ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2025 р. Справа№ 910/9718/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Мороз С.С.;

відповідача - Щукіної І.В.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита") на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025

у справі №910/9718/24 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного підприємства "Агрономіка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита")

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Агрономіка" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" про стягнення заборгованості в розмірі 30000 євро.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов контракту №1 про виробництво та постачання яєць ситотроги та трихограми від 18.05.2021 та контракту №1 про виробництво та постачання трихограми від 20.04.2022 в частині оплати поставленої позивачем продукції у встановлені цими контрактами строки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 відкрито провадження у справі №910/9718/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 (повне рішення складене 10.09.2025) у справі №910/9718/24 позов Приватного підприємства "Агрономіка" задоволено повністю.

11.08.2025 Приватне підприємство "Агрономіка" звернулося до суду з клопотанням про розподіл судових витрат, відповідно до якого просило стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату послуг перекладача в сумі 14062,25 грн, витрати на оплату вартості послуг перекладача в сумі 35100 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45877,83 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9718/24 клопотання Приватного підприємства "Агрономіка" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита") на користь позивача витрати на переклад документів у розмірі 35100 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45877,83 грн, в іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення не досліджено всі обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- поставлена позивачем за контрактами продукція не відповідала заявленим видам, що вбачається з експертних висновків лабораторних досліджень від 12.07.2021 та від 30.06.2022;

- суд першої інстанції безпідставно визнав дійсним контракт, який ставився під сумнів відповідачем відмовивши у проведенні комплексної почеркознавчої та технічної експертизи підпису та печатки, які містяться на контракті №1 від 20.04.2022;

- при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено право відповідача на доступ до правосуддя та участь у судовому процесі, оскільки судове засідання проведено без участі представника відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9718/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9718/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита") на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/9718/24, справу призначено до розгляду на 11.11.2025, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

22.10.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній заперечує проти доводів скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Позивач зауважує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання відповідачем товару за контрактами. Зокрема, за період з 14.06.2021 до 29.06.2021 позивач поставив відповідачу, відповідно до умов додаткової угоди до додатку №1 від 18.05.2021 до контракту №1 від 18.05.2021, товар у повному обсязі, що підтверджується відвантажувальними специфікаціями №1 від 14.06.2021 та №2 від 29.06.2021. 16.05.2022 позивач поставив відповідачу, відповідно до умов додаткової угоди до додатку №1 від 20.04.2022 до контракту №1 від 20.04.2022, товар у повному обсязі, що підтверджується відвантажувальною специфікацією №1 від 16.05.2022. Проте, оплату товару поставленого за контрактом №1 від 18.05.2021 відповідач здійснив частково на суму 52550 євро, товар поставлений за контрактом №1 від 20.04.2022 на суму 20000 євро не оплачений повністю.

Водночас позивач наголошує, що жодних претензій щодо якості поставленої продукції від скаржника він не отримував, а твердження про низьку якість продукції виникли лише після подачі позову, більше ніж через 3 роки після отримання товару. У наданих відповідачем експертних оцінках в графі «місце збору (розведення або походження культури): біолабораторія (культура)» зазначено "Органик Инвест Био Защита" ООД, а з їх змісту не вбачається за можливе встановити, що об`єкти оцінки мають відношення до поставок, здійснених позивачем.

В спростування тверджень відповідача про не укладення ним контракту №1 від 20.04.2022 позивач зазначає, що скаржник заперечує лише факт укладення контракту, тоді як факт підписання додаткових угод до контракту відповідачем не заперечується. Більше того, 12.04.2023 відповідач направив позивачу лист-підтвердження, згідно якого визнав борг перед позивачем у сумі 30000 євро, зазначив про те, що даний борг виник, в тому числі, в межах правовідносин за контрактом №1 від 20.04.2022, а також зобов`язався погасити борг у сумі 30000 євро до кінця червня 2023 року.

Також не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита") подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване додаткове рішення .

На переконання скаржника, додаткове рішення суду є таким, що прийняте за неповного з`ясування обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач стверджує, що судом першої інстанції порушено ч. 3 ст. 244 ГПК України, оскільки оскаржуване додаткове рішення ухвалено поза межами визначеного строку. Разом з тим скаржник відмічає, що розгляд справи здійснювався в судовому засіданні, відтак в силу імперативних приписів ст. 244 ГПК України для ухвалення додаткового рішення також мало бути призначено судове засідання, тоді як вказане рішення ухвалене без виклику учасників справи.

