РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.11.2025Справа № 910/10452/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юейчем Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажбудюг"

про стягнення 774291,02 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Юейчем Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажбудюг" про стягнення 774291,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу обладнання № 2023/30-06 від 30.06.2023.

Ухвалою суду від 01.09.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

03.09.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 01.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

22.09.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, сума заборгованості позивачем визначена невірно, долучено докази оплати 150000,00 грн. Також, відповідач вказує, що згідно графіку погашення, обумовленому сторонами, вся сума заборгованості має бути сплачена до 15.12.2025, тобто в строк, який ще не настав.

29.09.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позовні вимоги та зазначено, що борг виник з договору купівлі продажу, строк оплати за яким настав.

Розглянувши подані сторонам документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 між Товариства з обмеженою відповідальністю "Юейчем Україна" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Монтажбудюг" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу обладнання № 2023/30-06, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця обладнання згідно додатку 1 (специфікації), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором суму.

Згідно з п. 1.2. договору, найменування товару, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна товару в гривнях та її еквівалент в іноземній валюті, строк передачі товару покупцю, а також інші умови, визначені крім тексту цього договору також і в додатку 1, який є невід`ємною частиною договору. У випадку, якщо товар має нестандартну комплектацію, вона наводиться в специфікації, що викладена в додатку 1 до договору.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна товару вказана в додатку. Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату товару у розмір 10% його вартості, зазначеної у додатку 1 до цього договору продовж 1 дня з моменту виписки рахунку. Покупець здійснює подальший розрахунок за товар згідно умов оплати зазначених у додатку 1 до цього договору.

Як передбачено п. 4.1 договору факт передачі товару покупцю підтверджується актом прийому-передачі обладнання. Датою поставки вважається дата зазначена у акті прийому-передачі товару.

Строк дії договору починається з моменту підписання сторонами даного договору і діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку, до поново виконання сторонами своїх зобов`язань, в тому числі гарантійних (п. 5.1 договору).

В додатку 1 (специфікації) сторони обумовили асортимент та вартість товару, строк поставки та місце поставки. Оплату передбачено у 4 етапи, з кінцевим розрахунком до 20.09.2023.

В підтвердження обставин поставки товару до матеріалів справи долучено акт № 01.08.2023 прийому-передачі об`єкту, згідно якого позивач поставив відповідачу товар загальною вартістю 1442473,08 грн. Акт підписаний обома контрагентами тез зауважень. Також долучено акт введення в експлуатацію № 25.08.23, підписаний сторонами 25.08.2023.

Позивач направив відповідачу вимогу від 17.03.2025 № 17/03-2025/1, в якій вимагав сплатити суму заборгованості у розмірі 802473,08 грн у строк протягом 5 днів з дня отримання вимоги. Докази направлення в матеріалах справи.

Додатковою угодою № 1 від 15.04.2025 до договору купівлі-продажу обладнання № 2023/30-06 від 30.06.2023 сторони домовились встановити графік погашення заборгованості покупця перед продавцем за договором у розмірі 895242,52 грн на умовах, визначених цією додатковою угодою (п. 1.1 додаткової угоди).

Відповідно до п. 2.1 додаткової угоди покупець зобов`язаний сплатити заборгованість перед продавцем шляхом здійснення щомісячних платежів на користь продавця у такому порядку:

- до 20.04.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.05.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.06.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.07.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.08.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.09.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.10.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.11.2025 - 100000,00 грн;

- до 15.12.2025 - 95242,52 грн.

Відповідно до п. 4.3 додаткової угоди вона набирає чинності з моменту її підписання представниками обох сторін та діє до повного виконання покупцем своїх зобов`язань за договором.

В підтвердження обставин здійснення часткової оплати відповідачем за додатковою угодою, позивач долучив до матеріалів справи банківські виписки, з яких вбачаються наступні оплати: 70000,00 грн - 23.04.2025, 30000,00 грн - 29.05.2025, 50000,00 грн - 20.06.2025, 100000,00 грн - 31.07.2025. Загальна сума сплачена відповідачем згідно долучених банківських виписок складає 250000,00 грн.

Оскільки, станом на день звернення з позовом товар в строки, передбачені додатковою угодою не був оплачений, позивач просив стягнути з відповідача боргу у розмірі 645242,52 грн та штраф у розмірі 129040,50 грн.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). У випадках, передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань. Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

Згідно специфікації сторони обумовили, що повний розрахунок за товар має бути здійснений у строк до 20.09.2023.

