ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м.Дніпро Справа № 908/203/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідача),

суддів: Кощеєва І.М., Дарміна М.О.

секретар судоваого засідання: Солодова І.М.

представники сторін:

від позивача: Савченко Ігор Геннадійович (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - самопредставництво, виписка з ЄДР

від відповідача: Швець Дмитро Іванович (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - адвокат, ордер

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 (повний текст рішення складено та підписано 09.04.2025, суддя Боєва О.С.) у справі № 908/203/25

за позовом Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до відповідача: Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС», м.Запоріжжя

про стягнення суми 316503,61 грн,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2025 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Запорізької міської ради про стягнення з відповідача: Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» заборгованості за договором оренди землі від 06.05.2011 за період з 01.01.2019 по 18.05.2021 включно в розмірі 316503,61 грн.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що Запорізька міська рада повністю виконала покладені на неї зобов`язання передбачені договором, та передала орендарю земельну ділянку з кадастровим номером :07:064:0036, а орендар прийняв вказану земельну ділянку в оренду. Згідно з п. 8 Договору оренди землі, договір укладено на десять років, тобто до 18.05.2021. 30.06.2015 Запорізькою міською радою було прийнято рішення № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», яке було оприлюднене 14.07.2015 року в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01 січня 2016 року. Також 30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення № 6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)». Відповідно до Додатку 3 цього рішення, встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). 28.11.2018 Запорізька міська рада прийняла рішення №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайту Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564). Зазначеним рішенням Запорізькою міською радою було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). Рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 та від 28.11.2018 №26 не змінювались та не скасовувались і є чинними. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на об`єкти нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :07:064:0036 за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, 190 зареєстровано за Приватним малим підприємством «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС». ПМП «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» не зверталось до Запорізької міської ради із заявою про внесення змін до пункту 5 та 9 Договору оренди землі та укладання додаткової угоди щодо зміни розміру орендної плати за договором оренди землі після затвердження нової нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя. В даному випадку має місце зміна нормативної грошової оцінки землі, що призвело до зміни розміру орендної плати за договором. Проте, відповідач не сплачував орендну плату за Договором оренди землі у відповідності до нової НГО з 2016 року, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, зокрема, за період 01.01.2019 по 18.05.2021 року включно у розмірі 316503,61 грн, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025, позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС», (69007, м. Запоріжжя вул. 8 Березня, буд. 190) на користь Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206) суму 232444 (двісті тридцять дві тисячі чотириста сорок чотири) грн 08 коп. заборгованості з орендної плати.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС», (69007, м. Запоріжжя вул. 8 Березня, буд. 190) на користь Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206) в особі Виконавчого комітету Запорізької міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206; розрахунковий рахунок UA0034816 в Державній казначейській службі України м. Київ, отримувач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради) суму 2789 (дві тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) грн 33 коп. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС», звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 09.04.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що висновки Господарського суду Запорізької області, викладені в рішенні по справі №908/203/25, не відповідають обставинам справи, саме рішення є незаконним, винесеним через неповне з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального права, а отже підлягає скасуванню в силу ст.275, 277 ГПК України.

Апелянт зауважує, що ні при подачі позовної заяви, ні при подачі відповіді на відзив, позивач та і не вказав, яка ж була вартість земельної ділянки відповідача станом на 01.01.2016 року.

В апеляційній скарзі відзначено, що в свою чергу суд першої інстанції при винесенні рішення зазначив, що згідно з висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 у справі № 160/8668/19, вказано, що нормами Податкового кодексу України (п. 289.2 ст. 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період. При винесенні рішення суд зазначив, що Рішенням Запорізької міської ради № 7 від 30.06.2015 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Державним підприємством Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М. