ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" листопада 2025 р. Справа № 924/749/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши у залі судового засідання №205 справу

за позовом фізичної особи-підприємця Матякіної Олесі Олександрівни, м. Теплодар Одеської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІАР Україна", м. Хмельницький

про стягнення 10500000 грн.

Представники сторін:

позивача: Чукітова В. В. за ордером від 15.08.2025р.;

відповідача: Палінчак А.О. за ордером від 09.09.2025р.

У судовому засіданні 11.11.2025р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

25.07.2025р. ухвалою Господарського суду Хмельницької області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

14.10.2025р. постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІАР Україна" про стягнення з відповідача 10500000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилаючись на окремі положення ЦК України, зокрема, відзначає, що між ФОП Матякіною Олесею Олександрівною та товариством з обмеженою відповідальністю "ВІАР Україна" було досягнуто домовленості про поставку текстилю. На виконання умов домовленості, позивачем було здійснено оплату за вказаний товар (текстиль) на відкритий в акціонерному банку «Укргазбанк» рахунок відповідача в сумі 10500000 грн. (десять мільйонів п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

Як вказав позивач, ФОП Матякіна О.О. та ТОВ «ВІАР Україна» уклали договір поставки шляхом обміну рахунками з оплатами зазначених рахунків, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. У зв`язку з тим, що у ФОП Матякіної О.О. відпала необхідність у даному товарі, у позивача виникло право вимагати від ТОВ "ВІАР Україна" повернення попередньої плати, сплаченої на рахунок відповідача. Відповідачу направлено претензію за вих. №1 від 27.06.2025р., згідно з якою позивач просив відповідача повернути грошові кошти, сплачені в якості попередньої оплати за товар, в розмірі 10500000 грн. 00 коп., яку залишено відповідачем без задоволення.

За таких обставин, позивач просить суд задовольнити позов.

Представником відповідача подано до суду відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач, зазначає, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, з огляду на те, що, зокрема, у своїй позовній заяві позивач зазначає, що сторони уклали договір поставки шляхом обміну рахунками та оплатами зазначених рахунків.

Однак, відзначено відповідачем, позивачем не надано жодного доказу укладення такого договору, не вказано, які строки поставки товару обговорювались, а також не зазначено, який саме товар та у якій кількості відповідач мав передати за договором поставки. Відповідно, відсутні істотні умови договору (предмет, кількість, ціна, строки), що унеможливлює виникнення господарських зобов`язань.

Також відповідач звертає увагу, що істотною умовою договору поставки є оплата за вже наданий товар. Тобто, між сторонами не укладалося жодного письмового договору поставки, як того вимагає ст. 208 Цивільного кодексу України, а також не було дотримано інших істотних умов договору поставки. Відтак, відповідач вважає, що позивачем не доведено той факт, що відповідач не виконав умови договору.

Таким чином, відповідач, посилаючись на окремі положення ЦК України, вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали свої позиції, раніше викладені у заявах по суті справи.

Перелік обставин, які є предметом доказування; доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

Відповідно до листа Хмельницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» від 28.10.2025р., а також згідно з платіжними інструкціями № 19 від 15.08.2023р., № 23 від 16.08.2023р., № 25 від 16.08.2023р., № 29 від 16.08.2023р., № 34 від 17.08.2023р., № 35 від 17.08.2023р., № 36 від 17.08.2023р., № 37 від 17.08.2023р., № 39 від 17.08.2023р., № 40 від 18.08.2023р., № 41 від 18.08.2023р., № 42 від 18.08.2023р., № 46 від 21.08.2023р., № 48 від 22.08.2023р., № 52 від 23.08.2023р., позивачем було перераховано на відкритий в акціонерному банку «Укргазбанк» рахунок відповідача (з призначенням платежу «оплата за текстиль», з посиланням на рахунки за період з 15.08.2023р. по 23.08.2023р.) загалом 10500000 грн.

Відповідачу направлено претензію за вих. № 1 від 27.06.2025р., згідно з якою позивач просив відповідача повернути грошові кошти, сплачені в якості попередньої оплати за товар, в розмірі 10500000 грн. 00 коп.

Також у претензії зазначено, що внаслідок пред`явлення претензії до виконання обов`язку з поставки товару у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦПК України, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Зазначену претензію було надіслано на юридичну адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до фіскального чеку претензію за вих. № 1 від 27.06.2025р. було надіслано 30.06.2025р.

Крім того, на підтвердження своїх доводів сторони посилаються, зокрема, на копії витягу від 23.07.2025р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, опису вкладення до листа від 30.06.2025р. тощо.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказав позивач, ФОП Матякіна О.О. та ТОВ «ВІАР Україна» уклали договір поставки шляхом обміну рахунками з оплатами зазначених рахунків. При цьому, відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Разом з тим, судом відзначається, що відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як встановлено судом, відповідно до листа Хмельницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» від 28.10.2025р., а також згідно з платіжними інструкціями № 19 від 15.08.2023р., № 23 від 16.08.2023р., № 25 від 16.08.2023р., № 29 від 16.08.2023р., № 34 від 17.08.2023р., № 35 від 17.08.2023р., № 36 від 17.08.2023р., № 37 від 17.08.2023р., № 39 від 17.08.2023р., № 40 від 18.08.2023р., № 41 від 18.08.2023р., № 42 від 18.08.2023р., № 46 від 21.08.2023р., № 48 від 22.08.2023р., № 52 від 23.08.2023р., позивачем було перераховано на відкритий в акціонерному банку «Укргазбанк» рахунок відповідача (з призначенням платежу «оплата за текстиль», з посиланням на рахунки за період з 15.08.2023р. по 23.08.2023р.) загалом 10500000 грн.

Однак, станом на час подання позову та прийняття рішення в матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували факт передачі товариством з обмеженою відповідальністю "ВІАР Україна" позивачеві товару на вищевказану суму.

При цьому, правові підстави для утримання відповідачем грошових коштів у сумі 10500000 грн. (отриманих ним від позивача у період з 15.08.2023р. по 23.08.2023р.) відсутні.

Частинами 1, 2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги вищевказані положення закону, враховуючи встановлені судом факти, зміст позову, судом констатується, що з огляду на відсутність станом на час подання позову та прийняття рішення правових підстав для утримання відповідачем грошових коштів у сумі 10500000 грн. (отриманих ним від позивача у період з 15.08.2023р. по 23.08.2023р.), незалежно від змісту інших доводів учасників процесу, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Водночас, судом враховано, що відповідачем, який не заперечує факту отримання від позивача 10500000 грн., не надано доказів, які би засвідчували факт передачі товариством з обмеженою відповідальністю "ВІАР Україна" позивачеві товару на вищевказану суму чи повернення означеної грошової суми фізичній особі-підприємцю Матякіній Олесі Олександрівні.

При прийнятті рішення взято до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати 126000 грн. судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВІАР Україна" (м. Хмельницький, вул. Вокзальна, буд. 56, кв.81, ідентифікаційний код 44680421) на користь фізичної особи-підприємця Матякіної Олесі Олександрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 10500000 грн. (десять мільйонів п`ятсот тисяч гривень 00 коп.); 126000 грн. (сто двадцять шість тисяч гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.11.2025 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 1 прим.: 1 - до справи;

Позивачу та відповідачу надіслати рішення до електронного кабінету Електронного суду.