ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 листопада 2025 року Справа № 903/901/25

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу

за позовом: фізичної особи-підприємця Окунєва Антона Сергійовича

до відповідача: фізичної особи-підприємця Міцкевича Богдана Віталійовича

про стягнення 324946,52 грн,

за участі представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть спору: 10.09.2025 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Окунєва Антона Сергійовича до фізичної особи-підприємця Міцкевича Богдана Віталійовича про стягнення 324946,52 грн, з них 270204 грн основного боргу, 36313,17 грн інфляційних втрат, 7 % річних в розмірі 18429, 35 грн.

При обґрунтуванні позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №01/07/24 від 01.07.2024 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар на підставі видаткових накладних №198 від 03.07.2024, №205 від 12.07.2024, №215 від 22.07.2024, № 219 від 29.07.2024, №235 від 12.08.2024.

Ухвалою суду від 15.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.10.2025. Запропоновано позивачу конкретизувати прохальну частину позовної заяви (предмет позову) з зазначенням окремо основної суми боргу, інфляційних втрат, 7% річних у відповідності до тексту позову та поданого розрахунку. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України(далі ГПК України) не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.

22.09.2025 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про конкретизацію позовних вимоги та вважати їх наступними: «Стягнути з ФОП Міцкевича Богдана Віталійовича на користь ФОП Окунєва Антона Сергійовича кошти за прострочення оплати за договором поставки в розмірі 324 946, 52 грн, в тому числі основний борг в розмірі 270 204 грн, інфляційні втрати в розмірі 36 313, 17 грн, 7 % річних в розмірі 18 429, 35 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: 4874, 20 грн судового збору та 15 000 грн оплати за надану професійну правничу допомогу, що в загальному розмірі становить 19874, 20 грн. Дану заяву суд прийняв та долучив до матеріалів справи.

Позивач та відповідач не з`явились у судове засідання 15.10.2025, причини неявки суду не повідомили, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвалу суду від 15.09.2025 доставлено позивачу 17.09.2025) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвалу суду від 15.09.2025 отримано відповідачем 19.09.2025).

Ухвалою суду від 15.10.2025 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 05.11.2025.

Позивач та відповідач у судове засідання 05.11.2025 не прибули причини неявки суду не повідомили, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвалу суду від 15.10.2025 доставлено позивачу 15.10.2025) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвалу суду від 15.10.2025 отримано відповідачем 21.10.2025).

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

установив:

01.07.2024 року між ФОП Окунєв Антон Сергійович (Постачальник) та ФОП Міцкевич Богдан Віталійович (Покупець) було укладено договір поставки № 01/07/24, відповідного до якого Постачальник взяв на себе зобов`язання поставити товар, а Покупець - прийняти та оплатити його у визначені договором строки(далі - Договір) (а.с. 9-11).

Загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії Товару за всіма накладними до даного Договору (пункт 2.3 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору Постачальник повинен поставити Товар Покупцю у строк погоджений Сторонами як строк поставки.

Відповідно до п. 3.5 сторонами погоджено, що поставка партії товару може здійснюватися Постачальником в декілька етапів.

Відповідно до п. 6.1 Сторони погодили наступні умови оплати за товар: оплата проводиться по факту отримання партії Товару, але не пізніше ніж 10 днів з дня отримання Покупцем Товару.

Розрахунок за Товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника (пункт 6.2.-6.3 Договору).

У відповідності до п.7.1 Договору за несвоєчасне або неналежне виконання зобов`язань по цьому Договору винна Сторона відшкодовує іншій завдані цим збитки.

Згідно п. 7.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого Товару, відповідно до п. 6.1 даного договору, Покупець оплачує Постачальнику штраф у розмірі 7 % (семи відсотків) місячних від суми строкової заборгованості у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості і це обмежується строком передбаченим ст. 232 ГК України.

Сторони домовилися, що усі спори, які виникнуть між ними при виконанні умов цього Договору, будуть вирішуватися шляхом переговорів. Якщо Сторони будуть неспроможні врегулювати спір шляхом переговорів, то такий спір підлягає вирішенню Господарським судом відповідно до чинного законодавства (пункти 9.2.- 9.3 Договору).

За змістом пункту 10.1 Договору цей договір вступає в силу з дати його підписання і діє до 01 липня 2025 року. Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії Договору, жодна зі Сторін не заявить про його розірвання, Договір вважається продовженим на наступний рік на тих самих умовах.

Договір підписаний повноважними представниками сторін без будь-яких зауважень.

У подальшому, на виконання умов Договору, позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято товар на загальну суму 270204 грн, а саме (а.с.12-17):

- 03.07.2024 Постачальник поставив товар Покупцю на суму 32553 гривні, що підтверджується видатковою накладною № 198 від 03 липня 2024 року.

- 12.07.2024 Постачальник поставив товар Покупцю на суму 31638 гривень, що підтверджується видатковою накладною № 205 від 12 липня 2024 року.

- 22.07.2024 Постачальник поставив товар Покупцю на суму 34750 гривень, що підтверджується видатковою накладною № 215 від 12 липня 2024 року.

- 29.07.2024 Постачальник поставив товар Покупцю на суму 79024 гривні, що підтверджується видатковою накладною № 219 від 29 липня 2024 року.

- 12.08.2024 року Постачальник поставив товар Покупцю на суму 92239 гривень, що підтверджується видатковою накладною № 235 від 12 серпня 2024 року.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період 2024 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 270204 грн (а.с.18).

Позивач зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати грошових коштів за поставлений товар, внаслідок чого в останнього станом на дату подачі позову до суду наявна заборгованість у розмірі 270204 грн.

Водночас предметом спору у даній справі (у відповідності до заяви про конкретизацію предмету спору від 22.09.2025) є стягнення 324946,52 грн, з них 270204 грн основного боргу, 36313,17 грн інфляційних втрат та 18429,35 грн 7% річних.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вже встановив суд, на виконання умов Договору, позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято товар на загальну суму 270204 грн, що підтверджується видатковою накладною № 198 від 03 липня 2024 року; видатковою накладною № 205 від 12 липня 2024 року; видатковою накладною № 215 від 12 липня 2024 року; видатковою накладною № 219 від 29 липня 2024 року; видатковою накладною № 235 від 12 серпня 2024 року.

Відповідно до п. 6.1 сторони погодили наступні умови оплати за товар: оплата проводиться по факту отримання партії Товару, але не пізніше ніж 10 днів з дня отримання Покупцем Товару.

Отже, покупець (відповідач) у даній справі був зобов`язаний розрахуватися з продавцем (постачальником) за придбаний (поставлений) товар у встановлений у відповідності до п.6.1 Договору строк, а саме не пізніше ніж 10 днів з дня отримання Покупцем Товару.

Водночас, оплату поставленого товару у вказаний строк відповідач не здійснив.

Враховуючи зазначене, матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 270204 грн, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, а відтак остання підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення нарахованих 7% річних за період з 23.08.2024 по 13.08.2025 в сумі 18429,35 грн. та інфляційних втрат в сумі 36313,17 грн. за аналогічний період, суд зазначає таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У п. 7.2 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого Товару, відповідно до п. 6.1 даного договору, Покупець оплачує Постачальнику штраф у розмірі 7 % (семи відсотків) місячних від суми строкової заборгованості у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, позивач просить суд стягнути з відповідача саме 7% річних, як зазначають, що це на підставі п. 7.2 Договору та у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, проте сторонами Договору, такий розмір 7% річних не встановлений у Договорі.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. (Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, постанові Велика Палата Верховного Суду від 16.012019 по справі № 373/2054/16-ц).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України про три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються в разі, якщо інший розмір процентів річних не встановлений договором або законом.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі процентів місячних).