Проте, уклавши додаткову угоду № 1 сторони визначили графік оплати вартості поставленого товару, відмінний від первинного. Тобто, сторонами було припинено зобов`язання з оплати вартості товару у строк до 20.09.2023 шляхом новації, в результаті якої виникло нове зобов`язання з оплати коштів загальною суму 895242,52 грн наступним чином: - до 20.04.2025 - 100000,00 грн; - до 15.05.2025 - 100000,00 грн; - до 15.06.2025 - 100000,00 грн; - до 15.07.2025 - 100000,00 грн; - до 15.08.2025 - 100000,00 грн; - до 15.09.2025 - 100000,00 грн; - до 15.10.2025 - 100000,00 грн; - до 15.11.2025 - 100000,00 грн; - до 15.12.2025 - 95242,52 грн. А отже, заборгованість по кожній сумі, вказаній у графіку виникала після спливу дати зазначеної у п. 2.1 додаткової угоди.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач частково виконав свої зобов`язання з оплати у сумі 250000,00 грн станом на дату звернення позивача з позовом. Означена сума була врахована позивачем при визначенні суми заборгованості.

Вже після подання позовної заяви до суду, відповідач також сплатив грошові кошти у сумі 150000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 19317 від 26.08.2025.

Відповідно до ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: 2) відсутній предмет спору.

Матеріалами справи підтверджено оплату відповідачем частини суми основного боргу у розмірі 150000,00 грн, в зв`язку з чим спір в даній частині відсутній, а провадження підлягає закриттю в цій частині.

Суд відзначає, що оскільки, сторонами було визначено графік сплати коштів відповідачем, станом на день ухвалення рішення відповідач загалом зобов`язаний був сплатити кошти у сумі 800000,00 грн. Однак, до звернення з позовом оплата була здійснена у сумі 250000,00 грн. Крім того, після подання позовної заяви відповідач сплатив 150000,00 грн. А отже, загалом сплачено 400000,00 грн.

Тобто станом на день прийняття рішення за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 400000,00 грн, яка підлягає стягнення в судовому порядку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 8.5 договору обумовлено, що у разі затримки покупця з оплатою вартості товару проти термінів визначених договором продавець має право або повернути отримані від покупця кошти або передати товар за ціною продавця, яка складається на день передачі товару.

Тобто сторони в договорі передбачили права та порядок дій продавця у разі прострочення оплати з боку покупця. І даним пунктом не визначено право вимоги дострокового погашення боргу. Будь-які зміни в означений пункт сторонами не вносились.

Також, суд відзначає, що умовами додаткової угоди не обумовлено права позивача, у разі прострочення з боку відповідача, змінювати графік погашення (умови договору в односторонньому порядку) та вимагати дострокової сплати коштів.

Отже станом на день ухвалення рішення, строк на оплату грошових коштів у сумі 95242,52 грн не настав (оплата має бути здійснена до 15.12.2025), а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Позивач також просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 129048,50 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У разі прострочення покупцем сплати будь-якого платежу, передбаченого п. 2.1 цієї додаткової угоди, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 20% від загального залишку заборгованості на момент прострочення. Сплата штрафу не звільняє покупця від обов`язку погасити основну суму заборгованості відповідно до встановленого графіку (п. 3.1, 3.2 додаткової угоди).

Станом на день подання позову, з урахуванням визначеного сторонами графіку сплати коштів, заборгованість відповідача складала 250000,00 грн (згідно графіку відповідач станом на 15.08.2025 мав загалом сплатити 500000,00 грн, з яких ним було оплачено 250000,00 грн). Суд відзначає, що не зважаючи на те, що в додатковій угоді суму у розмірі 895242,52 грн було визначено як заборгованість, з урахуванням того, що сторони шляхом новації змінили суть зобов`язання і визначили чіткі строки оплати, заборгованістю (з урахуванням умов додаткової угоди) станом на день розрахунку штрафу була сума у розмірі 250000,00 грн, а тому саме на означену суму може бути нараховано штраф.

Позивач помилково нарахував штраф на суму 645242,52 грн, оскільки, на дату розрахунку означеного боргу у відповідача перед позивачем не існувало.

Згідно перерахунку суду з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 50000,00 грн. (250000,00 грн*20%).

Отже вимоги позивача в частині стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору в частині позовних вимог провадження в яких було закрито за заявою позивача повертається йому з Державного бюджету України. Оскільки, відповідне клопотання позивачем заявлено не було, дане питання наразі не вирішується судом. Крім того, при поданні позовної заяви в електронному вигляді, сума судового збору підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8. За відповідним клопотання позивача, надмірно сплачений судових збір повертається з державного бюджету.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині суми основного боргу у розмірі 150000,00 грн, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажбудюг" (03134, м. Київ, Кільцева дорога (Солом., Голос. Сятош. р-ни), будинок 22; ідентифікаційний код 40400087) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юейчем Україна" (49051, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 14-А, офіс 4; ідентифікаційний код 41424842) суму основного боргу у розмірі 400000 (чотириста тисяч) грн 00 коп., штраф у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп., судовий збір у розмірі 5400 (п`ять тисяч чотириста) грн 00 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 95242,52 грн та штрафу у розмірі 79048,50 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко