ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1834/24
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Принцевської Н.М.,

Ярош А.І.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Заремба В.В., за ордером;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши в режимі відеоконференції заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Лідер Сервіс про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни

на рішення Господарського суду Одеської області

від 28 квітня 2025 року (повний текст складено 08.05.2025)

у справі № 916/1834/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Лідер Сервіс

про: стягнення 853 014,40 грн, -

суддя суду першої інстанції: Смелянець Г.Є.

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 26.11.2025, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 Фізична особа-підприємець Сірант Романія Богданівна (далі також позивач, ФОП Сірант Р.Б.) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Лідер Сервіс (далі також відповідач, ТОВ «Лідер Сервіс») заборгованості за перевезення вантажу автомобільним транспортом у розмірі 853 014,40 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 у справі №916/1834/24 (суддя Смелянець Г.Є.) позов Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер Сервіс" на користь Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни борг за перевезення вантажу автомобільним транспортом у розмірі 25 699,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 308,39 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Сірант Романія Богданівна звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області 28.04.2025 в справі № 916/1834/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача боргу в сумі 802 082,32 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 апеляційну скаргу апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 у справі №916/1834/24 залишено без змін.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду справи №916/1834/24 представником ТОВ Лідер Сервіс у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено попередній розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., які відповідач очікує понести у зв`язку з апеляційним переглядом даної справи. Також позивач зазначив, що докази на підтвердження понесених судових витрат останнім будуть надані в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

17.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника відповідача адвоката Малюка Є.Є. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить ухвалити додаткову постанову, якою стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-Сервіс» витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

До вказаної заяви долучені докази понесення відповідних витрат з боку відповідача в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було вирішено питання щодо розподілу витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-Сервіс» на професійну правничу допомогу при винесенні постанови від 12.11.2025 у справі №916/1834/24, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 у справі №916/1834/24 призначено розгляд заяви ТОВ Лідер Сервіс про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний перегляд даної справи на 26.11.2025 об 11:45 год. в режимі відеоконференції, за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EasyCon, оскільки раніше, при розгляді даної справи, представником відповідача заявлялось відповідне клопотання про участь останнього в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Разом з тим, 17.11.2025 до суду апеляційної інстанції від ФОП Сірант Р.Б. надішло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому позивач просить задовольнити відповідні вимоги відповідача в межах сум 3 000,00 грн. 3 500,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції, позивач узагальнено зазначає, що аявлені відповідачем витрати на правничу допомогу не відповідають критеріям реальності та розумності, відповідні витрати не є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг тощо.

Зокрема, посилаючись на інформацію, наведену в Акті наданих послуг від 14.11.2025, що наданий представником ТОВ «Лідер-Сервіс», представник ФОП Сірант Р.Б. наполягає на тому, що:

- правова позиція ТОВ «Лідер-Сервіс» була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору, а адвокат надавав правову допомогу Товариству в обидвох інстанціях, тому був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають. Відповідно, «левова» частина нібито затраченого адвокатом часу на стадії апеляційного перегляду в справі № 916/1834/24 на правову допомогу Товариству, зокрема, з вивчення матеріалів апеляційної скарги та підготовки відзиву на неї, не є такими, що були фактичними, неминучими, і відповідно їх розмір є необґрунтованим, а витрачений час в рази завищеним;

- час (4 години) нібито затрачений на підготовки заяви про ухвалення додаткового рішення, взагалі не може бути врахованим, адже оскільки зі змісту Додаткової угоди №3 чітко вбачається фіксований розмір гонорару, отже й відповідна заява мала бути складовою частиною Відзиву на апеляційну скаргу, а не бути поданою у формі окремого процесуального документу;

- з протоколу судового засідання від 12.11.2025 у справі №916/1834/24 вбачається, що останнє розпочалось о 12:40 год., а завершилось проголошенням короткого рішення в справі о 13:00 год. Таким чином час затрачений представником ТОВ «Лідер-Сервіс» безпосередньо в судовому засіданні становить 20 хв., а не 2 год., як зазначено в Акті наданих послуг від 14.11.2025, тобто в десять раз менше.

Зважаючи на все вище перелічене, ФОП Сірант Р.Б. наголошує на тому, що розмір заявлених відповідачем до стягнення з позивача витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи №916/1834/24 є завищеним.

24.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника ТОВ «Лідер-Сервіс» - Малюка Є.Є. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд заяви відповідача щодо ухвалення додаткової постанови його без участі.

Крім того, також 24.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду через поштову установу «Укрпошта» надійшла заява про відвід судді Савицького Я.Ф. (вх. №2283/25,Д3) від розгляду справи №916/1834/24, яка підписана директором ТОВ «Лідер-Сервіс» Везденецькою Оленою Степанівною. Проте, будь-якого доказу на підтвердження особистості (зокрема, копії паспорту) підписанта до цієї заяви не додано.

Водночас, 25.11.2025 у підсистемі «Електронний суд» ТОВ «Лідер-Сервіс» сформовано клопотання (яка зареєстрована судом 26.11.2025) щодо неприйняття судом заяви про відвід судді, поданої невідомою особою. Дане клопотання подано від імені директора ТОВ «Лідер-Сервіс» Везденецької Олени Степанівни з накладенням електронного цифрового підпису, який за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису заявника, відповідно до п. 4 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Також, за положеннями вказаного Закону, електронним підписом засвідчуються всі електронні документи, паперові аналоги яких повинні мати власноручний підпис.

У зазначеному клопотанні директором ТОВ «Лідер-Сервіс» Везденецькою Оленою Степанівною вказано, що їй 25.11.2025 стало відомо, що до суду надійшла заява про відвід судді у справі №916/1834/24, яка подана нібито від імені останньої. У зв`язку з цим, заявниця повідомляє суд про те, що;

- вона такої заяви не подавала, підпис у ній Везденецькій О.С. не належить, та будь-яких намірів заявляти відвід остання не висловлювала, оскільки жодних сумнівів неупередженості у колегії суддів у відповідача не було;

- вважає, що заява про відвід судді, яка подана невідомою особою, є такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки подана особою без повноважень.

З огляду на вказане, директором ТОВ «Лідер-Сервіс» просила суд не брати до уваги заяву про відвід судді, подану невідомою особою та залишити її без розгляду.

Дослідивши вищезазначені документи та враховуючи наведене, судова колегія протокольно залишила заяву (вх. №2283/25,Д3) про відвід судді Савицького Я.Ф. без розгляду.

У судове засідання 26.11.2025 з`явився представник позивача адвокат Заремба В.В., який взяв участь у розгляді заяви про розподіл судових витрат у режимі відеоконференції. Адвокат Заремба В.В. виклав свою позицію відносно зазначеного відповідачем обґрунтування суми адвокатських витрат, заперечував проти заявленої представником ТОВ «Лідер Сервіс» суми та просив суд зменшити суму, яка буде присуджена до стягнення до розумного розміру.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги учасники даної справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 26.11.2025, яке проводилось в режимі відеоконференції, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши заяву представника ТОВ «Лідер-Сервіс» про ухвалення додатного рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за результатом розгляду апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни у справі №916/1834/24, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Приймаючи до уваги те, що заява про розподіл судових витрат надана представником ТОВ «Лідер-Сервіс» до винесення постанови - у відзиві на апеляційну скаргу, а докази понесення судових витрат надіслані позивачем протягом 5 днів з моменту винесення постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає про дотримання позивачем строків, встановлених ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (також див. постанови Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №16/2598/19, від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).

Разом з цим, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Підсумовуючи наведене апеляційна колегія звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18.

Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.

Разом з тим, ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту положень частин 5 та 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

У постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №810/4749/15 висловлено позицію, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Як зазначалось вище, ТОВ «Лідер Сервіс» у попередньому розрахунку зазначив, що в суді апеляційної інстанції він очікує понести витрати на послуги адвоката у розмірі 40 000,00 грн.

Вказана сума також зазначена відповідачем у заяві про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги ФОП Сірант Р.Б.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем до матеріалів справи було надано копії:

1) Договору про надання правничої допомоги від 24.06.2024 №б/н (далі Договір), укладеного між ТОВ «Лідер Сервіс» (Клієнт) та адвокатом Малюком Євгеном Євгеновичем (Виконавець, Адвокат).

За умовами розділу 1 Договору Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту - представляти інтереси в господарських судах, а також надавати будь-які інші види правничої допомоги за дорученнями Клієнта зміст яких сторони формулюють у Додаткових угодах.

Відповідно до розділу 2 Договору Адвокат зобов`язаний діяти в інтересах Клієнта та надає Клієнту наступні види правничої допомоги:

- консультації та роз`яснення з правових питань, які виникають при виконанні доручення Клієнта;

- складення заяв, скарг, запитів, актів, пояснень, процесуальних та інших документів правового характеру, які необхідні для виконання доручень Клієнта;

- представництво та захист інтересів Клієнта в судових органах усіх рівнів, в т. ч. у Верховному Суді під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також будь - яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян тощо.

У розділі 3 Договору передбачений обов`язок Клієнта сплачувати Адвокату гонорар, обумовлений угодою, та фактичні витрати Адвоката, пов`язані з виконанням угоди.

Згідно з розділом 4 Договору, розмір гонорару та витрат, пов`язаних з виконанням доручення Клієнта погоджується між Адвокатом та Клієнтом у Додаткових угодах до цього Договору.

При визначенні розміру гонорару враховується, зокрема: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; професійний досвід, науково - теоретична підготовка та репутація адвоката.

Відповідно до розділу 5 Договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, є безстроковим та діє до його припинення або розірвання сторонами.

Отже, у вказаному Договорі про надання правової допомоги Сторонами визначено, що вид, обсяг та вартість наданих послуг Адвоката зазначається у відповідних Додаткових угодах до Договору.

Вказаний Договір підписаний Сторонами та скріплений печаткою ТОВ «Лідер Сервіс».

2) Додаткової угоди від 13.06.2025 №3 до Договору про надання правової допомоги від 24.06.2024 (далі також Угода).

Згідно зі вказаною Додатковою угодою, Клієнт доручає, а Адвокат приймає для виконання доручення про надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у господарській справі №916/1834/24 про стягнення з ТОВ «Лідер-Сервіс» на користь ФОП Сірант Р.Б. заборгованості (п. 1 Угоди).

Пунктом 3 вказаної Угоди встановлено, що Клієнт сплачує адвокату гонорар за виконання доручення, передбаченого п. 1 цієї Угоди в розмірі 40 000 грн. Інші витрати, які необхідно понести у цій справі, Клієнт оплачує окремо.

Після того, як суд першої інстанції прийме рішення по суті справи, сторони підписують акт з описом виконаних робіт, а Адвокат виставляє Клієнту рахунок на оплату (п. 5 Угоди).

Відповідно до п. 6 Угоди, остання є невіддільною частиною Договору від 24.06.2024.

3) Акту надання послуг від 14.11.2025 до Додаткової угоди від 13.06.2025 №3 та Договору про надання правничої допомоги від 24.06.2024, відповідно до п. 1 якого, у справі №916/1834/24 в суді апеляційної інстанції Адвокатом була надана наступна правнича допомога:

- 13.06.2025 - Вивчення та аналіз апеляційної скарги ФОП Сірант Р.Б. на рішення Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 у справі №916/1834/24 (4 год);

- 23.06.2025 - Підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу ФОП Сірант Р.Б. у справі №916/1834/24 (4 год);

- 12.11.2025 - Участь в судовому засіданні (2 год);

- 14.11.2025 - Підготовка та подання до суду апеляційної інстанції заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат з позивача (апелянта) (4 год).

Усього витрачено часу - 14 год, а Клієнт має сплатити гонорар за надану правничу допомоги в розмірі 40 000,00 грн.

4) Ордеру серії ВЕ №1076155 від 03.07.2024 на надання правничої (правової) допомоги ТОВ Лідер-Сервіс, відповідно до якого адвокат Малюк Є.Є. представляє інтереси ТОВ «Лідер Сервіс» у судах України у всіх інстанціях.

5) Рахунку на оплату №01/14 від 14.11.2025.

Таким чином, відповідачем надано належні докази в підтвердження факту надання йому Адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції на суму 40 000,00 грн., яка є фіксованим розміром адвокатської винагороди та узгодженою сторонами, що є підставою для її розподілу за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з цим, апеляційний суд наголошує на тому, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених Договором умов платежу - конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання цього Договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

У разі погодження між Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та Клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги Клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що у даному випадку фіксований розмір гонорару, погоджений між Клієнтом та адвокатом Малюком Є.Є. в Додатковій угоді від 13.06.2025 №3 та Акті наданих послуг від 14.11.2025 до Договору про надання правової допомоги, означає те, що у разі настання визначених таким Договором умов платежу конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання умов Договору та призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між Клієнтом та його Адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом Малюклм Є.Є. час на надання послуг правничої допомоги.

З урахуванням викладеного, судова колегія зазначає, що вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між ТОВ «Лідер Сервіс» та адвокатом Малюком Є.Є. у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.

Матеріали справи свідчать, що адвокатом Малюком підписано та подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, також вказаний Адвокат приймав участь у судовому засіданні в апеляційному суді.

Відповідачем не надано до суду доказів фактичної оплати послуг Адвоката, але, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому останнім розмірі.

Однак, судова колегія враховує, що іншій стороні нормами чинного законодавства надано право заперечувати проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та на сторону, яка заявляє про неспівмірність вказаних витрат та просить зменшити останні, покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Як зазначалось вище, ФОП Сірант Р.Б. заперечувала проти заявленого відповідачем розміру адвокатських витрат, посилаючись, у тому числі на те, що заявлена сума адвокатських витрат є надміру завищеною. Наводячи обґрунтування своєї позиції, викладених у відповідній заяві, позивач просив суд зменшити розмір заявлених Товариством витрат.

Так, за доводами позивача, зокрема: на стадії апеляційного перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 у справі №916/1834/24 від відповідача не вимагалось складення значного обсягу документів, як і дослідження останніх, оскільки правова позиція сторін була вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду ТОВ «Лідер Сервіс» не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, розподіл цих витрат залежить безпосередньо від результату розгляду справи (з урахуванням апеляційного перегляду справи).

Однак, судова колегія вказує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, у справі №910/2697/24 від 29.04.2025,

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

Крім того, апеляційна колегія звертає увагу на те, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2022 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ((див. рішення ЄСПЛ: від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95))

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

З урахуванням викладеного апеляційна колегія наголошує, що надані ТОВ «Лідер Сервіс» докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, у даному випадку, оцінюючи обґрунтованість заявленої суми судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи №916/1834/24 зі складністю останньої, судова колегія зазначає, що дана справа не є складною, не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій. Вказані відповідачем послуги з аналізу документів поглинаються у даному випадку послугою зі складання Відзиву на апеляційну скаргу.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №873/212/21, від 14.12.2023 у справі №916/1629/22 у схожих правовідносинах щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Категорія спору у даній справі - спір у сфері перевезення (доведені факту перевезення) є типовою. Відтак, підготовка до справи не потребувала дослідження значного обсягу законодавства, судової практики чи опрацювання великого обсягу документів.

Колегія суддів зауважує, що Адвокатом підготовлено один документ на стадії апеляційного розгляду відзив на апеляційну скаргу, доводи якого є майже аналогічними доводам, наведеним відповідачем у процесуальних документах, наданих останнім в суді першої інстанції, що не потребувало значної кількості дій Адвоката та не вимагало аналізу нових документів та судової практики, оскільки правова позиція відповідача вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду представником ТОВ «Лідер Сервіс» адвокатом Малюком Є.Є. не надано та з матеріалів справи не вбачається.

При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.

У цьому випадку з матеріалів справи вбачається, що правова позиція відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин також не змінювалось, а адвокат Малюк Є.Є. надавав правову допомогу відповідачу в судах як першої, так і апеляційної інстанцій, тому, відповідно, був цілком обізнаний з обставинами у справі та особливостями правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі.

Тому судова колегія наголошує, що визначені позивачем послуги з вивчення нормативно - правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів поглинаються послугою зі складання відзиву на позовної заяви у даної справі та, відповідно, відзиву на апеляційну скаргу.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №873/212/21, від 14.12.2023 у справі №916/1629/22 у схожих правовідносинах щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Також, апеляційна колегія враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, згідно з якою заява сторони про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Апеляційний суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, у додатковій постанові від 29.04.2025 у справі №910/2697/24).

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Судова колегія вважає за необхідне додатково зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги виконаний у даній справі Адвокатом обсяг робіт у розрізі дійсної їх необхідності та наданих суду документів; враховуючи, що справа не є складною, відзив на апеляційну скаргу був поданий відповідачем до суду в системі Електронний суд; з боку позивача при апеляційному перегляді справи не надходило жодного заперечення на відзив відповідача або будь-якого документу, які потребували б додаткових дій Адвоката; з огляду на нявність заперечення ФОП Сірант Р.Б., судова колегія зазначає, що виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, розмір заявлених ТОВ «Лідер Сервіс» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 40 000,00 грн. не відповідає критеріям розумності їх розміру та обґрунтованості, виходячи зі змісту наданих Адвокатом послуг (за складення 1 відзиву на апеляційну скаргу, основні аргументи якого є тотожними, з тими, що були викладені у відзиві на позовну заяву), а тому мають надмірний характер. Отже, їх розмір є значно завищеним, а тому, з урахуванням викладеного та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, враховуючи результати апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

Така сума, на переконання апеляційної колегії, є обґрунтованою, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності її розміру, є співрозмірною зі складністю справи та виконаними Адвокатом роботами (наданими послугами), а відтак, підлягає відшкодуванню на користь ТОВ «Лідер Сервіс» за рахунок ФОП Сірант Романії Богданівни.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про часткове задоволення заяви представника ТОВ «Лідер Сервіс» щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни на рішення Господарського суду Одеської області від 28.04.2025 у справі №916/1834/24 шляхом стягнення з Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни на користь ТОВ «Лідер Сервіс» 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 169, 244, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Сервіс» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за апеляційним переглядом справи №916/1834/24 - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сірант Романії Богданівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Сервіс» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

В іншій частині заяви - відмовити.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням повних реквізитів сторін.

Матеріали справи №916/1834/24 повернути до Господарського суду Одеської області.

Додаткова постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 27.11.2025.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.