Апелянт наголошує, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає критерію реальності та розумності.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 апеляційну скаргу у справі №910/9718/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита") на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9718/24, вирішено здійснювати спільний розгляд апеляційних скарг у судовому засіданні 11.11.2025, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

31.10.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, згідно якого останній заперечує проти доводів скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач відмічає, що додаткове судове рішення ухвалено відповідно до приписів ч. 3 ст. 244 ГПК України. Розмір понесених позивачем витрати на професійну правничу допомогу є співмірним як зі складністю справи, так і з обсягом виконаних адвокатом робіт/наданих послуг. Понесені позивачем витрати на сплату послуг перекладача є нерозривно пов`язаними із даною справою та здійснені виключно на виконання ухвали суду, в тому числі, для забезпечення рівності прав та обов`язків учасників справи.

11.11.2025 представником відповідача подано до суду клопотання про призначення комплексної почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 11.11.2025, головуючий суддя поставив на обговорення подане скаржником клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача підтримав подане клопотання, просив його задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення поданого відповідачем клопотання, вказавши, що відповідне клопотання було предметом розгляду в суді першої інстанції та суд обґрунтовано відмовив в його задоволенні.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової експертизи колегія суддів дійшла висновку про залишення його без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено: у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача (п. 6 ч. 1 ст. 267 ГПК України).

Отже, саме в апеляційній скарзі, за потреби, скаржник має порушувати клопотання про призначення судової експертизи.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. Відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи. Таку позицію викладено також в постанові Верховного Суду від 19.12.2023 по справі №903/138/20.

Частинами 1 та 2 статті 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із урахуванням викладеного, оскільки клопотання про призначення судової експертизи було заявлено відповідачем із порушенням вимог ст. 258 ГПК України, воно підлягає залишенню без розгляду, оскільки подано поза межами встановленого строку.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник скаржника вимоги апеляційних скарг підтримав, просив суд скасувати оскаржувані рішення та відмовити в задоволенні позову. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційних скарги, з мотивів наведених у відзивах на апеляційні скарги, просив суд залишити без змін оскаржувані рішення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційних скарг, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18.05.2021 між Приватним підприємством "Агрономіка", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита", як замовником, укладено контракт №1 відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець приймає на себе виконання замовлення з постачання такої продукції: лабораторного власника трихограми, золотоочки та габробракона (п. 1.1).

Ціна трихограми еванесценс та брассіцае (Trichogramma evanescens, Trichogramma brassicae) - 1000 євро за 1 кг, свіже яйце ситотроги - 800 євро за 1 кг, яйця золотоочки - 5 євро за 1000 штук, габробракон - 10 євро за 1000 штук (п. 2.1 контракту).

Валютою платежу є євро (п. 2.3 контракту).

Постачання товару здійснюється партіями, обсяг і ціна яких зазначається у специфікації, підписаній кожною зі сторін, вантажоодержувач зазначається в специфікації на кожну партію товару. Умови поставки можуть бути: a) CIP-Pleven (Плевен, Болгарія), одержувач і замовник "Органик Инвест Био Защита", ООД", с. Доіренці, п.к. 5550, обл. Ловеч; б) маршрут митного перетину кордонів: Україна - Чернівці (Порубне), Румунія Сірет, Джуржу, Болгарія - Русе. Датою постачання вважається дата, зазначена в митній накладній (п. п. 3.1, 3.2, 3.4 контракту).

Якість продукції підтверджується сертифікатом якості виконавця, яйця ситотроги мають бути замороженими, свіжими та чистими (п. п. 4.1, 4.2 контракту).

Товар передається замовнику з умовою відстрочення платежу до 90 днів із дати відвантаження товару. Умовою для оплати виступають контракт, рахунок-фактура, і митна накладна з доставлення партій продукції. Комісія банків кореспондентів проводиться за рахунок замовника (п. п. 6.1, 6.3 контракту).

Виконавець зобов`язується виробити та поставити замовнику продукцію в кількості та в строки, зазначені в додатках до контракту та забезпечити якість продукції, що постачається, а замовник зобов`язується своєчасно прийняти від виконавця продукцію та вчасно здійснити оплату за одержану продукцію відповідно до договірних цін (п. п. 7.1, 7.2 контракту).

Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 (п. 10.5 контракту).

Умовами додаткової угоди №2 від 05.07.2021 до додатку №1 від 18.05.2021 до контракту від 18.05.2021 сторонами погоджено найменування, кількість продукції, її вартість та терміни поставки.

Згідно умов підписаної до контракту від 18.05.2021 додаткової угоди №1 від 30.11.2021 сторони погодили, що цей контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, а в частині невиконаних зобов`язань до їх повного виконання.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 29.07.2022 до контракту від 18.05.2021 сторони погодили, що цей контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, а в частині невиконаних зобов`язань до їх повного виконання.

Умовами додаткової угоди №5 від 14.04.2023 до контракту від 18.05.2021 сторони, зокрема, погодили доповнення розділу 8 контракту п. 8.2 у такій редакції: "Відповідно до ст. 41 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони дійшли згоди щодо визначення підсудності спорів, які випливають поточного контракту судам України, а саме: спори, які випливають з контракту №1 від l8.05.2021 підлягають розгляду в Господарському суді міста Києва відповідно до матеріального права України, а крім того сторонами погоджено строк дії контракту до 31.12.2024, а в частині невиконаних зобов`язань - до їх повного виконання.

На виконання умов контракту №1 від 18.05.2021 позивач поставив відповідачу товар у повному обсязі, що підтверджується відвантажувальною специфікацією №1 від 14.06.2021 на суму 12550 євро та відвантажувальною специфікацією №2 від 29.06.2021 на суму 50000 євро.

Проте, як стверджує позивач, відповідачем оплачено отриманий товар лише частково в розмірі 52550 євро, а відтак борг за цим контрактом складає 10000 євро.

Також 20.04.2022 між Приватним підприємством "Агрономіка", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита", як замовником, укладено контракт №1, відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець приймає на себе виконання замовлення з постачання такої продукції: лабораторного власника трихограми, золотоочки та габробракона (п. 1.1).

Ціна трихограми еванесценс та брассіцае (Trichogramma evanescens, Trichogramma brassicae) - 1000 євро за 1 кг (п. 2.1 контракту).

Валютою платежу є євро (п. 2.3 контракту).

Постачання товару здійснюється партіями, обсяг і ціна яких зазначається у специфікації, підписаній кожною зі сторін, вантажоодержувач зазначається в специфікації на кожну партію товару. Умови поставки можуть бути: a) CIP-Pleven (Плевен, Болгарія), одержувач і замовник "Органик Инвест Био Защита", ООД", с. Доіренці, п.к. 5550, обл. Ловеч; б) маршрут митного перетину кордонів: Україна - Чернівці (Порубне), Румунія Сірет, Джуржу, Болгарія - Русе, в) маршрут митного перетину кордонів: Украіна - Одеса (Орлівка), Румунія Ісакча, Джуржу, Болгарія - Русе. Датою постачання вважається дата, зазначена в митній накладній (п. п. 3.1, 3.2, 3.4 контракту).

Якість продукції підтверджується сертифікатом якості виконавця (п. 4.1 контракту).

Замовник зобов`язується здійснити оплату за товар, що поставляється, у такому порядку: розстрочення платежу від замовленої партії товару згідно з датою відправлення, зазначеною в додатку №1 від 20.04.2022 до контракту №1 від 20.04.2022 - не пізніше 60 днів після відправлення партії товару. Умовою для оплати виступають контракт, рахунок-фактура, і митна накладна з доставки партій продукції. Комісія банків кореспондентів проводиться за рахунок замовника (п. п. 6.1, 6.3 контракту).

Виконавець зобов`язується виробити і поставити замовнику продукцію в кількості та в строки, зазначені в додатках до контракту та забезпечити якість продукції, що поставляється, а замовник зобов`язується своєчасно прийняти від виконавця продукцію та вчасно здійснити оплату за отриману продукцію відповідно до договірних цін (п. п. 7.1, 7.2 контракту).

Цей контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, а в частині невиконаних зобов`язань до їх повного виконання (п. 10.5 контракту).

У додатку №1 від 20.04.2022 до контракту від 20.04.2022 сторонами погоджено найменування, кількість продукції, її вартість та терміни поставки.

Додатковою угодою №1 від 20.05.2022 до додатку №1 до контракту від 20.04.2022 внесено зміни в частині найменування, кількості продукції, її вартості та термінів поставки.

Згідно додаткової угоди №1 від 20.05.2022 до контракту від 20.04.2022 сторони погодили, що цей контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, а в частині невиконаних зобов`язань до їх повного виконання.

Умовами додаткової угоди №2 від 14.04.2023 до контракту від 20.04.2022 сторони, зокрема, погодили доповнення розділу 8 контракту п. 8.2 у такій редакції: "Відповідно до ст. 41 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони дійшли згоди щодо визначення підсудності спорів, які випливають поточного контракту судам України, а саме: спори, які випливають з контракту №1 від 20.04.2022 підлягають розгляду в Господарському суді міста Києва відповідно до матеріального права України, а крім того сторонами погоджено строк дії контракту до 31.12.2024, а в частині невиконаних зобов`язань - до їх повного виконання.

На виконання умов контракту №1 від 20.04.2022 позивач поставив відповідачу товар на суму 20000 євро, що підтверджується відвантажувальною специфікацією №1 від 16.05.2022 на вказану суму, СMR №824142 від 17.05.2022 та ВМД №UA902050/2022/500823.

Проте, за повідомленням позивача, товар отриманий за контрактом №1 від 20.04.2022 на суму 20000 євро відповідачем не оплачено.

Відтак, загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 30000 євро (10000 євро за контракт від 18.05.2021 та 20000 євро за контракт від 20.04.2022).

Позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача претензії про оплату поставленого товару (№72 від 30.09.2022 (претензія №1), №76 від 12.10.2022 (претензія №2).

У листі від 12.04.2023 відповідач повідомив, що такі форс-мажорні обставини як війна в Україні негативно вплинули на болгарських фермерів та їх можливість оплатити поставлену їм продукцію, підтвердив розмір заборгованості за контрактом №1 від 18.05.2021 та контрактом №1 від 20.04.2022, зобов`язався погасити таку заборгованість до кінця червня 2023 року. Проте, відповідач не сплатив заборгованість за поставлений позивачем товар у розмірі 30000 євро, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач заперечував проти позовних вимог вказуючи, що контракт №1 від 20.04.2022 не підписував, а поставлений позивачем за контрактом №1 від 18.05.2021 товар після спроби його реалізації виявився неякісним.

Отже, причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спірними контрактами у розмірі 30000 євро.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності доводять факт отримання товару відповідачем за спірними контрактами, а відтак сума заборгованості за поставлений товар становить 30000 євро та має бути сплачена відповідачем.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вірно вказав суд першої інстанції, контракти, укладені між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 ЦК України.

Вказані контракти є підставою для виникнення в їх сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, та згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. ч. 1. 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналіз наведених норм свідчить, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №910/8612/19). Обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати (аналогічний висновок міститься у п. 7.3 постанови Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №908/2258/18).

Пунктами 7.2 контрактів передбачено, що замовник зобов`язується своєчасно здійснити оплату за отриману продукцію відповідно до домовлених цін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов контрактів позивач здійснив поставку продукції відповідачу, про що свідчать наявні в матеріалах справи відвантажувальна специфікація №1 від 14.06.2021 на суму 12550 євро (за контрактом від 18.05.2021), відвантажувальна специфікація №2 від 29.06.2021 на суму 50000 євро (за контрактом від 18.05.2021), відвантажувальна специфікація №1 від 16.05.2022 на суму 20000 євро (за контрактом від 20.04.2021), СMR №824142 від 17.05.2022 та ВМД №UA902050/2022/500823 (за контрактом від 20.04.2021), міжнародні ветеринарні сертифікати №005626 від 14.06.2021, №005627 від 14.06.2021, №005630 від 29.06.2021 та №005844 від 16.05.2022.

Згідно п. 6.1 контракту №1 від 18.05.2021, товар передається замовнику за умови відстрочення платежу до 90 днів з дати відвантаження товару.

Отже, оплата за поставлений за контрактом від 18.05.2021 товар мала надійти на рахунок позивача не пізніше 11.09.2021 за специфікацією №1 від 14.06.2021 та не пізніше 29.09.2021 за специфікацією №2 від 29.06.2021. Проте, станом на 06.08.2024 відповідачем здійснено часткову оплату товару на суму 52550 євро. Відтак борг відповідача за контрактом від 18.05.2021 становить 10000 євро.

Як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі відповідач вказує на неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару за контрактом №1 від 18.05.2021, стверджуючи, що поставлений позивачем товар не відповідає якості та виду товару, замовленого відповідачем (позивачем відправлено не Trichogramma brassicae (Трихограму Брассіцае) та Trichogramma evanescens (Трихограму еванесенс), як передбачалося умовами контракту, а Trichogramma pintoi Voegele), на підтвердження чого до матеріалів справи долучено:

- експертну оцінку лабораторної культури комах-етномофагів роду Trichogramma від 12.07.2021 (дата збору в пакет 5 гр - 30.06.2021, місце збору: біолабораторія "Органик Инвест Био Защита", ООД", Болгарія);

- експертну оцінку лабораторної культури комах-етномофагів роду Trichogramma від 30.06.2022 (дата збору в пакет 5 гр - 03.06.2022, місце збору: біолабораторія "Органик Инвест Био Защита", ООД", Житомирська обл., м. Бердичів);

- експертну оцінку лабораторної культури комах-етномофагів роду Trichogramma від 30.06.2022 (дата збору в пакет 5 гр - 03.06.2022, місце збору: біолабораторія "Органик Инвест Био Защита", ООД", Житомирська обл., м. Бердичів);

- експертну оцінку лабораторної культури комах-етномофагів роду Trichogramma від 12.07.2021 (дата збору в пакет 5 гр - 30.06.2021, місце збору: біолабораторія "Органик Инвест Био Защита", ООД", Болгарія).

Окрім того, в підтвердження неналежної якості продукції поставленої позивачем відповідачем надано листи своїх контрагентів, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «Алексія 2002» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільвія 7».

Дослідивши вказані документи колегія суддів вважає, що вони не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів, в розумінні положень ст. ст. 76, 77 ГПК України, в підтвердження обставин поставки товару неналежної якості, оскільки в усіх без виключення експертних оцінках, у графі місце збору (розведення або походження культури) біолабораторія (культура) зазначено "Органик Инвест Био Защита", ООД". При цьому відсутні жодні посилання на документи, які б підтверджували отримання переданих на дослідження комах-етномофагів роду Trichogramma саме від позивача та саме за спірними контрактами, що виключає можливість стверджувати про поставку позивачем продукції неналежної якості.

Щодо наданих відповідачем листів контрагентів слід відмітити, що вказані листи містять відомості про взаємовідносини скаржника з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алексія 2002» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільвія 7», проте не мають відношення до позивача, оскільки не містять згадки про Приватне підприємство "Агрономіка" та поставлену ним продукцію. У цьому аспекті судом також враховується, що відповідач є власником біолабораторії, в якій виготовляється трихограма. А відтак, цілком імовірно, що вказані листи адресовані відповідачу, як постачальнику продукції.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів звернення відповідача до позивача з претензіями щодо неналежної якості поставленої продукції з моменту поставки (14.06.2021, 29.06.2021 за контрактом від 18.05.2021) до моменту подання відзиву на позовну заяву (30.03.2025). Більше того, відповідачем було частково оплачено поставлену позивачем за контрактом від 18.05.2021 продукцію на суму 52500 євро та у відповідь на претензію позивача листом від 12.04.2023 підтверджено зобов`язання за контрактами у розмірі 30000 євро, та викладено запевнення щодо погашення заборгованості до кінця червня 2023 року. Жодних претензій щодо якості поставленої продукції вказаний лист не містить.

За таких обставин не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про поставку позивачем продукції за контрактом від 18.05.2021 неналежної якості.

Таким чином наявність заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену за контрактом від 18.05.2021 продукцію в розмірі 10000 євро обґрунтована належними доказами, а відтак підлягає стягненню з відповідача.

Щодо поставки товару за контрактом від 20.04.2022 слід відмітити, що факт поставки товару позивачем та отримання його відповідачем підтверджується відвантажувальною специфікацією №1 від 16.05.2022, рахунком-фактурою №1 від 16.05.2022, СMR №824142 від 17.05.2022 та ВМД №UA902050/2022/500823.

Згідно п. 6.1 контракту №1 від 20.04.2022, товар передається замовнику за умови відстрочення платежу до 60 днів після відправки партії товару.

Отже, оплата за поставлений за контрактом від 20.04.2022 товар мала надійти на рахунок позивача не пізніше 14.07.2022. Проте станом на 06.08.2024 відповідачем не здійснено оплату товару на суму 20000 євро.

Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині відповідач вказує на те, що між ним та позивачем не укладався контракт №1 від 20.04.2022, та такий контракт не підписувався директором відповідача. З цих підстав відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про призначення експертизи, у задоволенні якого відмовлено судом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем заперечується лише факт підписання ним контракту №1 від 20.04.2022, проте, не ставиться під сумнів підписання додатку №1 від 20.04.2022 до контракту від 20.04.2022, додаткової угоди №1 від 20.05.2022 до додатку №1 до контракту від 20.04.2022, додаткової угоди №1 від 20.05.2022 до контракту від 20.04.2022, додаткової угоди №2 від 14.04.2023 до контракту від 20.04.2022. Також 16.05.2022 між сторонами підписано відвантажувальну специфікацію №1 до контракту від 20.04.2022, факт підписання якої також не заперечується відповідачем. Окрім того, як вже було зазначено, 12.04.2023 відповідачем було направлено позивачу лист підтвердження, згідно якого визнано борг за контрактами у розмірі 30000 євро, зазначено, що борг виник в тому числі за контрактом №1 від 20.04.2022 та викладено зобов`язання погасити борг до кінця червня 2023 року. Такими діями відповідач фактично визнав факт поставки продукції за контрактами від 18.05.2021 та від 20.04.2022

Вказане обумовлює висновок про те, що твердження скаржника про не підписання контракту №1 від 20.04.2022 є штучними та спрямованими на формування безпідставних заперечень проти позовної заяви.

За наведеного, оскільки матеріали справи містять ряд доказів, які свідчать про укладення відповідачем контракту №1 від 20.04.2022 та поставку продукції на його виконання, суд першої інстанції правомірно відмови у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи, оскільки за положеннями ст. 99 ГПК України експертиза призначається лише у випадку неможливості встановлення обставин, які мають значення для справи, на підставі інших, наявних в матеріалах справи доказів.

До того ж, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені у справі обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) (застосована, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно з ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Колегією суддів враховується, що претензії відповідача стосовно якості поставленої позивачем за контрактом від 18.05.2021 продукції, які виникли лише після звернення позивача до суду з даним позовом (більше ніж через 3 роки після поставки), а також заперечення відповідачем факту укладення контракту від 20.04.2022 та відповідно, отримання продукції на спірну суму, містить елементи суперечливої поведінки, оскільки, з наявних в матеріалах справи доказів слідує визнання відповідачем факту отримання товару за спірними контрактами (зазначене слідує, по-перше, з підписаних між сторонами відвантажувальних специфікацій, по-друге, направлення позивачу листа із визнанням боргу за контрактами та зобов`язання його погасити), тоді як під час розгляду спору відповідач заперечує проти взятих на себе зобов`язань. Разом з тим твердження скаржника про поставку продукції за контрактом від 18.05.2021 неналежної якості та не укладення контракту від 20.04.2022 не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, позаяк скаржником до моменту звернення позивача до суду з даним позовом не надано жодних доказів звернення до позивача з претензією щодо поставки неякісної продукції.

Північний апеляційний господарський суд констатує, що обставини справи свідчить, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита", яке змінює свою позицію щодо факту отримання продукції за контрактом та укладення контракту від 20.04.2022, та відповідно, наявності заборгованості за контрактами, в такий спосіб діє недобросовісно та з порушенням меж здійснення цивільних прав, встановлених ст. 13 ЦК України, що не відповідає ані конституційним принципам, ані загальним принципам права, встановленим ст. 3 ЦК України.

При цьому в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення колегія суддів звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем докази, в підтвердження позовних вимог, є більш вірогідними ніж докази відповідача надані в їх спростування.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за контрактами, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідачем отримано товар за контрактами, а відтак у нього виник обов`язок його оплатити.

Стосовно доводів скаржника про обмеження його права на участь у судовому засіданні варто зазначити, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції у встановленому законом порядку (шляхом звернення до Міністерства юстиції Республіки Болгарія з проханням про вручення Товариству з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами) повідомлено відповідача про розгляд справи. Інтереси відповідача в суді першої інстанції були представлені двома адвокатами, які в подальшому припинили свої повноваження як представники відповідача. Варто зауважити, що вдруге про припинення представництва інтересів відповідача було повідомлено суд 06.08.2025, тобто в день судового засідання. При цьому, зі змісту заяви від 06.08.2025 про припинення повноважень слідує, що представник скаржника, адвокат Долина Л.Г. прийняла рішення розірвати договір про надання правничої допомоги 18.06.2025. Тобто, не зважаючи на завчасне припинення взаємовідносин між скаржником та його представником, адвокатом Долиною Л.Г. було повідомлено суд про вказаний факт лише в день судового засідання, що може свідчити про наміри затягування розгляду справи.

Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для відкладення розгляду справи. Також слід відмітити, що скаржником висловлено свої заперечення щодо суті спору шляхом подання заяв по суті спору, що спростовує твердження про порушення його прав на доступ до правосуддя.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за контрактами в розмірі 30000 євро.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при винесенні рішення від 06.08.2025 належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 у справі №910/9718/24 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита".

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Стосовно апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" на додаткове рішення суду першої інстанції від 06.10.2025.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як слідує з матеріалів справи, 11.08.2025 Приватне підприємство "Агрономіка" звернулося до суду з клопотанням про розподіл судових витрат, відповідно до якого просило стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату послуг перекладача в сумі 14062,25 грн, витрати на оплату вартості послуг перекладача в сумі 35100 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45877,83 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9718/24 клопотання позивача задоволено частково, стягнуто з відповідача витрати на переклад документів у розмірі 35100 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45877,83 грн, в іншій частині - відмовлено.

Ухвалюючи дане рішення місцевий господарський суд, врахувавши критерії співмірності витрат на оплату послуг адвоката, складність справи та фактичний час, витрачений представником позивача на правову допомогу, відсутність заяви відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, дійшов висновку, що витрати позивача на оплату послуг адвоката в розмірі 45877,83 грн, а також витрати на оплату вартості послуг перекладача в сумі 35100 грн є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Водночас суд відмовив у стягненні з відповідача 20316,33 грн судового збору та витрат на оплату послуг перекладача в сумі 14062,25 грн, оскільки вказані судові витрати вже розподілені судом, про що зазначено в рішенні Господарського суду міста Києва від 06.08.2025.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Разом із тим у ч. 5 зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Отже, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції при розгляді справи №910/9718/24, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, позивачем було надано:

- договір про надання правничої допомоги №01/08/24-г від 01.08.2024, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Юридична компанія "Діктум";

- доручення Адвокатського об`єднання "Юридична компанія "Діктум" від 01.08.2024 про призначення адвоката;

- ордер серії АІ №1673995 від 06.08.2024;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КС №5511/10 від 19.11.2015;

-додаткову угоду №1 від 29.07.2025 до договору про надання правничої допомоги №01/08/24-г від 01.08.2024;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 11.08.2025 на суму 45877,83 грн;

- акт №640 приймання наданих послуг) від 05.08.2024 на суму 22750,00 грн;

- акт №669 приймання наданих послуг) від 25.11.2024 на суму 23127,83 грн;

- платіжну інструкцію №214 від 05.08.2024 на суму 22750,00 грн;

- платіжну інструкцію №331 від 25.11.2024 на суму 23127,83 грн;

- рахунок на оплату №1 від 27.09.2024 на суму 35100,00 грн;

- платіжну інструкцію №271 від 27.09.2024 на суму 35100,00 грн.

За змістом ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 3 статті 237 ЦК України унормовано, що однією з підстав виникнення представництва є договір.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Частинами 2 та 2 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Північний апеляційний господарський суд також звертається до правової позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Так, Велика Палата зазначила про те, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Матеріалами справи підтверджується, що правову допомогу Приватному підприємству "Агрономіка" у ході розгляду даної справи в суді першої інстанції надавала адвокатка Мороз С.С. на підставі ордеру серія АІ №1673995 від 06.08.2024.

Згідно договору №01/08/24-г від 01.08.2024 про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Юридична компанія "Діктум", об`єднання прийняло на себе доручення клієнта про надання правничої допомоги обумовленого цим договором виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвокатського об`єднання по наданню правничої допомоги, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору.

Розмір гонорару за цим договором становить гривневий еквівалент 1000 євро, який визначається за курсом валют встановленим Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Акціонерним товариством «Сенс Банк» станом на дату здійснення платежу.

З урахуванням додаткової угоди №1 від 29.07.2025 до договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторони та діє до 31.12.2025.

01.08.2024 Адвокатське об`єднання "Юридична компанія "Діктум" видало доручення, згідно якого уповноважило адвоката Мороз С.С. для надання правничої допомоги Приватному підприємству "Агрономіка" в порядку та на умовах передбачених договором №01/08/24-г від 01.08.2024.

Згідно детального опису робіт від 11.08.2025 за договором №01/08/24-г від 01.08.2024, адвокат Мороз С.С. надала Приватному підприємству "Агрономіка" наступну правничу допомогу:

- формування правової позиції (01.08.2024, витрачений час 2,30 год.);

- підготовка позовної заяви (06.08.2024, витрачений час 3,30 год.);

- підготовка клопотання про продовження строку, встановленого судом, для виконання ухвали в частині надання нотаріально засвідчених перекладів документів (30.08.2024, витрачений час 1 год.);

- підготовка заяви про виконання ухвали суду (10.10.2024, витрачений час 30 хв.);

- підготовка заяви про долучення доказів виконання ухвали суду (11.10.2024, витрачений час 30 хв.);

- ознайомлення зі змістом відзиву на позовну заяву, його правовий аналіз (30.03.2025, витрачений час 2 год.);

- підготовка відповіді на відзив (14.04.2025, витрачений час 3 год.);

- підготовка заперечення проти клопотання про призначення експертизи (14.04.2025, витрачений час 1 год.);

- участь у судових засіданнях 30.04.2025, 29.05.2025, 18.06.2025, 06.08.2025;

- підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення (11.08.2025, витрачений час 1 год.).

Вартість послуг з правничої допомоги склала 45877,83 грн.

Згідно акту приймання наданих послуг №640 від 05.08.2024 клієнтом прийнято надані адвокатом послуги на суму 22750 грн.

Згідно акту приймання наданих послуг №669 від 25.11.2024 клієнтом прийнято надані адвокатом послуги на суму 23127,83 грн.

В якості доказів оплати наданих послуг відповідачем надано платіжні інструкції №214 від 05.08.2024 на суму 22750 грн та №331 від 25.11.2024 на суму 23127,83 грн.

Таким чином, подані позивачем документи щодо наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката, в рамках розгляду спору у даній справі в суді першої інстанції є належними і допустимими доказами в підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених ст. 126 ГПК України.

Водночас відповідачем не надано до суду першої інстанції своїх заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Північний апеляційний господарський суд наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ №922/1964/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 сформовано наступний висновок щодо застосування приписів ст. ст. 2, 123, 129, 244 ГПК України: « 241. Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та має на меті усунути неповноту судового рішення. Особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України. Під час вирішення цього питання суд має керуватися критеріями, визначеними у ч. 5 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 ГПК України».

Оцінюючи доводи, які містяться в заяві про ухвалення додаткового рішення колегія суддів виходить з того, що конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати (рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 у справі №23-рп/2009).

Проаналізувавши зміст та обсяг наданих представником позивача послуг, значення цієї справи для сторін, співмірність виконаної адвокатом роботи в суді першої інстанції, колегія судій виходить з того, що заявником було своєчасно вчинено всі дії, які вимагаються приписами ст. ст. 124, 126, 129 ГПК України, підтверджено необхідність надання послуг зазначених в описі робіт, а також реальність їх надання, натомість відповідачем зазначене не спростовано (не подано заперечення щодо заяви про розподіл судових витрат).

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є безпідставними та необґрунтованими, тоді як матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 45877,83 грн. При цьому, колегія суддів зазначає, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру тощо не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Стосовно витрат позивача на оплату послуг перекладача в сумі 14062,25 грн, витрати на оплату вартості послуг перекладача в сумі 35100 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням суду від 06.08.2025 у справі №910/9718/24 позов задоволено повністю, то витрати позивача на послуги з перекладу позовної заяви з доданими до неї документами на болгарську мову з нотаріальним засвідченням їх вірності на суму 35100 грн правомірно покладено на відповідача.

Водночас суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні 20316,33 грн судового збору та витрат на оплату послуг перекладача в сумі 14062,25 грн, оскільки відповідні витрати було розподілено за результатом розгляду спору в рішенні Господарського суду міста Києва від 06.08.2025.

Стосовно доводів скаржника про безпідставний розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без повідомлення (виклику) учасників справи, суд зазначає таке.

На переконання скаржника, судом першої інстанції порушено імперативні приписи ст. 244 ГПК України, які передбачають необхідність ухвалення додаткового рішення в тому самому порядку, що й судове рішення, тобто з призначенням судового засідання.

Однак такі твердження скаржника є безпідставними, оскільки процесуальний закон чітко передбачає право суду ухвалити додаткове рішення, при вирішенні питання про судові витрати, без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції вирішувалось питання лише про судові витрати, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи є правомірним, а доводи скаржника про протилежне - безпідставними.

Щодо доводів скаржника про ухвалення додаткового судового рішення поза межами десятиденного строку встановленого приписами ч. 3 ст. 244 ГПК України, слід відмітити, що дійсно додаткове судове рішення ухвалено з порушенням встановлено строку (заява про розподіл судових витрат подана позивачем 11.08.2025, а додаткове судове рішення ухвалено 06.10.2025), проте вказане порушення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не є підставою для скасування вірного по суті рішення. До того ж, варто звернути увагу на те, що скаржник стверджуючи про недотримання судом першої інстанції строку ухвалення додаткового рішення не вказує, яким чином недотримання процесуальних строків судом порушило його права та законі інтереси.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9718/24 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита") не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги про оскарження додаткового рішення судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України «Про судовий збір» не передбачена.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Органик Инвест Био Защита" (Дружество с ограничена отговорност "Органик Инвест Био Защита") залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі №910/9718/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14.11.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов