ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

17 листопада 2025 року Справа № 915/539/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши матеріали клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) б/н від 13.11.2025 (вх. № 16018/25 від 14.11.2025) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи у справі

за позовом: Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, вул. Нікольська, буд. 73, м. Миколаїв, 54001

в інтересах держави в особі: Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, буд. 20, м. Миколаїв, 54027,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК», вул. Поштова, буд. 30-А, м. Миколаїв, 54036,

про: скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта нерухомості,

В провадженні Господарського суду Миколаївської області перебувала справа № 915/539/23 за позовом Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта нерухомості.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.10.2023 у справі № 915/539/23 (суддя Смородінова О.Г.) позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» (54036, м. Миколаїв, вул. Поштова, буд. 30-А; ідентифікаційний код 43028019) на кав`ярню з надбудовою другого поверху Літ. В-2, загальною площею 188,2 кв.м. по вул. Фалєєвській, 9А/1 в м. Миколаєві (запис 25.08.2021 за №43673026); зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» (54036, м. Миколаїв, вул. Поштова, буд. 30-А; ідентифікаційний код 43028019) усунути перешкоди в користуванні Миколаївській міській раді (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 26565573) земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху кав`ярні з надбудовою другого поверху загальною площею 48,8 кв.м. за адресою: вул. Фалєєвська. 9А/1, м. Миколаїв; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» (54036, м. Миколаїв, вул. Поштова, буд. 30-А; ідентифікаційний код 43028019) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 28; ідентифікаційний код 02910048; р/р UA0000340, , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) 5368,00 грн судового збору.

Рішення суду набрало законної сили 07.11.2023.

13.11.2023 на виконання вказаного рішення господарським судом було видано стягувачам відповідні накази.

14.11.2025 Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з клопотанням б/н від 13.11.2025 (вх. № 16018/25 від 14.11.2025) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи, в якому просить суд: тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника керівника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НК РОСТОК» Самойленко Оксана Юріївна ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) місто Миколаїв, ВУЛИЦЯ ПОШТОВА, будинок 30А, до виконання зобов`язань, покладених на нього наказом № 915/539/23 виданим 13.11.2023 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» (54036, м. Миколаїв, вул. Поштова, буд. 30-А; ідентифікаційний код 43028019) усунути перешкоди в користуванні Миколаївській міській раді (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 26565573) земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху кав`ярні з надбудовою другого поверху загальною площею 48,8 кв.м. за адресою: вул. Фалєєвська. 9А/1, м. Миколаїв.

Клопотання обґрунтоване, зокрема, тим, що відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем 22.01.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавцем 09.04.2025 на адресу боржника було направлено виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» Самойленко Оксана Юріївна ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на виклики не з`явилась, про причини неявки не повідомила виконавця. 04.06.2025 державним виконавцем направлено запит до Державної міграційної служби України, щодо надання інформації щодо видачі документу, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тощо) на ім`я керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ). За повідомленням Державної міграційної служби України від 18.07.2025 згідно інформаційно-комунікаційної системи ДМС, на ім`я Самойленко Сніжани Юріївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 03.12.2012 органом видачі 4801 терміном дії 03.12.2022, та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 03.07.2017 органом видачі 4812. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025, головуючим суддею для розгляду клопотання визначено суддю Семенчук Н.О.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.11.2025) було прийнято справу № 915/539/23 в частині розгляду клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) б/н від 13.11.2025 (вх. № 16018/25 від 14.11.2025) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи до провадження судді Семенчук Н.О.; розгляд клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) б/н від 13.11.2025 (вх. № 16018/25 від 14.11.2025) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи у справі № 915/539/23 призначено на 17.11.2025 о 09:45.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №180рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Приписами п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суд наголошує, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» є Самойленко Сніжана Юріївна, в той час як державний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - керівника боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» Самойленко Оксану Юріївну, тобто фактично іншу особу, яка не є керівником боржника у даній справі.

Водночас, судом враховано, що за текстом відповідного клопотання державний виконавець зазначає про те, що керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» є Самойленко Сніжана Юріївна (зазначаючи дату народження / ІНФОРМАЦІЯ_1 / та реєстраційний номер облікової картки платника податків /РНОКПП НОМЕР_1 / вказаної особи).

У прохальній частині заявленого клопотання державний виконавець просить суд застосувати відповідні обмеження до Самойленко Оксани Юріївни, водночас зазначаючи ті ж дату народження / ІНФОРМАЦІЯ_1 / та реєстраційний номер облікової картки платника податків /РНОКПП НОМЕР_1 / вказаної особи.

Крім того, з наданих до матеріалів клопотання доказів вбачається, що державним виконавцем відповідні запити та виклики оформлювалися саме щодо Самойленко Сніжани Юріївни.

За такого, суд вважає за можливе розглянути клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) б/н від 13.11.2025 (вх. № 16018/25 від 14.11.2025) як таке, що заявлене щодо обмеження у праві виїзду за межі України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» Самойленко Сніжани Юріївни.

Так, суд враховує, що відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, згідно якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи - боржника за межі України є винятковим заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, аналіз Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» дає можливість дійти висновку, що даним законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. Саме це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №331/8536/17).

При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Зважаючи на це, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

При розгляді вказаної категорії спорів виконавець повинен довести яким чином обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи забезпечить виконання рішення суду у даній справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції, тобто покарання за невиконання боржником рішення, а лише має на меті забезпечити виконання цього рішення суду.

Зі змісту роз`яснень Верховного Суду України в листі від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» вбачається, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, а також самого боржника за місцем реєстрації не свідчить про вчинення свідомих дій боржником (керівником боржника-юридичної особи), спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до вищевказаного листа Верховного Суду України однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, наявність самого лише зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника (керівника боржника-юридичної особи) у праві виїзду за кордон, якщо не доведений факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Оцінюючи наведені виконавцем доводи в обґрунтування подання, суд зазначає, що заявником не надано доказів, що боржник (керівник боржника - юридичної особи) свідомо та умисно вчиняє дії, які направлені на ухилення від виконання рішення, при цьому має можливість виконати своє зобов`язання.

Визначальним є також те, що у заяві не зазначено, яким саме чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника реально забезпечить виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.10.2023 у справі № 915/539/23, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції/покарання за невиконання боржником рішення, а має на меті реальне забезпечення виконання цього рішення суду.

При цьому сама по собі інформація стосовно того, що у керівника боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» Самойленко Сніжани Юріївни наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон не є підставою для застосування такого заходу як тимчасового обмеження у праві виїзду боржника.

Виконавцем також не надано доказів на підтвердження того, що боржником неодноразово перетинався державний кордон України.

При цьому, державним виконавцем не було зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме обмеження Самойленко Сніжани Юріївни у праві виїзду за кордон, яким-небудь чином вплине на виконання боржником рішення суду і буде сприяти знесенню самочинно збудованої прибудови до першого поверху кав`ярні з надбудовою другого поверху загальною площею 48,8 кв.м. за адресою: вул. Фалєєвська. 9А/1, м. Миколаїв.

Таким чином, державним виконавцем у поданні не наведено обставин із підтвердженням їх належними та допустимими доказами для застосування судом такого виключного заходу забезпечення виконання судового рішення, як обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон, позаяк надані виконавцем копії документів не можуть свідчити про вжиття всіх залежних від нього заходів примусового виконання рішення.

Наявність лише самого зобов`язання не є безумовною підставою звернення до суду з відповідним поданням.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) б/н від 13.11.2025 (вх. № 16018/25 від 14.11.2025) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи у справі № 915/539/23 щодо обмеження керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «НК РОСТОК» Самойленко Сніжани Юріївни у праві виїзду за межі України.

Таким чином, керуючись ст.ст. 337, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) б/н від 13.11.2025 (вх. № 16018/25 від 14.11.2025) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи у справі № 915/539/23 відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Ухвала господарського суду, у відповідності до п. 29 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.О. Семенчук