніх) платежів; це повідомлення подавалося позивачу виключно для його планування режимів роботи енергосистеми;

- умови укладеного сторонами договору не містять норми про те, як саме наперед встановлюється обсяг послуги, від якої визначатиметься частка трьох попередніх оплат; отже, з урахуванням того, що в договорі не встановлено обсягу послуги, який буде основою для визначення планових платежів, відповідно до пункту 2.4 договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що порядок попередньої оплати в договорі не врегульовано;

- в умовах договору також не врегульовано строку оплати вартості фактично наданої послуги; цієї обставини сторони не заперечували;

- обсяг та вартість наданої послуги за умовами договору визначаються двосторонніми актами про надання послуги за кожен розрахунковий період (календарний місяць) (пункти 2.5, 2.6, 3,1,16 та 3.2.4 договору), які оформляються в наступному розрахунковому періоді;

- за змістом частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), вимога може бути пред`явлена боржнику лише в тому разі, коли він ознайомився з її змістом, а сума, яка у ній вказана до сплати, є узгодженою; надісланий на адресу акт надання послуги не є вимогою в розумінні частини другої статті 530 ЦК України, оскільки не містить в собі, власне, вимоги про оплату; акт надання послуги за своєю правовою природою є двостороннім документом, що, крім того, виключає його кваліфікацію як вимогу в розумінні частини другої статті 530 ЦК України, яка за своєю правовою природою є одностороннім документом;

- надіслані рахунки на оплату послуги не можуть вважатися вимогою, оскільки не є первинними документами, а є документами, що містять тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носять інформаційний характер; рахунки на оплату були виставлені до моменту підписання актів надання послуги та, відповідно, узгодження відповідачем вказаних сум, тому дата направлення акта надання послуги, який ще не підписаний з другої сторони, не може бути датою вимоги про оплату ще неузгодженої сторонами кількості та вартості послуги;

- лише вимогу від 19.05.2023 № 01/24560 про виконання умов договору можна вважати такою, згідно з якою позивач вимагав у відповідача виконати договірні зобов`язання та оплатити заборгованість; у контексті частини другої статті 530 ЦК України строк добровільного виконання зобов`язання сплив 26.05.2023, а отже, зобов`язання зі сплати вартості наданої послуги вважається протермінованим з 27.05.2023.

Підстави передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Об`єднана палата):

Верховний Суд ухвалою від 13.05.2025 відкрив касаційне провадження у справі №914/2625/23 за касаційною скаргою НЕК «Укренерго», призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2025, справу №914/2625/23 за касаційною скаргою НЕК «Укренерго» на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 передано на розгляд Об`єднаної палати для відступу від висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23, щодо застосування пунктів 6.1, 6.4 глави 6 розділу ХІ Кодексу системи передач, пункту 2.4 Типового договору, частини другої статті 625 ЦК України, зазначивши, що сторони в договорі не можуть відступити (змінити) від імперативного припису про форму розрахунків у вигляді попередньої оплати, яка нараховується на плановий обсяг послуг, а тлумачення судом умов договору має відбуватися із урахуванням норм типового договору.

Передаючи цю справу на розгляд Об`єднаної палати, колегія суддів в ухвалі від 13.08.2025 зазначила про таке:

«Щодо застосування положень типового договору та можливості нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму попередньої оплати

57. У цій справі НЕК «Укренерго» здійснило нарахування інфляційних втрат та 3% річних згідно з плановими обсягами послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

58. Суди першої та апеляційної інстанції вважали, що для визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, з огляду на що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі є безпідставним.

59. НЕК «Укренерго» у касаційній скарзі зазначає, що Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування статей 611, 625 ЦК і положень типового договору (постанови 10.12.2024 у справі №914/1653/23, від 23.11.2023 у справі №925/654/22, від 24.11.2022 у справі №927/713/21, від 09.11.2022 у справі №904/5899/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21. Скаржник вважає, що за нормами типового договору в усіх редакціях передбачено обов`язок відповідача здійснювати оплату планової вартості послуги…».

На думку колегії суддів, яка передала цю справу на розгляд об`єднаної палати, умова договору, яка передбачає поетапну попередню оплату планового обсягу послуг є імперативною. До того ж сторонам надається право визначити дати та відсотки такої попередньої оплати.

« 70. Так, у пункті 2.4 договору вказано, що розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків: до 10 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до останнього банківського дня календарного місяця 30% вартості послуги.

71. Втім, в укладеному сторонами договорі, на відміну від типового договору, прямо не передбачено, що «Плановий обсяг Послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих Користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий період.

72. Як вже було зазначено, договір повинен бути розроблений та відповідати типовому договору. Законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, а сторони не можуть змінювати положення такого договору або не застосовувати певних його умов. Сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови.

73. Отже, підписавши Договір, НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго» усвідомлювали, що ПрАТ «Львівобленерго» приєдналося до умов типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

74. Це свідчить, що сторони погодили всі істотні умови такого договору, зокрема, щодо здійснення попередньої оплати за поточний розрахунковий період та, що плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий період.

75. У пункті 10.1 договору визначено, що планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати виконавцю до 10-ї доби місяця, що передує розрахунковому місяцю; виконавець протягом 3 днів їх погоджує і повертає користувачу.

76. Тобто, використання планових обсягів, їх погодження з оператором системи передачі (НЕК «Укренерго») є обов`язком користувача (ПрАТ «Львівобленерго») за Договором.

77. Оскільки за нормами типового договору передбачено обов`язок користувача (ПрАТ «Львівобленерго») здійснювати поетапну попередню оплату планових обсягів послуг, то колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи мали тлумачити Договір саме відповідно до положень типового договору.

78. Об`єднана палата у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 вказала таке:

« 167. У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.

168. Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць»…».

« 80. Як і у цій справі, у справі №914/3621/23 суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що для визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, з огляду на що, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі визнали безпідставним.

81. Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 (від якої пропонує відступити колегія суддів) щодо доводів НЕК «Укренерго» про можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми планових платежів вказав таке:

« 37. Водночас у справі, яка розглядається (№914/3621/23), дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суди попередніх інстанцій виходили з інших умов договору, укладеного між сторонами у цій справі, а саме зі змісту пункту 2.4, яким визначено що розрахунок за надану послугу здійснюється трьома частинами в процентному відношенні від вартості послуги, а зі змісту пункту 2.3 вбачається, що вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.

38. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що подібність правовідносин необхідно визначати відповідно до їх елементів. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст (взаємні права й обов`язки суб`єктів). Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність необхідно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

39. З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, зокрема, умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем, суди попередніх інстанцій правильно здійснили перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням вартості наданої послуги, бо саме такі умови були погоджені позивачем та відповідачем у договорі».

82. При цьому, Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 вважав, що висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ухвалені за неподібних правовідносин.

83. Не можемо погодитись із такою позицією судів попередніх інстанцій та Верховного Суду (постанова від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23) щодо застосування положень статті 625 ЦК України відносно умов укладеного між сторонами Договору.

84. По-перше, дійсно, хоча спірні правовідносини у справі №912/1941/21 (постанова об`єднаної палати від 19.08.2022) виникли щодо стягнення коштів, зокрема 3% річних, за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, а не за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, втім за своєю суттю регулювання цих відносин, а також умови типових договорів є подібними. Тому, Верховний Суд вважає, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин висновки об`єднаної палати про те, що користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

85. По-друге, оскільки законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, а у Договорі сторони погодили розрахунок за надані послуги саме на умовах попередньої оплати, вважаємо, що НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго» погодили порядок нарахування та оплати попередніх платежів відповідно до планових обсягів послуги. Тому, за прострочення зобов`язань за договором в частині оплати планових платежів можуть застосовуватися наслідки, встановлені у ч. 2 ст. 625 ЦК України (нарахування 3% річних та інфляційних втрат)».

86. Крім того, Верховний Суд (колегія суддів: Чумак Ю.Я., Дроботова Т.Б., Багай Н.О.) в іншій постанові від 10.12.2024 у справі № 914/1653/23 (спір між НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго» про стягнення коштів, зокрема, інфляційних втрат та 3% річних), направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшовши висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положень законодавства та умов договору щодо моменту настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а відтак дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги (пункт 40).

87. Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 застосував висновки Об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, вказавши таке:

« 39. Колегія суддів враховує, що подібні за змістом висновки Верховного Суду у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 24.11.2023 у справі № 927/713/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 23.11.2023 у справі № 925/654/22, на неврахування яких посилається заявник у касаційній скарзі, викладені щодо договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, у той час як у справі, що розглядається, спір виник щодо виконання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Проте аналіз чинного законодавства свідчить про те, що правовідносини з надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління є подібними з правовідносинами з надання послуг з передачі електричної енергії, оскільки є правовідносинами щодо надання послуг оператором системи передачі, для розрахунків за договорами з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління використовується плановий і фактичний обсяги послуги, спосіб оплати таких послуг (попередні планові платежі на основі наданих користувачем прогнозованих планових обсягів послуги та подальша доплата згідно відповідних актів надання послуги) є теж подібним»…».

