ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"13" листопада 2025 р. Справа №918/822/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Крейбух О.Г.

судді Коломис В.В.

розглянувши заяву представника СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" - адвоката Берковського Євгенія Олександровича про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на надання професійної правничої допомоги

за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 24.07.2025 у справі №918/822/23 (суддя Марач В.В.)

за заявою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська Аграрна Компанія" (35641, Рівненська обл., Дубенський район, с.Тараканів, вул.Свободи, буд.42, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" (35641, Рівненська обл., Дубенський район, с.Тараканів, вул.Колгоспна, буд.42, )

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 24.07.2025 у справі №918/822/23 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Листом від 23.10.2025 матеріали оскарження ухвали суду від 24.07.2025 у справі №918/822/23 повернуто до Господарського суду Рівненської області.

27.10.2025 через систему "Електронний суд" представником СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" - адвокатом Берковського Євгенія Олександровича було подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на надання професійної правничої допомоги.

Листом від 29.10.2025, в порядку п.17.9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, витребувано матеріали оскарження ухвали суду від 24.07.2025 у справі №918/822/23 з Господарського суду Рівненської області.

04.11.2025 матеріали оскарження ухвали надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою від 10.11.2025 розгляд заяви представника СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" - адвоката Берковського Євгенія Олександровича про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на надання професійної правничої допомоги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. Запропоновано ОСОБА_2 подати до суду апеляційної інстанції свої заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення у строк до 12.11.2025.

11.11.2025 через підсистему "Електронний суд" ОСОБА_3 було подано заперечення щодо відшкодування судових витрат, у яких останній звертає увагу, що у поданій заяві жодних аргументованих доводів щодо співмірності заявленої суми до відшкодування у розмірі 30000,00тис.грн заявником не наведено. Жодних заяв по суті СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" та його представником адвокатом Берковським Є.О. у справі №918/822/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 24.07.2025 - до суду не подано. Участь у засіданні в режимі відеоконференції заявником - не потребує значних затрат часу та зусиль.

Просить суд відмовити в задоволенні заяви представника СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" адвоката Берковського Є.О. про стягнення судових витрат у справі №918/822/23 з В.Лисака у сумі 30000,00грн та максимально зменшити витрати до стягнення з мотивів поданих заперечень та врахуванням вимог частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд звертає увагу на те, що додаткове судове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

В той же час колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги те, що Верховний Суд, вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, послідовно і логічно зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

- практична реалізація принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3)доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України) (пункт 97 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21);

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 додаткової постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);

- у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/9024/21, від 11.01.2024 у справі №924/423/23). З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат;

- застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (постанови Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №295/3068/20, від 18.01.2024 у справі №927/885/17);

- додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною першою статті 221 ГПК України (пункт 7.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21);

- щодо заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та/чи подання доказів, то процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22);

- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №620/2936/20);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц);

- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18);

У зв`язку із викладеним, якщо справа в суді апеляційної інстанції розглядається з повідомленням учасників справи, заява про відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції, за винятком витрат щодо сплаченого нею судового збору, має бути зроблена до закінчення судових дебатів, а відповідні докази - надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення (апеляційним судом).

Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

Подібні висновки щодо питання відшкодування судових витрат викладені у постановах Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №910/2891/20, від 22.06.2022 у справі №922/2339/21, від 13.09.2022 у справі №908/273/21, від 04.10.2022 у справі №914/2380/21.

При цьому варто зазначити, що норми ГПК України не обмежують сторін у праві (можливості) подати разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та заявити, зокрема, усно до закінчення судових дебатів, про відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Водночас, представник СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" не виконані усі вимоги вказаного процесуального законодавства, оскільки клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (єдиний докумет поданий в апеляційному провадженні представником СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія") не містить заяву про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагають приписи чинного процесуального законодавства.

Крім того, відповідно до протоколу судового засідання, на якому був присутній представник СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія", останній не робив також й усної заяви про відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції до закінчення судових дебатів та про намір подати докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення (постанови) апеляційним господарським судом.

Отже, СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" пропустило один з обов`язкових етапів практичної реалізації принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Незаявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. При цьому сам по собі факт подання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом встановленого законом п`ятиденного строку не змінює обов`язку заявника надати письмово, або зробити усно заяву про подачу доказів понесення судових витрат до судових дебатів.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 07.02.2024 у справі №910/216/23.

Оскільки представник СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" не заявив на виконання вимог статті 221 та частини 8 статті 129 ГПК України щодо подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст.126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви представника СТОВ "Дубенська Аграрна Компанія" про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Коломис В.В.