УХВАЛА

10 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 911/968/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючої), Власова Ю.Л. та Малашенкової Т. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця)

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН"

до Залізниці

про стягнення 130 193, 52 грн,

ВСТАНОВИВ:

Залізниця 24.10.2025 (через систему "Електронний суд") звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі № 911/968/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних відмовити повністю.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" 28.10.2025 (через систему "Електронний суд") надійшли до Верховного Суду заперечення проти відкриття касаційного провадження за скаргою Залізниці у цій справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і в частині першій статті 17 ГПК України.

Згідно з частинами п`ятою та сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у цій справі було подано у 2025 році, в якому відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року був визначений у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 130 193,52 грн, які безпідставно списані з особового рахунку як збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з організації перевезень вантажів, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302 800 грн), тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Так, згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2025, яке залишене без змін постановою апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у цій справі, позов задоволено повністю; стягнуто із Залізниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" заборгованість у розмірі 130 193, 52 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми.

Звертаючись із касаційною скаргою, Залізниця з посиланням на підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, зазначає про необхідність перегляду цієї справи в касаційному порядку, оскільки кількість осіб, які приєдналися до договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, є значною, а тому спір стосується широкої маси спорів та має фундаментальне значення для формування правозастосовної практики.

Однак наведені обґрунтування виключних обставин для касаційного оскарження судових рішень у цій справі зводяться лише до формального посилання на значну кількість укладених договорів про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом та на положення вказаної норми, а тому не можуть вважатися належним обґрунтуванням обставин, які дають право вважати, що судове рішення може бути переглянуте в касаційному порядку.

Що ж до посилання скаржника, які містяться в касаційній скарзі, про неврахування судами попередніх інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також про відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, то Суд зазначає, що наведені випадки, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, є саме підставами для касаційного оскарження судових рішень, втім не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Проте скаржник не навів обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваного судового рішення у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як питання, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться лише до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Разом з тим незгода скаржника із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї зі сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.

Верховний Суд під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взяв до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду цієї справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Водночас Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Касаційний господарський суд також враховує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Отже, у касаційній скарзі скаржник належним чином не обґрунтував та не довів обставин, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Залізниці на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 зі справи № 911/968/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова