ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Справа № 925/741/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від прокуратури - Чустрак Д.В.,

від позивача представник не з`явився,

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури, м. Золотоноша,

Черкаської області, в інтересах держави в особі:

Новодмитрівської сільської ради, с. Нова Дмитрівка,

Золотоніського району, Черкаської області

до приватного сільськогосподарського риболовецько-промислового

підприємства «Дніпровець», с. Домантове, Золотоніського району,

Черкаської області

про розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути

земельні ділянки та стягнення 17 820 грн. 68 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернувся керівник Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Новодмитрівської сільської ради до приватного сільськогосподарського риболовецько-промислового підприємства «Дніпровець» про:

1.розірвання договору оренди земельної ділянки від 28 січня 2004 року зі змінами від 17 лютого 2009 року, укладеного між Золотоніською районною державною адміністрацією та приватним сільськогосподарським риболовецько-промисловим підприємством «Дніпровець», предметом якого є земельні ділянки з кадастровим номером :18:001:0502 площею 8,2 га та з кадастровим номером :16:001:0502 площею 3,2 га;

2.повернення приватним сільськогосподарським риболовецько-промисловим підприємством «Дніпровець» на користь територіальної громади в особі Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області земельної ділянки площею 8,2 га за кадастровим номером :18:001:0502;

3.повернення приватним сільськогосподарським риболовецько-промисловим підприємством «Дніпровець» на користь територіальної громади в особі Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області земельної ділянки площею 3,2 га за кадастровим номером :16:001:0502;

4.стягнення на користь Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області з приватного сільськогосподарського риболовецько-промислового підприємства «Дніпровець» 17 820 грн. 68 коп., а саме: 13 705 грн. 03 коп. - заборгованості з орендної плати, 1 733 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 432 грн. 91 коп. 3% річних від простроченої суми та 1 949 грн. 46 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 10 год. 30 хв. 29 липня 2025 року.

Ухвалою суду від 29 липня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав розгляд справи в підготовчому засіданні на 11 год. 30 хв. 16 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 21 жовтня 2025 року.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, про причини неявку суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвалу суду від 16 вересня 2025 року було доставлено відповідачу до його електронного кабінету 17 вересня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа виготовленої з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 21 жовтня 2025 року, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/741/25.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом під час розгляду даного спору, 28 січня 2004 року між Золотоніською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним сільскогосподарським риболовецько промислово підприємство «Дніпровець» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.1.1. договору Золотоніська районна державна адміністрація на підставі розпорядження голови РДА №519 від 9 грудня 2002 року надає, а ПСРП «Дніпровець» приймає у довгострокову оренду земельну ділянку із земель водного фонду загальною площею 11,4 га згідно з планом тимчасового користування, що є невід`ємною частиною цього договору. Межі земельної ділянки перенесені в натурі в установленому порядку.

Крім того, умовами договору передбачено наступне:

1.2. договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації;

1.3. земельна ділянка передається для рибогосподарських потреб без зміни її цільового призначення терміном на 25 (двадцять п`ять) років з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2027 року;

2.1.за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі;

2.2.річна орендна плата за земельну ділянку площею 11,4 га встановлюється в розмірі 50 грн. 00 коп. за 1 га земель водного фонду і складає 570 грн. 00 коп.;

2.3. грошова оцінка земельної ділянки не проведена;

2.4. розмір грошової оцінки змінюється з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів, в разі зміни розміру грошової оцінки земельної ділянки та розміру орендної плати вноситься зміни та доповнення до цього договору;

2.5. орендна плата за землю вноситься орендарем за 2003 рік до 15 березня 2004 року, решта щомісячно рівними частинами до 15 числа місяця наступного за звітним;

2.7.розмір орендної плати не залежить від результатів господарської діяльності орендаря;

2.8.орендна плата сплачується і у випадках, коли орендар тимчасово не використовує земельну ділянку.

4.1. у разі припинення або розірвання договору оренди, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав в її оренду;

7.1.за порушення умов договору та земельного законодавства сторони несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за законодавством України;

7.3. за несвоєчасне внесення орендної плати стягується пеня в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу включаючи день сплати;

8.2.підставою для припинення договору оренди є: а) закінчення його терміну; б) нецільового використання землі; в) систематичне порушення термінів внесення орендної плати; г) взаємна згода сторін; д) неможливість використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від сторін (форс мажор).

У подальшому додатковою угодою від 17 лютого 2009 року були внесені зміни до договору оренди землі від 28 січня 2004 року.

Додатковою угодою від 17 лютого 2009 року сторони встановили наступне:

п. 2.3. договору викладено в такій редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01 січня 2009 року (з урахуванням) коефіцієнта індекса 3,0220 становить 162 803 грн. 00 коп.»;

п. 2.2. викладено в такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки землі і складає 2 442 грн. 04 коп. в рік»;

розділ 2 доповнено п. 2.10. договору: «прийняття законодавчих актів щодо зміни орендної плати»;

п. 6.1. доповнено підпунктом: «зміни розміру орендної плати передбачених пунктом 2.10. розділу «Орендна плата» (проводиться за письмовим повідомленням орендаря)».

Додаткова угода діє з 01 січня 2009 року.

Договір оренди зареєстровано в книзі реєстрації договорів оренди по Домантівській сільській раді від 29 січня 2004 року за №5.

Рішенням Черкаської обласної ради від 28 серпня 2009 року №28-8/V на площі 7500 га на території Золотоніського району створено об`єкт природно заповідного фонду: ботанічний заказник місцевого значення «Пташині острови».

Рішенням Черкаської обласної ради №18-5/VІ від 16 жовтня 2012 року змінені межі території ботанічного заказника місцевого значення «Пташині острови», збільшивши його площу з 7500,00 га до 9654,36 га за рахунок земельних ділянок в адміністративних межах Коробівської, Домантівської та Дмитрівської сільських рад Золотоніського району (без вилучення).

Відповідно до витягів з Держаного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено, що відомості про дані земельні ділянки з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб внесені до Державного земельного кадастру з кадастровим номером :18:001:0502 площею 8,2 га 06 лютого 2015 року та з кадастровим номером :16:001:0502 площею 3,2 га 05 лютого 2015 року.

Прокурор стверджує, що відповідач з 15 травня 2023 року орендну плату не сплачує. Заборгованість відповідача за період з 15 травня 2023 року по 15 червня 2025 року становить 13 705 грн. 03 коп.

Оскільки умовами договору було передбачено, що орендна плата за землю вноситься орендарем щомісячно рівними частинами до 15 числа місяця наступного за звітним, то слід дійти висновку, що спірним періодом зі сплати орендних платежів є: квітень 2023 року травень 2025 року.

Розрахунок боргу наявний в матеріалах справи (а.с.13 на звороті-15).

З наданого суду розрахунку вбачається, що у 2023 році щомісячна орендна плата становила 517,22 грн., у 2024 році 543,60 грн., а у 2025 році 608,83 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на адресу відповідача було направлено претензію за №426/02-04 від 27 травня 2024 року з вимогою сплатити заборгованість.

Однак вищевказана претензія повернулася у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Доказів сплати боргу за вказаний період матеріали справи не містять.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору оренди землі, розрахунку з позивачем за орендовані земельні ділянки.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, борг в розмірі 13 705 грн. 03 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурором заявлено також вимоги про стягнення з відповідача 432 грн. 91 коп. - 3% річних та 1 733 грн. 28 коп. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, що виникла у спірний період.

Перевіривши нарахування 3% річних та інфляційних за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «Ліга Закон», судом встановлено, що розмір 3% річних 421 грн. 28 коп. становить, а інфляційних 1 711 грн. 30 коп.

Отже, з урахуванням вищенаведеного розрахунку, з відповідача підлягає стягненню 1 711 грн. 30 коп. інфляційних втрат та 421 грн. 28 коп. - 3% річних. В решті вимог про стягнення річних та інфляційних слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пунктом 7.3. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати стягується пеня в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу включаючи день сплати

Прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 949 грн. 46 коп. пені, нарахованої за період з 15 травня 2023 року по 14 червня 2025 року з урахуванням прострочення щомісячних платежів.

Проте, судом враховано, що відповідно до положень ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, дослідивши розрахунок, вказаний прокурором у позові та період нарахування пені, вважає його таким, що не узгоджується з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Здійснивши перерахунок пені за вказаний період за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «Ліга Закон» судом встановлено, що розмір неустойки за спірний період з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ становить 1 623 грн. 30 коп.

Отже, в решті позовних вимог про стягнення неустойки слід відмовити.

Що стосується вимоги про розірвання договору оренди, то судом враховано наступне:

За змістом частини дев`ятої статті 93 ЗК України та частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Така позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала в своїх рішеннях на тому, що реалізація позивачем належного йому права вимагати в судовому порядку розірвання договору оренди землі залежить від настання чи ненастання обставин, які зумовлюють виникнення такого права в силу положення договору чи вказівки закону і пов`язується з моментом виникнення таких обставин. Що ж до питання про наявність чи відсутність підстав для захисту права позивача у спірних правовідносинах, то вони пов`язані з існуванням чи відсутністю тих обставин, які мають наслідком зміну чи припинення відповідних договірних відносин у судовому порядку.

Згідно п. в) ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній станом на момент укладання договору оренди землі), встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної

ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

умови використання та цільове призначення земельної ділянки,

яка передається в оренду;

умови збереження стану об`єкта оренди;

умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 8.2. договору підставою для його припинення є: а) закінчення терміну дії; б) нецільового використання землі; в) систематичне порушення термінів внесення орендної плати; г) взаємна згода сторін; д) неможливість використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від сторін (форс мажор).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року зі справи №918/391/23 вказала, що за загальним правилом частини першої статті 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини другої статті 651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів.

Потрібно враховувати, що коли норма закону закінчується словами «якщо інше не встановлено законом або договором» (або інше подібне формулювання), як от в частині першій статті 651 ЦК України, то це означає, що правила спеціального закону або домовленість сторін договору можуть скасувати дію відповідної загальної правової норми шляхом запровадження іншого правила поведінки, розрахованого на ту ж саму фактичну ситуацію, на яку була розрахована така норма.

Утім, у частині другій статті 651 ЦК України використано дещо іншу формулу закінчення «та в інших випадках», що дозволяє зробити висновок, що правило, викладене у цій правовій нормі, не може бути скасоване (ані спеціальним законодавством, ані домовленістю сторін), а може бути винятково доповнене - спеціальним законодавством або домовленістю сторін.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом з питань регулювання відносин оренди земельних ділянок, встановлено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі» регулює порядок припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, згідно вказаної статті, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Систематична несплата земельного податку або орендної плати, з урахуванням положень ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Верховний Суд у складі Великої палати у своїй постанові від 20 листопада 2019 року зі справи №925/391/23 дійшов висновку, що правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.

Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби.

У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України.

У разі систематичної повної несплати орендної плати договір оренди землі підлягає розірванню на підставі п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, а в разі часткової несплати (недоплати) орендної плати на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується, що всупереч умовам договору оренди землі, відповідач фактично більше двох років (з 15 травня 2023 року по 15 червня 2025 року) не сплачував орендну плату у встановленому договором розмірі та у визначені договором строки.

Тобто, відповідач систематично порушував умови договору щодо сплати орендних платежів.

Вищенаведене є достатньою та самостійною підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Оскільки матеріалами справи підтверджується істотне порушення відповідачем своїх зобов`язань, у зв`язку з несплатою орендної плати, суд дійшов висновку, що вимога прокурора про розірвання договору оренди землі від 28 січня 2004 року в судовому порядку є правомірною та обґрунтованою.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі»).

Враховуючи положення ст. 34 Закону України «Про оренду землі», вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повернути земельні ділянки територіальній громаді Новодмитрівської сільської ради.

Щодо наявності підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах, господарський суд зазначає наступне:

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Враховуючи положення Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Системне тлумачення абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що Золотоніська окружна прокуратура зверталася з листами, у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Новодмитрівської сільської ради та до Головного управління ДПС в Черкаській області щодо виявлених порушень.

17 червня 2025 року Новодмитрівська сільська рада надіслала Золотоніській окружній прокуратурі листа, у якому повідомила, що за період з 15 травня 2023 року по 15 червня 2025 року заборгованість не сплачена. До листа був доданий розрахунок заборгованості та штрафних санкцій.

19 червня 2025 року Головне управління ДПС в Черкаській області надіслало Золотоніській окружній прокуратурі відповідь №4162/5/23-00-04-05-04 в якій в повідомило, що відповідач має заборгованість по сплаті податкового боргу за землю в сумі 533 509 грн. 37 коп. Крім того, відповідачем не подана податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2025 рік за земельні ділянки, розташовані в адмінмежах Новодмитрівської територіальної громади.

Листом від 20 червня 2025 року №02-03/1687 Новодмитрівська сільська рада повідомила Золотоніську окружну прокуратуру про те, що сільська рада не має можливості звернутися з позовом до суду, через відсутність фінансування.

23 червня 2025 року, на виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором було повідомлено позивача про підготовку та подачу позову до суду.

Отже, враховуючи нездійснення позивачем заходів для самостійного звернення до суду з позовом щодо захисту інтересів територіальної громади, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного сільськогосподарського риболовецько-промислового підприємства «Дніпровець», с. Домантове, Золотоніський район, Черкаська область, 19754, ідентифікаційний код 02799473, на користь Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області вул. Чернишевського, 19, с. Нова Дмитрівка, Золотоніський район, Черкаська область, 19734, ідентифікаційний код 26323373, 13 705 грн. 03 коп. основного боргу, 1 623 грн. 30 коп. - пені, 1 711 грн. 30 коп. - інфляційних втрат та 421 грн. 28 коп. - 3% річних.

3. Розірвати договір оренди земельної ділянки від 28 січня 2004 року зі змінами від 17 лютого 2009 року, що укладений між Золотоніською районною державною адміністрацією, Садовий проїзд, 8, м. Золотоноша, Черкаська область, 19700, ідентифікаційний код 04061197 та приватним сільськогосподарським риболовецько-промисловим підприємством «Дніпровець» с. Домантове, Золотоніський район, Черкаська область, 19754, ідентифікаційний код 02799473, предметом якого є земельні ділянки з кадастровим номером :18:001:0502 площею 8,2 га та з кадастровим номером :16:001:0502 площею 3,2 га.

4. Зобов`язати приватне сільськогосподарське риболовецько-промислове підприємство «Дніпровець» с. Домантове, Золотоніський район, Черкаська область, 19754, ідентифікаційний код 02799473, повернути територіальній громаді в особі Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області вул. Чернишевського, 19, с. Нова Дмитрівка, Золотоніський район, Черкаська область, 19734, ідентифікаційний код 26323373, земельну ділянку площею 8,2 га за кадастровим номером :18:001:0502.

5. Зобов`язати приватне сільськогосподарське риболовецько-промислове підприємство «Дніпровець» с. Домантове, Золотоніський район, Черкаська область, 19754, ідентифікаційний код 02799473, повернути територіальній громаді в особі Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області вул. Чернишевського, 19, с. Нова Дмитрівка, Золотоніський район, Черкаська область, 19734, ідентифікаційний код 26323373, земельну ділянку площею 3,2 га за кадастровим номером :16:001:0502.

6. Стягнути з приватного сільськогосподарського риболовецько-промислового підприємства «Дніпровець» с. Домантове, Золотоніський район, Черкаська область, 19754, ідентифікаційний код 02799473 на користь Черкаської обласної прокуратури, бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, ідентифікаційний код 02911119, р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України в м. Київ 9 640 грн. 67 коп. судового збору.

7. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідні накази після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 07 листопада 2025 року.

Суддя А.В. Васянович