« 89. Тобто, у всіх трьох справах № 914/1653/23, № 914/3621/23 та № 914/2625/23 - правовідносини виникли між одними і тими самими сторонами (НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго») щодо виконання одного і того самого договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 29.06.2019 №0521-03041, а отже, і умови договору в частині здійснення часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період були однакові.

90. З наведеного вбачається неоднакове застосування Верховним Судом ч. 2 ст. 625 ЦК України у подібних правовідносинах, а саме:

1) Верховний Суд (колегія суддів: Чумак Ю.Я., Дроботова Т.Б., Багай Н.О.) у постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 застосував висновки Об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, та вважав, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги;

2) Верховний Суд (колегія суддів: Чумак Ю.Я., Дроботова Т.Б., Багай Н.О.) у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 вважав, що висновки Об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та погодився із судами попередніх інстанцій про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги…».

« 92. Крім того, колегія суддів вважає, що принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав, не застосовується у випадку одночасної наявності як типового договору, так і договору, в якому сторони змінили імперативні умови типового договору.

Щодо моменту виникнення обов`язку з оплати

93. Суди попередніх інстанцій у цій справі вказали, що рахунок на оплату послуги не може вважатися вимогою, оскільки він є не первинним документом, а документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. ПрАТ «Львівобленерго» підтримує таку позицію судів…».

Однак колегія суддів Верховного Суду, передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати, з такими висновками не погодилася та зазначила, що НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго» погодили порядок оплати за Договором, зокрема, що попередня оплата вартості послуги за поточний розрахунковий період здійснюється саме на підставі рахунків, а на ПрАТ «Львівобленерго» покладений обов`язок здійснення своєчасного та в повному обсязі розрахунків.

« 100. Отже, НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго» погодили порядок оплати за Договором, а саме, що попередня оплата вартості послуги за поточний розрахунковий період здійснюється саме на підставі рахунків, а на ПрАТ "Львівобленерго" покладений обов`язок здійснення своєчасного та в повному обсязі розрахунків...».

« 105. Усталеною в Україні комерційною практикою є виставлення рахунку на оплату. Така дія означає, що контрагент очікує платіж за договором на конкретно визначену суму за конкретні послуги/роботи/товар. Тобто такий рахунок є вимогою...».

« 108. Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 не зробив висновку про застосування статті 530 ЦК України у подібних правовідносинах, але погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що виставлені рахунки на суми попередньої оплати не можна вважати вимогами в розумінні статті 530 ЦК України.

109. В свою чергу, вважаємо, що рахунок на оплату в розумінні ч.2 ст.530 ЦК є платіжною вимогою, яка містить: 1) підставу, з якої має бути здійснена оплата коштів; 2) суму, яка підлягає сплаті; 3) платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги. Такий рахунок інформує відповідну сторону договору (користувача) про необхідність здійснення оплати за обумовлені договором послуги.

110. З урахуванням цього, вважаємо, що існують підстави для передачі цієї справи №914/2625/23 на розгляд Об`єднаної палати.

111. В іншому випадку (у разі повернення цієї справи Об`єднаною палатою через відсутність правових висновків у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23) може мати місце ситуація, коли будуть існувати дві постанови Верховного Суду, ухвалені щодо одних і тих самих сторін у подібних правовідносинах, однак, з різним підходом до тлумачення норм права, який жодним чином не зумовлений різницею в обставинах справи…».

Ухвалою від 03.10.2025 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду призначив наступне судове засідання у справі № 914/2625/23 на 21.11.2025.

У справі № 908/2498/25 предметом позовних вимог є стягнення 74120126,22 грн., з яких: сума 73923224,49 грн заборгованості та сума 196901,73 грн 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати наданих послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за договором від 01.01.2024 № 0421-03015-ПД. У цій справі виставлені рахунки на оплату за квітень та травень 2025 року, і спірним є момент виникнення і прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з п. 11 ч.1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

На підставі викладеного, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання відповідача та зупинення провадження у справі №908/2498/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у справі №914/2625/23. При цьому, суд враховує, що висновки, здійснені касаційною інстанцією при розгляді подібної справи, можуть мати суттєве значення для розгляду даної справи.

Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 227, п. 11 ч. 1 ст. 229, ст.ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 908/2498/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у справі № 914/2625/23.

Після усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі, сторонам слід невідкладно повідомити про це суд.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.11.2025.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення (повного тексту ухвали) в порядку, встановленому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва