ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 Справа № 917/1050/25

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Плодородіє " НПК", вул. Боброва,3, м.Дніпро, 49000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження", вул. Гагаріна, 20-а, с.Пришиб, Кременчуцький район, Полтавська область, 39750

про стягнення грошових коштів

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Плодородіє "НПК" звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про стягнення заборгованість за поставлений Товар та штрафні санкції відповідно до умов Договору поставки товару №Х110423-1 від 11.04.2023 року у загальному розмірі 508 528,71 грн., що складаються з: 264 920,03 грн борг за поставлений Товар, 135 092,26 грн. пені, 44 885,40 грн. штраф 7%, 14 373,45 грн. 3% річних, 49 257,57 грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позову товариство зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки в частині своєчасної оплати товару.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.06.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1050/25; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

17.06.2025 відповідачем був поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також відповідач просив суд здійснити розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.06.2025 суд заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задовольнив та призначив розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін на 12.08.2025.

24.06.2025 за вхід. № 8399 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛОДОРОДІЄ НПК», в особі директора Плахути Сергія Сергійовича (далі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІДРОДЖЕННЯ» в особі директора Кузьменко Сергія Петровича (далі Відповідач) укладено Договір поставки товару №Х110423-1 від 11.04.2023 року (далі Договір).

Пунктом 1.1. Договору, передбачено: «У строки, встановлені Договором, Постачальник зобов`язується здійснити поставку посівного матеріалу, гуматів, мікродобрив та інших засобів захисту рослин (надалі у тексті Товар) належного асортименту, кількості та якості, а Покупець бере на себе зобов`язання прийняти Товар у місці поставки та здійснити оплату за нього в порядку і в строки, встановлені Договором»

Відповідно до підпункту 2.1.1. пункту 2.1. Договору, передбачено: «Постачальник приймає на себе зобов`язання: Поставити Товар належного асортименту, кількості та якості і передати його Покупцеві із додержанням терміну та у визначеному Сторонами місці поставки»

Відповідно до підпункту 2.2.3. пункту 2.2. Договору, передбачено: «Покупець приймає на себе зобов`язання: Здійснити оплату прийнятого Товару в розмірі, який визначено Сторонами у Специфікаціях та/або додаткових угодах до Договору, відповідно до встановлених умов та строків.»

Відповідно до п. 2.3. Договору, передбачено: «Права сторін полягають у наявності у них повноважень вимагати від іншої Сторони за цим Договором належного виконання взятих на себе обов`язків. Перелік прав і обов`язків не обмежується цим розділом Договору. Інші права і обов`язки сторін можуть міститися в інших розділах Договору і бути передбаченими чинним законодавством України.»

Відповідно до п. 4.2. Договору, передбачено: «…Товар вважається переданим від Постачальника і прийнятим Покупцем: за кількістю (одиниць виміру) та асортиментом відповідно до такої кількості і асортименту, які вказано у видатковій накладній; за якістю відповідно до якості товару, яку вказано у сертифікаті якості (сертифікат відповідності). Датою поставки (приймання) Товару Покупцем визнається дата, яку вказано у видатковій накладній. Право власності на Товар переходить до Покупця в момент приймання ним Товару.»

Відповідно до п. 5.1. Договору, передбачено: «Покупець зобов`язується здійснити оплату Товару (попередню внесенням авансового платежу на поточний рахунок Постачальника (у разі домовленості сторін про це) і повну оплату за Товар) у строки та у розмірі, які вказано у Специфікаціях та/або додаткових угодах до цього Договору.»

Відповідно до п. 5.2. Договору, оплата за товар здійснюється в українських гривнях шляхом перерахування безготівкових грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок Постачальника. Підставою платежу є цей Договір (Специфікація та/або додаткова угода до нього). У разі недодержання Покупцем вимоги щодо визначення призначення платежу Продавець має право самостійно, на власний розсуд, визначити на рахунок якого Договору між сторонами та/або Специфікації/ додаткової угоди віднести такий платіж.

Відповідно до п. 6.1. Договору, передбачено: «У разі невиконання (неналежного виконання своїх обов`язків за Договором сторона, яка є порушником зобов`язання, має відшкодувати іншій стороні заподіяні збитки.»

Відповідно до п. 6.4. Договору, передбачено: «У разі порушення Покупцем строків виконання зобов`язань по сплаті на користь Постачальника грошових коштів (авансових платежів попередньої оплати за товар та повної оплати за нього) Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму простроченого грошового прострочення зобов`язання, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого зобов`язання. Постачальник має право в односторонньому порядку відмовитись від виконання своїх зобов`язань за Договором у разі не внесення Покупцем авансового платежу у встановлені строки.»

