ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Справа № 918/501/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Розізнана І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 (повний текст - 11.07.2025) у справі №918/501/25 (суддя Мовчун А.І.)

за позовом Адвокатського бюро "Братів Федорових"

до Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича

про стягнення коштів у розмірі 65000,00 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25 задоволено позов Адвокатського бюро "Братів Федорових" до Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича про стягнення коштів у розмірі 65000,00 грн. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Продоуса Володимира Васильовича на користь Адвокатського бюро "Братів Федорових" 15000 грн 00 коп основного боргу, 50000 грн 00 коп штрафу та 2422 грн 40 коп судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа-підприємець Продоус Володимир Васильович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою. Одночасно з поданням апеляційної скарги, апелянт просив суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що позивач не надав доказів виконаної роботи, не роз`яснив йому право заявника за судовим наказом звернутися до суду із такими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Також зазначає, що позивачем було додано скан-копії Договору та Додаткової угоди, які в порушення частини 3 статті 207 ЦК України, містять відтворення підпису Адвокатського Бюро без письмової згоди на це відповідача, а тому вважає, що договір є нікчемним (не підписаний), і підстави для задоволення вимог відсутні.

Окрім того апелянт зазначає, що за умовами Договору штрафні санкції є неспівмірними заявленій до стягнення суми зобов`язання, оскільки наслідки невиконання Клієнтом зобов`язання вочевидь більш вигідні для адвоката, ніж належне виконання такого зобов`язання, а розмір штрафних санкції втричі більший ніж сума, що підлягає сплаті.

Також вказує, що за умовами Договору розмір гонорару є нерозумним та занадто високим лише за написання заяви про скасування судового наказу, тому штрафні санкції, за таких умов Договору, є фактично засобом надмірного збагачення. Відтак, штрафні санкції передбачені таким Договором підлягають зменшенню на 99%.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №918/501/25 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г.

21.08.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

28.08.2025 матеріали справи надійшли до апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25 - залишено без руху. Надано Фізичній особі-підприємцю Продоусу Володимиру Васильовичу 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме - надати обґрунтоване клопотання з зазначенням інших обставин щодо поважності причин пропуску строку на подання апеляційної скарги.

10.09.2025 до суду від Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича, на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.09.2025, з огляду на перебування у відпустці судді - члена колегії Крейбух О.Г., з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №918/501/25.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №918/501/25 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 поновлено Фізичній особі-підприємцю Продоусу Володимиру Васильовичу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25. Зупинено дію рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у строк до 03.10.2025 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

19.09.2025 через систему "Електронний суд" від Адвокатського бюро "Братів Федорових" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві зазначає, що згідно п. 2.2 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги Клієнт сплачує Виконавцю залишок гонорару у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн виключно по факту ухвалення судом рішення про скасування судового наказу, визначеного у п.1 цієї угоди. Таким чином, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір) визначено у наявному Договорі про надання правової допомоги №14/04/25 та Додатковій угоді №1.

Звертає увагу суду, що чинним законодавством не встановлено недійсності правочину, вчиненого не у письмовій формі для правовідносин даного виду.

Окрім того зазначає, що на виконання даного правочину відповідачем було сплачено аванс у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, що підтверджується платіжною інструкцією, що за своєю природою є конклюдентними діями, а також просить суд звернути увагу, що у листуванні позивачем визнано борг.

Вказує, що в даній справі не вирішується питання відшкодування витрат на правову допомогу, що регулюється ст.126 ГПК України, а вирішується питання оплати за фактично надані послуги за господарським договором між двома суб`єктами господарювання, а тому позовні вимоги у даній справі про стягнення гонорару у заявленому розмірі є обґрунтованими та відповідають фундаментальному принципу - свободи договору.

На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

14.04.2025 між Адвокатським бюро "Братів Федорових" (далі - виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Продоусом Володимиром Васильовичем (далі - клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 14/04/25 (далі - договір).

Клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду послуги з правової допомоги. Перелік послуг з правової допомоги та їх вартість (гонорар) визначається додатковою угодою до цього договору (п.п. 1.1., 1.2 договору).

Між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 14.04.2025 (далі - додаткова угода).

