ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.11.2025 р. Справа № 914/2642/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І. розглянувши матеріали справи за позовом

позивача-1 ОСОБА_1 ,

позивача-2 ОСОБА_2 ,

позивача-3 ОСОБА_3 ,

позивача-4 ОСОБА_4 ,

позивача-5 ОСОБА_5 ,

позивача-6 Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аванпост»,

до відповідача-1 Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»,

до відповідача-2 ОСОБА_6 ,

про стягнення збитків

встановив:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.09.2025 прийнято справу № 914/2642/25 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.10.2025.

Рух справи та причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

11.11.2025 до суду надійшла заява про відвід судді Зоряни Горецької від розгляду справи № 914/2642/25.

Ухвалою від 13.11.2021 визнано відвід судді Зоряні Горецькій, заявлений представником ОСОБА_1 від 11.11.2025 необґрунтованим. Заяву ОСОБА_1 вх. №30149/25 від 11.11.2025 про відвід судді Зоряни Горецької передано для визначення складу суду автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 розгляд заяви про відвід призначено судді У.І.Ділай.

У обґрунтуванні заяви ОСОБА_1 про відвід судді у справі № 914/2642/25 заявник посилається на таке.

19.09.2025 разом із відзивом на позовну заяву Відповідач-1 подав заяву про письмове опитування Позивачів у справі на підставі ст.90 ГПК України.

На вказані запитання, Позивачі, посилаючись на норми параграфу 2 глави 5 ГПК України «Показання свідків», надали відповіді у відповіді на відзив на позовну заяву від 01.10.2025. Відповіді були надані відповідно до поставлених питань, які не мали природу показань свідків, а в більшій частині стосувались предмету доказування (запитання 3,5-7) та відносились до обставин (фактів), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах (запитання 1,2,4).

Натомість в судовому засіданні 10.11.2025 представники Відповідача-1 висунили гіпотезу, що на «Письмове опитування учасників справи як свідків» в порядку ст.90 ГПК України не розповсюджуються вимоги ст.87 ГПК України, оскільки начебто заява свідка і письмове опитування не відносяться до однієї і тієї ж процедури.

На зазначене представник Позивачів пояснив, що свідками можуть бути як учасники справи, так і не учасники справи, письмове опитування для учасників справи у вигляді заяви свідка та заява свідка для неучасників справи відносяться до єдиного засобу отримання доказів - показання свідків, тому ст.87 ГПК України є загальною нормою для учасників і не учасників.

Оскільки Відповідач-1 в своєму відзиві надіслав запитання для опитування, які по суті відносяться до предмету доказування або відображаються (обліковуються) у відповідних документах, то Відповідачі без нотаріального оформлення заяви свідка так і відповіли в своїй відповіді на відзив.

Натомість в судовому засіданні головуючого суддя, не розібравшись з природою показань свідків, почала зачитувати норми ГПК України щодо обов`язку Позивачів надати нотаріально завірені заяви свідків після того, як представник Відповідача-2 повідомив, що у іншій подібній справі №914/396/21 суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р. навіть оштрафувала позивачів справи за не надання нотаріально завірених заяв свідків.

Таким чином у заявника склалося враження, що не дивлячись на однозначні норми параграфу 2 глави 5 ГПК України «Показання свідків», головуюча суддя в цій справі має намір їх трактувати в інтересах Відповідача-1, та Позивачі, маючи намір відстоювати свою правову позицію, ризикують навіть бути оштрафованими.

При прийнятті ухвали суд виходив із такого.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня коли заявник дізнався про таку підставу.

Приписами ч. 1 ст. 35 ГПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Таким чином, зважаючи на положення вищенаведеного п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України, перелік закріплених у вказаній статті підстав для відводу судді не є вичерпним.

Відповідно до змісту заяви про відвід судді, заявник не погоджується із розглядом цієї справи суддею З.В.Горецькою, оскільки під час судового засідання від 10.11.2025 вона зацитувала норми параграфу 2 глави 5 ГПК України «Показання свідків».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Визначення юридичного змісту оціночної категорії "безсторонній суд" зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Європейський суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді.

В свою чергу, частиною 4 статті 35 ГПК України обумовлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В рішенні Європейський суд з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року вказано: "стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ (п. 1.2.1 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Щодо посилань заявника на те, що суддя З.В.Горецька процитувала положення процесуального закону, що викликає обґрунтовані сумніви щодо її об`єктивності та неупередженості при розгляді цієї справи, відтак, це дає йому як позивачу право на заявлення відводу судді, то такі за своєю суттю зводяться до припущень, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Натомість незгода учасника процесу з судовим рішенням у справі виражається у формі оскарження судового рішення до суду вищої інстанції в порядку, передбаченому ГПК України.

При цьому, заявником в порушення приписів ст. 74 ГПК України не надано жодного доказу на підтвердження викладених в заяві обставин щодо упередженості чи заінтересованості судді З.В.Горецької у розгляді справи №914/2642/25. Наведені у заяві обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених ст. 35 ГПК України, для відводу судді.

Із вимог процесуального законодавства випливає, що відвід повинен бути вмотивований та обґрунтований, це зокрема, означає, що відвід повинен бути підтвердженим фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

Вирішення питань про застосування чинного законодавства є виключним правом судді, в провадженні якого знаходиться справа. При цьому, результат вирішення вказаних питань не може свідчити про упереджене ставлення судді відповідно до сторін у справі, оскільки наявність чи відсутність підстав у відводі судді не може ставитися в залежність до результату застосування норм чинного законодавства. При цьому, втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддю у будь-який спосіб забороняється законом. У разі ж незгоди з винесеним по справі рішенням чи ухвалою, як вже зазначено вище, сторона по справі чи інший учасник справи не позбавлена можливості оскаржити постановлене рішення чи ухвалу у порядку і строки визначені чинним процесуальним Законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, з метою вирішення, чи може суд вважатися "незалежним" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, необхідно звернути увагу, inter alia (серед іншого), на наявність гарантій від зовнішнього тиску та на питання, чи проявляє він ознаки незалежності.

Стосовно вимоги "безсторонності" у розумінні цього положення мають бути застосовано два критерії: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання певного судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечував суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу (рішення Суду у справі Фельдман проти України, no. 76556/01 та 38779/04, від 08.04.2010).

Також Європейський Суд з прав людини зазначив, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію... окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення Суду у справі Газета Україна-Центр проти України, no. 16695/04, від 15.07.2010).

Разом із цим, висновки місцевого суду про обґрунтованість у кожному конкретному випадку стороною по справі їх сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді мають ґрунтуватися на наведених фактичних обставинах, які наводяться у відповідних заявах, що узгоджується з мотивами, викладеними Європейським судом з прав людини у рішенні від 03 вересня 2019 року (заява №26220/10) у справі «Елена Іліє проти Румунії» (п.37-48).

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В порушення приписів ст. 74 ГПК України заявником не надано жодного доказу на підтвердження викладених в заяві обставин.

В зв`язку із наведеним вище, посилання заявника на упередженість та об`єктивність судді у результаті розгляду справи № 914/2642/25 суд розцінює як припущення. При цьому слід зазначити, що судове рішення щодо озвученого питання Господарським судом Львівської області ще не прийнято.

Відтак, доводи заявника не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вищенаведеним нормам чинного в Україні законодавства та висновкам Європейського Суду з прав людини щодо застосування таких норм права. Натомість, твердження заявника про наявність підстав для відводу не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи, а відтак, судом не приймаються до уваги.

Зважаючи на вищевикладене, у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 11.11.2025 про відвід судді З.В.Горецької у справі № 914/2642/25 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 35, 38, 39, 74, 86, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про відвід відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (ст. 235, 255 ГПК України).

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Уляна ДІЛАЙ