Відповідно до п. 6.5. Договору, передбачено: «Сторони домовились, що нарахування

штрафних санкцій за прострочення винною стороною виконання грошових зобов`язань за цим Договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності за цими вимогами складає три роки.»

Відповідно до п. 7.1. Договору, передбачено: «Всі спірні питання, що виникають під час виконання цього Договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди в судовому порядку відповідно до чинного законодавства.»

Так, позивач зазначає, що відповідно до Видаткової накладної №995 від 27.12.2023 року та Товарно-транспортної накладної №Р995 від 27.12.2023 року, на виконання взятих на себе зобов`язань Позивачем було здійснено поставку Товару на користь Відповідача на загальну суму 576 300,00 грн (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста гривень 00 коп.).

Відповідно до Видаткової накладної №27 від 25.01.2024 року та Товарно-транспортної накладної №Р27 від 25.01.2024 року, на виконання взятих на себе зобов`язань Позивачем було поставлено Товар на суму 64 920,04 грн. (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень 04 коп.).

Тобто, Позивачем було поставлено Товар на користь Відповідача за вказаними видатковими накладними на загальну суму 641 220,04 грн. (шістсот сорок одна тисяча двісті двадцять гривень 04 коп.).

У зв`язку із відсутністю окремих Специфікацій до вищевказаних поставок, та з огляду на усталену практику між сторонами, за якими Покупець здійснював оплату у формі передплати, вважаємо, що строк оплати за поставку від 27.12.2023 року настав 28.12.2023 року, та строк оплати за поставку від 25.01.2024 року настав 26.01.2024 року.

Таким чином, підписані Відповідачем зазначені видаткові накладні є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в даному випадку відповідає вимогам статті 9 цього Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, позивач зазначає, що на момент поставки товару від 27.12.2023 року у Відповідача перед Позивачем було наявна заборгованість за минулі поставки товару у загальному розмірі 325 470,44 грн. (триста двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 44 коп.), що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період Січень 2023 р. Грудень 2024 р.. Після здійснення поставки Позивачем 27.12.2023 року, Відповідачем було здійснено 4 платежі, а саме: 1. 29.01.2024 року було здійснено оплату на суму 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), що підтверджується платіжною інструкцією №652; 2. 02.04.2024 року було здійснено оплату на суму 325 470,45 грн. (триста двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 45 коп.), що підтверджується платіжною інструкцією №32; 3. 05.04.2024 року було здійснено оплату на суму 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.), що підтверджується платіжною інструкцією №35; 4. 10.07.2024 року було здійснено оплату на суму 126 300,00 грн. (сто двадцять шість тисяч триста гривень 00 коп.), що підтверджується платіжною інструкцією №214.

З огляду на зазначене, станом на 27.12.2023 року, Відповідачем було погашено борг за минулі поставки товару платіжною інструкцією №652 на суму 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.), і іншу частину боргу платіжною інструкцією №32, з якої сума у розмірі 175 470,44 грн. (сто сімдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 44 коп.). була зарахована в рахунок минулих поставок до 27.12.2023.

Залишок сплачених коштів відповідно до платіжної інструкції №32 у розмірі 150 000,01 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 01 коп.) було сплачено в рахунок невиконаного грошового зобов`язання за поставлений товар відповідно до видаткової накладної № 995 від 27.12.2023 року.

Окрім того, Відповідачем було сплачено 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 коп.) та

126 300,00 грн. (сто двадцять шість тисяч триста гривень 00 коп.) в рахунок невиконаного грошового зобов`язання за поставлений товар відповідно до видаткової накладної №995 від 27.12.2023 року, що підтверджується платіжними інструкціями №35 та №214.

Так, відповідачем загалом було сплачено 376 300,01 грн. (триста сімдесят шість тисяч триста гривень 01 коп.), які зараховуються в рахунок сплати за Товар, поставлений відповідно до Видаткової накладної №995 від 27.12.2023 року.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача боргу по сплаті грошових коштів за поставлений товар у розмірі 199 999,99 грн. відповідно до Видаткової накладної № 995 від 27.12.2023 року та 64 920,04 грн. відповідно до Видаткової накладної №27 від 25.01.2024 року, що у загальному розмірі становить 264 920,03 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень 03 коп.), а також про стягнення 135 092,26 грн. пені та 44 885,40 грн. штраф 7%, нарахованих на підставі п. 6.4. Договору та 14 373,45 грн. 3% річних, 49 257,57 грн. інфляційні втрати, нарахованих згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач зазначає у позовній заяві, що відповідно до видаткової накладної №27 від 25.01.2024 року Позивачем було поставлено Товар на суму 64 920,04 грн. (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень 04 коп.).

Проте, матеріали справи містять лист ТОВ "ПЛОДОРОДІЄ НПК" від 01.04.2024 р. за вих. №542, в якому зазначено, що ТОВ "ПЛОДОРОДІЄ НПК", в зв`язку з непоставкою товару Насіння соняшнику ЕС Савана Т107 в кількості 10 мішків на адресу ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» та помилково виписаними документами, просить вважати недійсними: видаткову накладну від 25.01.2024 р. за №27 на суму 64 920,04 грн. (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень 04 коп.) та податкову накладну від 25.01.2024 р. за №32 на суму 64 920,04 грн. (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень 04 коп.).

Також, з доданого до матеріалів справи Акту звірки взаємних розрахунків за 1 квартал 2024 між ТОВ "ПЛОДОРОДІЄ НПК" та ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ», який підписано з боку ТОВ "ПЛОДОРОДІЄ НПК", у січні 2024 жодних поставок товару на суму 64 920,04 грн. не відображено.

Судом враховано, що за умовами Договору, який було укладено 11.04.2023, сторони погодили, що Покупець зобов`язується здійснити оплату Товару (попередню внесенням авансового платежу на поточний рахунок Постачальника (у разі домовленості сторін про це) і повну оплату за Товар) у строки та у розмірі, які вказано у Специфікаціях та/або додаткових угодах до цього Договору ( п.5.1 Договору)

Так, відповідно до Видаткової накладної № 995 від 27.12.2023 року та Товарнотранспортної накладної №Р995 від 27.12.2023 року, на виконання взятих на себе зобов`язань Позивачем було здійснено поставку Товару на користь Відповідача на загальну суму 576 300,00 грн (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста гривень 00 коп.). (копія видаткової

Як зазначає і сам позивач, у зв`язку із відсутністю окремих Специфікацій до вищевказаних поставок, та з огляду на усталену практику між сторонами, за якими Покупець здійснював оплату у формі передплати, вважав, що строк оплати за поставку від 27.12.2023 року настав 28.12.2023 року, та строк оплати за поставку від 25.01.2024 року настав 26.01.2024 року».

Отже, специфікація, яка повинна була передбачати строк та розмір оплати відсутня, а строк оплати товару за поставку 27.12.2023 не настав.

Вказане, на переконання суду, свідчить про відсутність належним чином визначеного строку виконання покупцем зобов`язань за Договором.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню приписи ст. 530 Цивільного кодексу України.

Суд зауважує, що з огляду на те, що умовами укладеного між сторонами договору фактично не було належним чином визначено строку оплати товару, правове регулювання строків виконання зобов`язань у такому випадку здійснюється відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України. Зазначена норма передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, позивач здійснював зарахування коштів в рахунок минулих поставок у спосіб, який суперечить умовам Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору, оплата за товар здійснюється в українських гривнях шляхом перерахування безготівкових грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок Постачальника. Підставою платежу є цей Договір (Специфікація та/або додаткова угода до нього). У разі недодержання Покупцем вимоги щодо визначення призначення платежу Продавець має право самостійно, на власний розсуд, визначити на рахунок якого Договору між сторонами та/або Специфікації/ додаткової угоди віднести такий платіж.

Так, у платіжній інструкції №652 від 29.01.2024 р. на суму 150 000 грн. ТОВ «Відродження» зазначило призначення платежу наступним чином: «Оплата за добрива по рах.№857ск вiд 27.12.2023, договiр Х110423-1 вiд 11.04.2023 у т.ч. ПДВ 20% - 25000.00 грн.».

У платіжній інструкції №35 від 05.04.2024 на суму 100 000 грн. ТОВ «Відродження»

зазначило призначення платежу наступним чином: «добрива зг рах № 857ск вiд 27.12.2023. Договiр №Х110423-1 вiд 11.04.2023 в т. ч. ПДВ 20% 16666.67 грн.».

У платіжній інструкції №214 від 10.07.2024 р. на суму 126 300 грн. ТОВ «Відродження» зазначило призначення платежу наступним чином: «добрива зг рах №857 ск вiд 27.12.2023. Договiр №Х110423-1 вiд 11.04.2023 в т. ч. ПДВ 20 % - 21 050,00 грн.».

У платіжній інструкції №32 від 02.04.2024 р. на суму 325 470,45 грн. ТОВ «Відродження» зазначило призначення платежу наступним чином: «насiння зг рах № 743ск вiд 08.11.2023. Договiр № Х110423-1 вiд 11.04.2023 ПДВ 14% 39970,05 грн».

Отже, ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» було зазначено призначення платежу у кожній платіжній інструкції, а ТОВ "ПЛОДОРОДІЄ НПК" визначило на власний розсуд напрям зарахування коштів, в порушення п.5.2 Договору.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що позивач не довів порушення прав позивача відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 12.11.2025

Суддя Кльопов І.Г.