ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

14.11.2025м. ДніпроСправа № 904/5926/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрриба Компані", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ Компані", м. Дніпро

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу", м. Київ

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 33 785 344,25 грн., пені у розмірі 5 010 306,60 грн., штрафу у розмірі 2 364 974,10 грн., інфляційної складової у розмірі 33 582,63 грн., 3% річних у розмірі 205 903,01 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрриба Компані" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ Компані" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 33 785 344,25 грн., пені у розмірі 5 010 306,60 грн., штрафу у розмірі 2 364 974,10 грн., інфляційної складової у розмірі 33 582,63 грн., 3% річних у розмірі 205 903,01 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором про співпрацю № 133/01-25-ХП-22 від 17.02.2025 зі сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 22.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 19.11.2025.

Також ухвалою суду від 22.10.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу".

Ухвалою суду від 22.10.2025 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрриба Компані" про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову на нерухоме майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮТ Компані".

Позивачем, 12.11.2025 повторно було надано до суду заяву про забезпечення позову. У поданій заяві позивач просить суд накласти арешт в межах ціни позову на нерухоме майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮТ Компані".

В обґрунтування вказаної заяви позивач, з посиланням, зокрема, на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у cправі № 905/448/22, зазначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Позивач наполягає на тому, що відповідач не має наміру добросовісно виконувати свої зобов`язання за договором, навпаки, вчиняє дії задля подальшого ухилення від їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Положеннями статті 138 ГПК України передбачено, зокрема, що заява про забезпечення позову подається одночасно з пред?явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 140 ГПК України унормовано, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування будь-якої загрози невиконання відповідачем майбутнього рішення суду, зокрема, вчинення відповідачем цілеспрямованих дій, направлених на уникнення сплати заборгованості перед позивачем. Позивачем вказано лише про те, що у відповідача обліковується заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрриба Компані" за поставлений товар, яка не сплачена відповідачем у добровільному порядку, і, на думку позивача, відповідач недобросовісно трактує положення договору на свою користь, тим самим уникаючи виконання грошових зобов`язань перед позивачем.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник не навів обґрунтованих доводів того, що є підстави вважати, що виконання будь-якого майбутнього рішення суду буде утруднене або настане неможливість виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Позивач лише висловив припущення про можливість невиконання відповідачем судового рішення.

Незважаючи на дійсну можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності (таку можливість беззаперечно має будь-який відповідач в аналогічних спорах), сама лише така можливість без надання жодних доказів чи обґрунтованих доводів, не є достатньою підставою для застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача.

Слід звернути увагу, що, за приписами ч. 1 ст. 237 ГПК України, вирішення судом питання обґрунтованості позовних вимог, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, здійснюється при ухваленні кінцевого рішення за результатами розгляду справи по суті.

На стадії прийняття позовної заяви до розгляду суд позбавлений не тільки можливості, але й права давати оцінку обґрунтованості позовних вимог позивача.

За таких обставин, позиція позивача про те, що сама по собі можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є достатньою для накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача одночасно із відкриттям провадження у справі про стягнення заборгованості матиме наслідком практику використання суб?єктами законного права на позов та інституту забезпечення позову з метою "легального шантажу" інших учасників господарських правовідносин: подання завідомо безпідставних позовів разом із заявами про забезпечення позову. Наслідком чого буде арешт майна та грошових коштів будь-якої особи на невизначений строк.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Сімнадцятого жовтня дві тисячі дев?ятнадцятого року набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи та надані докази, суд, з точки зору стандарту доказування «вірогідності», дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач скоріше відсутні, ніж наявні.

Відтак, наведені у заяві про забезпечення позову обставини, в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, не свідчать про унеможливлення виконання рішення суду взагалі або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Також судом враховано, що за умовами спірного договору відповідач здійснює постачання продуктів харчування військовим частинам, військовим навчальним закладам, установам, організаціям Збройних Сил України, іншим військовим формуванням, об`єднаним центрам забезпечення Міністерства оборони України задля задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни.

Накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача ускладнить процес здійснення відповідачем господарської діяльності, що з великою імовірністю призведе до затримок постачання продуктів харчування на задоволення державних (та насамперед військових) потреб.

За таких обставин, потенційна шкода, що може бути спричинена втручанням в господарську діяльність відповідача через вжиття заходів забезпечення цього позову, більш імовірна, аніж очікувана користь від вжиття таких заходів.

А отже, через необґрунтованість поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрриба Компані" заяви про забезпечення позову, а також з метою дотримання балансу інтересів сторін, суспільства та держави, в задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 136, 137, ст. 140, ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрриба Компані" про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову на нерухоме майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮТ Компані" - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 14.11.2025 та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.О. Ніколенко