Згідно п. 1 вказаної додаткової угоди клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання, на умовах, викладених в договорі, надати клієнту за винагороду послуги із скасування судового наказу Господарського суду Рівненської області від 26.03.2025 у справі №918/254/25, а саме: підготовка та подання заяви про скасування судового наказу, представництво клієнта в господарському суді в ході розгляду заяви про скасування судового наказу, подання заяв, скарг, клопотань, пов`язаних із розглядом справи про скасування судового наказу.

За послуги, передбачені п.1 цієї додаткової угоди, клієнт сплачує виконавцю винагороду (гонорар) у розмірі, що становить 16000,00 грн, у наступному порядку:

2.1. Клієнт сплачує виконавцю аванс у розмірі 1000,00 грн в момент укладення договору. У разі несплати авансу, даний договір є розірваним та не підлягає виконанню сторонами.

2.2. Клієнт сплачує виконавцю залишок гонорару у розмірі 15000,00 грн виключно по факту ухвалення судом рішення про скасування судового наказу, визначеного у п. 1 цієї угоди.

Пунктом 3 додаткової угоди сторони дійшли згоди, що гонорар, згідно п. 2.2 цієї угоди, оплачується протягом двох календарних днів з моменту опублікування або направлення в Електронний кабінет ЄСІТС, або направлення клієнту в додаток "Дія" копії ухвали про скасування судового наказу, визначеного у п. 1 цієї угоди.

На виконання умов договору та додаткової угоди відповідачем було сплачено аванс у розмірі 1 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL758302 від 14.04.2025.

В свою чергу, позивачем було надано послуги, передбачені договором та додатковою угодою, а саме підготовлено та подано до Господарського суду Рівненської області заяву про скасування судового наказу у справі № 918/254/25.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.04.2025 у справі № 918/254/25 судовий наказ, передбачений у п.1 додаткової угоди № 1, скасовано, про що боржника було проінформовано у месенджер на підтвердження чого до матеріалів справи долучена роздруківка листування у месенджері "Viber".

Пунктом 9.3. договору сторони дійшли згоди, що всі листування у месенджерах "Viber", "Telegram", "WhatsApp" є офіційним листуванням та має рівну юридичну силу.

Однак, в порушення пунктів 2.2., 3. додаткової угоди № 1, відповідач не оплатив наданих послуг з правової допомоги в сумі 15000,00 грн.

Крім того, згідно п. 7.2. договору, у випадку порушення клієнтом умов договору в частині оплати наданих послуг за цим договором, виконавець має право вимагати у клієнта сплату штрафу у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Так, у зв`язку із тривалим порушенням умов договору в частині оплати наданих послуг, 01.05.2025 відповідачу було направлено вимогу у якій, керуючись п.7.2. договору, у випадку несплати гонорару у строк до 02.05.2025, позивач просив сплатити штраф у розмірі 50000 грн, проте вимога була проігнорована, через що позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу.

12.05.2025 Господарським судом Рівненської області видано судовий наказ у справі №918/408/25 про стягнення з відповідача на користь Адвокатського бюро "Братів Федорових" 15000,00 грн основного боргу, 50000,00 грн штрафу та 302,80 грн судового збору.

27.05.2025 відповідач звернувся до Господарського суду Рівненської області із заявою про скасування судового наказу від 12.05.2025.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.06.2025 судовий наказ від 12.05.2025 у справі № 918/408/25 про стягнення з відповідача на користь Адвокатського бюро "Братів Федорових" 15000,00 грн основного боргу, 50000,00 грн штрафу та 302,80 грн судового збору скасовано.

Також ухвалою роз`яснено Адвокатському бюро "Братів Федорових", що згідно ч. 3 ст. 158 ГПК України у разі скасування судового наказу заявник не позбавлений права звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача гонорару за надані послуги правової допомоги у розмірі 15000 грн та штрафу у розмірі 50000 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново - господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України в рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво, або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід зазначити, що договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, порядок укладення та виконання якого, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п.9.3. Договору, сторони дійшли згоди, що всі листування у меседжерах "Viber", "Telegram", "WgatsApp" є офіційним листуванням та мають рівну юридичну силу.

Згідно з п.9.4. Договору, Даний договір може бути укладений засобами поштового, електронного зв`язку, шляхом обміну підписаними екземплярами, або сканованими копіями, договору. В такому випадку Договір вважається укладеним з моменту отримання Виконавцем підписаного Клієнтом екземпляру договору.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги сторони дійшли згоди, що гонорар, згідно п.2.2. цієї угоди, оплачується на протязі двох календарних днів з моменту опублікування, або направлення в Електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, або направлення Клієнту в додаток "Дія" копії ухвали про скасування судового наказу, визначеного у п.1 цієї угоди.

Таким чином, строк оплати гонорару є визначеним.

Окрім того згідно відомостей сайту Судової влади в Україні ухвала Господарського суду Рівненської області від 14.04.2025 року про скасування судового наказу була опублікована - 14.04.2025 року. Разом з тим про винесення ухвали було повідомлено позивачем відповідача особисто в месенджері "Viber" і в подальшому відповідач у листуванні обіцяв сплатити послуги, що свідчить про визнання ним боргу.

Згідно з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження N 14-144цс18) "не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від установлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами".

Зважаючи на те, що у даній справі сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, відповідач оплатив авансову частину гонорару в сумі 1000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL758302 від 14.04.2025, позивач надав послуги в обумовленому обсязі і досягнуто бажаного результату, відповідач визнав борг та зобов`язувався його сплатити, з урахуванням висновків Верховного Суду та норм права, даний договір не може бути визнаний неукладеним після його повного виконання.

Доводи відповідача про те, що позивач не надав акт про надані послуги - є безпідставними, оскільки підтвердження надання послуг актом не передбачені умовами договору.

Таким чином оскільки боржник в месенджері визнав заборгованість, проте станом на дату подання позовної заяви послуги не оплатив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність заявленої вимоги у розмірі 15000,00 грн гонорару за надані послуги і така вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст.230 Господарського кодексу України).

Так, пунктом 7.2. договору передбачено, що у випадку порушення клієнтом умов договору в частині оплати наданих послуг за цим договором, виконавець має право вимагати у клієнта сплату штрафу у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Господарський суд Рівненської області дійшов висновку, що вимога позивача до відповідача щодо сплати штрафу у розмірі 50000,00 грн є законною та обгрунтованою, однак колегія суддів з даного приводу зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зробив висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, Суд не вбачає підстав для відступу від аналогічної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 щодо застосування, зокрема, положень частини третьої статті 551 ЦК України із висновком, що можливість зменшення заявленої до стягнення пені залежить виключно від оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості доводів і заперечень сторін.

Колегія суддів вважає, що за умовами Договору штрафні санкції у розмірі 50000 грн є неспівмірними заявленій до стягнення сумі зобов`язання, оскільки розмір штрафних санкції значно більший ніж сума, що підлягає сплаті.

З огляду на що, оцінивши доводи сторін, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в даній справі, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача, а стягнення з відповідача штрафу в повному обсязі призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача, а тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України виняткових підстав для застосування дискреційних повноважень суду щодо зменшення заявленої до стягнення суми штрафу на 50%, тобто про стягнення з відповідача 25000 грн (50000 грн - 50%) штрафу.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації") одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини та вищенаведені норми, дійшла висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича на користь Адвокатського бюро "Братів Федорових" 15000 грн гонорару за надані послуги та 50% штрафу, що становить 25000 грн; в решті позовних вимог відмовляє.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то на підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Продоуса Володимира Васильовича на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25 задоволити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25 в частині стягнення штрафу шляхом його зменшення до 25000 грн.

Викласти п. 2 рішення Господарського суду Рівненської області від 10.07.2025 у справі №918/501/25 у наступній редакції:

"Стягнути з Фізичної особи - підприємця Продоуса Володимира Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Адвокатського бюро "Братів Федорових" (01054, м. Київ, вул. Пирогова, буд. 10- Г, офіс 14, ) 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп основного боргу, 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп штрафу та 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору".

. судового збору за апеляційний перегляд рішення.3. Видачу наказів доручити Господарському суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.11.2025.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Розізнана І.В.