Тобто, в разі якщо в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України.

Аналізуючи положення п.7.2 договору, на який позивач посилається як на підставу нарахування 7% річних, суд дійшов висновку, що даним пунктом договору сторонами не визначено та не погоджено іншого розміру процентів річних, оскільки п. 7.2 договору містить положення про нарахування 7 процентів місячних, що не узгоджується з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, здійснено розрахунок 3 % річних з урахуванням боргу та встановлено, що за період з 23.08.2024 по 13.08.2025 розмір 3 % річних становить7898,29 грн, які є підставні та підлягають стягненню з відповідача, в решті частини стягнення процентів річних в сумі 10531,06 грн слід відмовити через безпідставність.

Що стосується нарахованих відповідачу інфляційних втрат то позивачем арифметично вірно здійснено розрахунок за період з 23.08.2024 по 13.08.2025 у сумі 36313,17 грн, а відтак зазначена вимога підлягає до задоволення у повному обсязі.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 314415,46 грн, з них 270204 грн основного боргу, 36313,17 грн інфляційних втрат, 7898,29 грн 3% річних. У позові про стягнення 10531,06 грн 7% річних слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу щодо яких суд зазначає таке.

У відповідності до ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями частини 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем заяву про ухвалення додаткового рішення подано в межах строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Частинами 1, 2 ст. 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У позовній заяві, а саме у прохальній частині позовної заяви та заяві про конкретизацію предмету спору позивач просив суд стягнути з відповідача 15000 грн. за надану професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Факт надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи підтверджується наданими доказами:

- Договором №08/08/25 про надання правничої допомоги від 08.08.2025;

- рахунком-фактурою №13/08/25 від 13.08.2025 на суму 15000 грн;

- платіжною інструкцією №361 від 04.09.2025 на суму 15000 грн;

- актом приймання-передачі наданих послуг від 13.08.2025 згідно договору про надання правничої допомоги №08/08/25 від 08.08.2025.

Дослідивши надані позивачем докази, суд приймає до уваги, що 08.08.2025 між Адвокатським об`єднанням «ПРЕМІУМ СЕРВІС» та Фізичною особою-підприємцем Окунєвим Антоном Сергійовичем укладено Договір №08/08/25 про надання правничої допомоги від 08.08.2025 у відповідності до п.1.1. якого, КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ бере на себе зобов`язання надавати КЛІЄНТУ правничу Допомогу у справі про стягнення заборгованості за договором поставки № 01/07/24 від 01.07.2024р., в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

У відповідності до пунктів 2.1 2.2 Договору, АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ, на підставі звернення КЛІЄНТА, приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги , відповідно до п. 1.1. цього Договору, а саме: Надання правової інформації, консультацій і роз`яснень. Складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, Представництво у встановленому порядку інтересів КЛІЄНТА в будь-яких державних органах та установах, органах місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання, судових органах України будь-якої ланки, а також в інших органах з усіма правами, які надані законодавством України стороні/учаснику судового процесу, д тому числі з правом: подання та підписання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги, участі в судових-засіданнях, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову повністю; або частково, зміни підстав або предмета позову, збільшення або зменшення, позовних вимог, укладення мирової угоди, надання пояснень та доказів, подання заяв, скарг, клопотання та інших документів, підтримання або заперечення проти апеляційної та касаційної скарг, ознайомлення з матеріалами справи, подання відзивів та заперечень, отримання судових рішень, виконавчих документів та копій документів наявних в матеріалах справи, оскарження рішень, ухвал, постанов суду, сплати судового збору та інших платежів необхідних для захисту прав КЛІЄНТИ у суді, пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У пунктах 4.1.- 4.5. Договору сторони погодили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання за цим Договором становить 15000 грн (п`ятнадцять тисяч грн). Розрахунки за виконану роботу здійснюються КЛІЄНТОМ у безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на рахунок АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ протягом трьох робочих днів з дня підписання між сторонами Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Для виконання завдань КЛІЄНТА, поставлених перед АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ, КЛІЄНТ на основі рахунків АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ сплачує додаткові витрати останнього, а саме: представницькі (накладні) витрати, витрати на відрядження, транспортні .витрати. При несвоєчасній сплаті винагороди чи/або витрат АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ вправі відмовляли КЛІЄНТУ у виконанні зобов`язань, зазначених в даному Договорі. Кількість та вид послуг будуть вказуватись в Актах прийому-здачі виконаних робіт (наданих послуг).

Даний договір укладений на строк один рік та набирає чинності з моменту його підписання (пункт 8.1. Договору).

У подальшому Адвокатським об`єднанням «ПРЕМІУМ СЕРВІС» виставлено ФОП Окунєву Антону Сергійовичу рахунок-фактуру №13/08/25 від 13.08.2025 на суму 15000 грн, а ФОП Окунєвим Антоном Сергійовичем сплачена на користь АО «ПРЕМІУМ СЕРВІС» 15000 грн згідно зазначеного рахунка-фактури, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №361 від 04.09.2025.

На виконання умов договору про надання правової допомоги між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 13.08.2025 згідно договору про надання правничої допомоги №08/08/25 від 08.08.2025 у відповідності до якого АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ПРЕМІУМ СЕРВІС» надало, а Фізична особа - підприємець-Окунєв Антон Сергійович прийняв наступні роботи/послуги:

- 08.08.2025, надання правових консультацій та роз`яснень з питань стягнення заборгованості за договором поставки №01/07/24 від 01.07.2024р. (2,5 год витраченого часу; 5000 грн вартість послуг);

- 13.08.2025, складання позовної, заяви про стягнення заборгованості за договором поставки № 01/07/24 від 01.07.2024р. (5 год. Витраченого часу; 10000 грн вартість послуг).

Згідно п.2 акту приймання-передачі послуг цим актом КЛІЄНТ підтверджує відсутність будь яких претензій до розміру та якості наданих АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ послуг.

Слід врахувати, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Надані докази в їх сукупності підтверджують надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 903/901/25 у заявленому обсязі на загальну суму 15000 грн.

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений договором у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 19.07.2021 у справі №910/16803/19, від 01.09.2021 у справі №910/13034/ 20.

Суд встановив, що, відповідач, будь-яких, клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу або ж заперечень не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідач жодних доводів щодо не співмірності витрат на професійну правничу допомогу не навів та не надав доказів для спростування фактів, не навів власну оцінку наявним у справі доказам на понесення позивачем таких витрат.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності, суд вважає, що 15000 грн становлять співмірні, розумні та обґрунтовані витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі.

Разом з цим, у відповідності до п. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вже зазначено вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 314415,46 грн, з них 270204 грн основного боргу, 36313,17 грн інфляційних втрат, 7898,29 грн 3% річних. У позові про стягнення 10531,06 7% річних слід відмовити.

Враховуючи те, що позов у даній справі задоволено частково, то і витрати на правову допомогу слід розраховувати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з врахуванням вище викладеного, витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 14513,87 грн. (314415,46*15000/324946,52) відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача. У задоволенні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 486,13 грн, суд відмовляє та залишає їх за позивачем.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 4716,23 грн. судового збору (314415,46*4874,20/324946,52), в іншій частині 157,97 грн. судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Міцкевича Богдана Віталійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Окунєва Антона Сергійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 314415,46(триста чотирнадцять тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 46 коп) грн, з них 270204 грн основного боргу, 36313,17 грн інфляційних втрат, 7898,29 грн 3 % річних та 4716,23(чотири тисячі сімсот шістнадцять гривень 23 коп) грн сплаченого судового збору, 14513,87(чотирнадцять тисяч п`ятсот тринадцять гривень 87 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

3. У позові про стягнення 10531,06 грн 7% річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 12.11.2015

Суддя А. С. Вороняк