ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м.Черкаси Справа № 925/781/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком", м.Київ, вул.Бориспільська,7

до Приватного підприємства "Стамат", Черкаська область, Золотоніський район, с.Домантове, вул.Сергія Носа,5

про стягнення 290908,53 грн нарахувань на суму боргу,

без участі повноважних представників сторін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроком" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Приватного підприємства "Стамат" з вимогами про стягнення 290908,53 грн заборгованості за договором поставки на умовах товарного кредиту від 07.03.2024 №Чк070324/03, зокрема:

90961,48 грн інфляційних втрат за період січень-квітень 2025 року;

199947,05 грн 30% річних за період з 14.01.2025 до 08.05.2025;

та відшкодування судових витрат.

Ухвалою суду від 07.07.2025 (суддя Довгань К.І.) відкрито провадження у справі та призначено її для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025, здійсненого у зв`язку із припиненням повноважень судді Довганя К.І., справу №925/781/25 передано для розгляду головуючому судді Г.М.Скибі.

В проведенні судового засідання 27.10.2025 оголошена перерва до 11.11.2025.

На вимогу суду представники сторін подали в справу звіти про результати господарської діяльності та докази незавершеного виробництва в період 2024-2025 років.

У судовому засіданні 11.11.2025:

Представник позивача вимоги підтримує та вказує, що обтяження боргу по грошовому зобов`язанню нараховані за період з моменту звернення до суду (січень 2025) до моменту отримання оплати від відповідача за рішенням суду (травень 2025). Заявляє про знецінення грошових коштів внаслідок інфляції в державі. Просить позов задовольнити повністю. Вказує на витрати, які несе підприємство внаслідок несвоєчасного погашення заборгованості відповідачем, вчинення позивачем активних дій на погашення боргів перед іншими кредиторами та зменшення кредитних банківських ліній з трьох до однієї.

В той же час доказів погіршення становища позивача внаслідок дій відповідача - не подано, як не подано доказів рентабельності чи збитковості виробництва позивача, затратності та незавершеності виробництва позивача. Подані звіти позивача про результати господарської діяльності за 2024-2025 роки фіксують прибутковість діяльності юридичної особи.

Відповідач вимоги заперечив повністю та подав письмовий відзив на позов. Представники відповідача в судовому засіданні, кожен окремо, заперечення підтримали та просять в задоволенні позову відмовити. Вказують на валютну складову у ціні придбаного товару за договором, що виключає нарахування інфляційних втрат на суму боргу, та завищений розмір -30% річних, що має ознаки надмірного збагачення кредитора, оскільки погашення заборгованості було проведено відповідачем максимально швидко після рішення суду.

В той же час не подано доказів збитковості виробництва відповідача, його рентабельності чи погіршення становища внаслідок виконання рішення господарського суду на користь позивача.

Відповідач подав документи про заставу майбутнього врожаю та відкриття фінансової лінії відповідачеві іншим сільськогосподарським підприємством.

За результатами судового розгляду 19.11.2025 приєднано до справи вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписів ст.ст. 233, 240 ГПК України без його проголошення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі взаємовідносини сторін та обставини:

07.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (постачальник, кредитор, стягувач, позивач) та приватним підприємством "Стамат" (покупець, боржник, відповідач) укладено договір поставки продукції сільгосппризначення (промислового використання) №Чк070324/03 (а.с.7-9).

У зв`язку з простроченням оплати заборгованості за договором позивач звернувся з позовом в Господарський суд Черкаської області про стягнення простроченої заборгованості. Позивач отримав рішення суду від 02.04.2025 про часткове задоволення позовних вимог: 2115383,31 грн основного боргу, 255692,91 грн штрафу, 21940,55 грн пені, 48756,79 грн 30% річних та 40791,11 грн судового збору. Рішення суду набрало законної сили 26.06.2025.

Відповідач 09.05.2025 сплатив позивачеві всю заборгованість в сумі 2482564,67 грн.

На суму простроченої та несвоєчасно сплаченої заборгованості позивач нарахував до стягнення з відповідача 90961,48 грн інфляційних втрат та 199947,05 грн - 30% річних з простроченої суми за період з 14.01.2025 по 08.05.2025.

Несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем стало підставою звернення позивача в суд з вимогами до відповідача для захисту свого порушеного права та примусового стягнення обтяжень суми грошового боргу.

Відповідач вимоги заперечив. Просить в задоволенні позову відмовити з мотивів необґрунтованості, мети надмірного збагачення позивача та відсутності порушеного права позивача у спірних відносинах.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням режиму воєнного стану та ймовірності повітряної тривоги в місті Черкаси у Господарському суді Черкаської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Суд відзначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" від 06.07.2010 №54111/07).

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 30% річних, заявлених у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням відповідачем виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.04.2025 у справі №925/92/25, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст.173 Господарського кодексу України.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст.509 Цивільного кодексу України).

Частиною п`ятою ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Черкаської області від 02.04.2025 у справі №925/92/25, яке набрало законної сили, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" до Приватного підприємства "Стамат" задоволено частково; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2115383,31 грн основного боргу, 255692,91 грн штрафу, 21940,55 грн пені, 48756,79 грн 30% річних та 40791,11 грн судового збору. Рішення суду набрало законної сили 26.06.2025 (а.с. 25-37).

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість виконання судового рішення.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі №910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг проти України", а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2023 у справі №925/92/25, яке набрало законної сили у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, має преюдиціальне значення, а встановлені у вказаному судовому рішенні факти та результат повторного доведення не потребують.

09.05.2025 на виконання вказаного рішення суду відповідач сплатив (без втручання виконавчої служби) суму присудженого боргу в розмірі 2482564,67 грн, що підтвердив відповідач: платіжні інструкції №№1072, 1294, 1295, 1296, 1297 від 09.05.2025.

Тобто рішення суду від 02.04.2025 у справі №925/92/25 виконано відповідачем у повному обсязі 09.05.2025.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України:

ст.3. Загальними засадами цивільного законодавства є: /../ 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність;

ч.1 ст.11. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини /.../;

ч.5 ст.11. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду;

ч.2 ст.16 Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

ч.1 ст.524 Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні;

ст.533. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях;

ст.534. 1. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу;

ст.535. 1. У разі збільшення встановленого законом неоподатковуваного мінімуму доходів громадян сума, що виплачується за грошовим зобов`язанням фізичній особі (на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, за договором довічного утримання (догляду) та в інших випадках, встановлених договором або законом), пропорційно збільшується;

ст.625. 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 02.04.2025 у справі №925/92/25 (яке набрало законної сили), у зв`язку з чим просить стягнути з останнього 290908,53 грн обтяжень боргу, зокрема: 90961,48 грн інфляційних втрат та 199947,05 грн 30% річних за період з 14.01.2025 (дата звернення з позовом в господарський суд) до 08.05.2025 (дата погашення боргу перед позивачем).

Позивач декларує, що є однією з ланок у ланцюгу забезпечення продовольчої безпеки держави, забезпечує сільгоспвиробників мінеральними добривами, насіннєвим матеріалом, ЗЗР, регуляторами росту рослин тощо.

Під час запровадження воєнного стану позивач забезпечує можливість здійснювати кредитування сільськогосподарських товаровиробників та залучає кошти фінансових установ, несучи тягар сплати відсотків за користування коштами та додаткових комісій за кредитними договорами. При цьому позивач мінімізував кредитні ліній з трьох до однієї (в АТ "ОТП Банк"). Станом на 15.05.2025 заборгованість позивача перед ОТП Банком складає 57840000 грн.

Представник позивача наполягає на примусовому стягненні інфляційних втрат з відповідача з обґрунтуванням на приписи ст. 625 ЦК України як відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, та 30% річних як порушення відповідачем умов договору щодо повного та своєчасного розрахунку за грошовим зобов`язанням.

З огляду на зазначене суд встановив, що:

договір поставки на умовах товарного кредиту від 07.03.2024 №Чк070324/03, неналежне виконання якого відповідачем стало підставою для звернення позивача в суд із позовом, не є спірним і станом на час розгляду даної справи - є виконаним;

рішенням суду у справі №925/92/25 з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, тому приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат, 3 (три)% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання на умовах приписів ст. 625 ЦК України;

сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлено договором або законом), так само, як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) від знецінення за користування коштами, належними до сплати кредиторові;

кредитор вправі вимагати, в тому числі, в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Суд не погоджується з обґрунтуванням позивача про необхідність стягнення 30% річних на умовах договору, оскільки інфляційні втрати він стягує за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання після звернення до суду з вимогами і до моменту реального погашення боргу. Інфляційні втрати не заявлялись позивачем у первісному позові, оскільки в ціну товарного кредиту закладена валютна складова вартості поставленого товару. Тому суд зменшує вимоги позивача про стягнення річних з 30% до 3% з цих же спонукань, оскільки вже застосований примус держави при розгляді і виконанні рішення суду у справі №925/92/25.

Суд звертає увагу позивача на суперечливу поведінку в його діях, оскільки при заявленні первісного позову постачальник не нараховував інфляційні втрати на суму боргу, розуміючи, що в вартості переданого товару (як і в сумі боргу) закладена валютна складова, що виключає нарахування інфляційних втрат від знецінення національної валюти. На умовах договору позивачем нараховано і 30% річних за користування грошовими коштами.

В новому позові (справа №925/781/25) позивачем до відповідача заявлена похідна грошова вимога з посиланням на приписи ст. 625 ЦК України - несвоєчасний розрахунок за грошовим зобов`язанням після рішення суду, з нарахуванням інфляційних втрат за Законом і 30% річних за виконаним договором.

Суд, перевіривши розрахунки інфляційних втрат на вказані позивачем суми та періоди прострочення боргу за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон", встановив, що останні є правильними та не перевищують суми можливого нарахування за спірний період.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача 90961,48 грн інфляційних втрат за період з 14.01.2025 до 08.05.2025 - підлягає до задоволення.

Оскільки інфляційні втрати, передбачені ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями, у суду відсутні правові підстави для їх зменшення, а відповідач не надав доказів активного вчинення дій на зменшення чи відвернення збитків кредитора. Відтак, доводи відповідача про наявність підстав для зменшення чи відмови суду у стягненні інфляційних втрат - суд відхиляє.

Суд з вищезазначених підстав про стягнення відсотків річних за простроченим грошовим зобов`язанням зменшує розмір річних з 30% до 3% виключно з посиланням на приписи ст. 625 ЦК України та обґрунтування позивача про обтяження боргу за період невиконання рішення суду, а не умов спірного договору. Належить стягнути 19994,70 грн -3% річних з простроченої суми за період з 14.01.2025 до 08.05.2025. В решті заявлених вимог позивачеві належить відмовити з мотивів недоведеності, а також суперечливої поведінки в застосуванні приписів ст. 625 ЦК України, безпідставності та необґрунтованості вимоги.

Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку.

Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи.

Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст.9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).

За вказаних обставин позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Належить стягнути з відповідача на корись позивача 90961,48 грн інфляційних втрат та 19994,70 грн 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 14.01.2025 до 08.05.2025.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати (сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн) пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Стамат" (Черкаська область, Золотоніський район, с.Домантове, вул.Сергія Носа,5, , номер рахунку в банку невідомий) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (м.Київ, вул.Бориспільська,7, ) 90961,48 грн інфляційних втрат, 19994,70 грн 3% річних та 2422,40 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено і підписано 25.11.2025.

Суддя Г.М.Скиба