РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025Справа № 910/10917/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ КОНСАЛТИНГ ГРУП»

до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство»

про стягнення 54 979,03 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ КОНСАЛТИНГ ГРУП» до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення 54 979,03 грн, яка обґрунтована невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати заборгованості за надані позивачем послуги згідно з умовами договорів про надання правової допомоги від 05.04.2023 №№ 15, 16, 17, 18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10917/25, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, а також заяв/клопотань та пояснень.

18.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

29.09.2025 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Будь-яких інших заяв по суті спору від сторін до суду не надходило.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.04.2023 між Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» (надалі - клієнт, відповідач) та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ КОНСАЛТИНГ ГРУП» (надалі - адвокатське об`єднання, позивач) укладено договори про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18.

Згідно з п. 1.1. договору про надання правової допомоги № 15, клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу щодо захисту інтересів клієнта щодо стягнення/повернення єгипетських фунтів, що були заблоковані на рахунках в Зовнішекономбанку СРСР.

Згідно з п. 1.1. договору про надання правової допомоги № 16, клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу/захист інтересів клієнта щодо стягнення/повернення фунтів стерлінгів, що були заблоковані на рахунках в Зовнішекономбанку СРСР.

Згідно з п. 1.1. договору про надання правової допомоги № 17, клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу/захист інтересів клієнта щодо стягнення/повернення доларів США, що були заблоковані на рахунках в Зовнішекономбанку СРСР.

Згідно з п. 1.1. договору про надання правової допомоги № 18, клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу/захист інтересів клієнта щодо стягнення/повернення Індійських рупій, що були заблоковані на рахунках в Зовнішекономбанку СРСР.

В п. 4.1. договорів про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18 сторонами узгоджено перелік та вартість юридичних послуг.

Відповідно до п. 4.2 договорів про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18, крім вартості юридичних послуг, зазначених у п.4.1. цього Договору, у випадку отримання рішення суду на користь клієнта, останній сплачує адвокатському об`єднанню «гонорар успіху», розмір якого складає 80% від юридичних послуг, протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати прийняття судом такого рішення.

Згідно з п. 4.3 договорів про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18, крім вартості юридичних послуг та «гонорару успіху», зазначених в п. 4.1, 4.2. цього Договору, у випадку отримання клієнтом грошових коштів, які стягуються по цьому договору, останній сплачує адвокатському об`єднанню «гонорар», розмір якого складає 10% від стягненої суми, протягом 10 (десять) календарних днів з дати зарахування грошових коштів на рахунок клієнта.

Відповідно до п. 4.5 договорів про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18, за результатами надання юридичної допомоги складається Акт приймання-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги.

Клієнт зобов`язаний перерахувати суму, зазначену в акті приймання-передачі наданих послуг протягом 60 календарних днів з моменту підписання такого акту на рахунок адвокатського об`єднання (п. 4.7. договорів про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18).

У травні 2024 року адвокатське об`єднання зверталося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення 333 000,00 грн заборгованості за надані згідно з договорами про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18 від 05.04.2023 юридичні послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі № 910/5771/24, яке набрало законної сили 15.10.2024, вищевказаний позов Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ КОНСАЛТИНГ ГРУП» задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код: 01125614) на користь Адвокатського об`єднання «Лігал консалтинг груп» (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд.32, офіс 8; ідентифікаційний код: 44746068) суму основного боргу у розмірі 333000 (триста тридцять три тисячі) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 4312 (чотири тисячі триста дванадцять) грн 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 10052 (десять тисяч п`ятдесят дві) грн 69 коп. та судовий збір у розмірі 5210 (п`ять тисяч двісті десять) грн 48 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає про прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання, яке встановлене у судовому рішенні у справі № 910/5771/24, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за загальний період прострочення з 24.08.2024 по 01.09.2025.

Відповідач надав до суду пояснення, у яких заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що питання відповідальності відповідача за порушення грошових зобов`язань за договорами про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18 від 05.04.2023 вже вирішене у справі № 910/5771/24. На думку відповідача, повторне нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу після ухвалення судового рішення фактично означає застосування статті 625 Цивільного кодексу України до іншого зобов`язання - обов`язку виконати судове рішення. Відтак, повторне пред`явлення позову про стягнення вказаних компенсаційних нарахувань за період після ухвалення рішення суду є неправомірним, оскільки не ґрунтується на діючому договірному зобов`язанні, а фактично призводить до покладення на відповідача подвійної відповідальності за одне й те ж саме порушення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Даний спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договорами про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18 від 05.04.2023.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2024 у справі № 910/5771/24, яке набрало законної сили 15.10.2024, стягнуто з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код: 01125614) на користь Адвокатського об`єднання «Лігал консалтинг груп» (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд.32, офіс 8; ідентифікаційний код: 44746068) суму основного боргу у розмірі 333000 (триста тридцять три тисячі) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 4312 (чотири тисячі триста дванадцять) грн 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 10052 (десять тисяч п`ятдесят дві) грн 69 коп. та судовий збір у розмірі 5210 (п`ять тисяч двісті десять) грн 48 коп.

Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що відповідач має перед позивачем непогашену заборгованість у загальному розмірі 333000,00 грн за надані згідно з договорами про надання правової допомоги №№ 15, 16, 17, 18 від 05.04.2023 юридичні послуги. Крім того, встановлено, що відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги на суму 333000,00 грн у строк до 18.03.2024. За таких обставин, з відповідача на користь позивача у межах судової справи № 910/5771/24, крім вказаної суми основної заборгованості, було стягнуто також 3% річних у розмірі 4312,62 грн та інфляційні втрати у розмірі 10052,69 грн за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 19.03.2024 по 23.08.2024.

У даному випадку господарський суд виходить з того, що принцип юридичної визначеності є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, оскільки на момент розгляду даної справи набрало законної сили судове рішення у справі № 910/5771/24, тому обставини, які були встановлені під час розгляду цієї справи, не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Щодо заперечень відповідача, то суд зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст. 625 ЦК України.

Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Отже, по день фактичного виконання судового рішення, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних.

Так, позивач просить стягнути з відповідача за період прострочення з 24.08.2024 по 01.09.2025 компенсаційні нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме:

1) за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором про надання правової допомоги № 15 від 05.04.2023 - 19 755,58 грн інфляційних втрат та 4514,44 грн 3% річних;

2) за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором про надання правової допомоги № 16 від 05.04.2023 - 5644,45 грн інфляційних втрат та 1289,84 грн 3% річних;

3) за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором про надання правової допомоги № 17 від 05.04.2023 - 5644,45 грн інфляційних втрат та 1289,84 грн 3% річних;

4) за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором про надання правової допомоги № 18 від 05.04.2023 - 13 707,95 грн інфляційних втрат та 3132,48 грн 3% річних.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочення з 24.08.2024 по 01.09.2025, встановив правильність визначених сум 3% річних, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині на загальну суму 10 226,60 грн.

Щодо інфляційних втрат, то суд зазначає, що зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Судом встановлено, що інфляційні втрати визначено позивачем неправильно, а саме без урахування періодів часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці.

Так, за перерахунком суду, сума інфляційних втрат за визначений позивачем період прострочення становить 19 422,07 грн за договором про надання правової допомоги № 15 від 05.04.2023, 5549,16 грн за договором про надання правової допомоги № 16 від 05.04.2023, 5549,16 грн за договором про надання правової допомоги № 17 від 05.04.2023 та 13 476,54 грн за договором про надання правової допомоги № 18 від 05.04.2023, що в загальній сумі складає 43 996,93 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі, - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему Електронний суд до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 грн (3028,00 грн* 0,8).

Таким чином, суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права на звернення до суду із відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (вул. Павлівська, 29, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 01125614) на користь Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ КОНСАЛТИНГ ГРУП» (вул. Костянтинівська, 32, оф. 8, м. Київ, 04071; ідентифікаційний код 44746068) 10 226,60 грн 3% річних, 43 996,93 грн інфляційних втрат та 2 388,98 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 10.11.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко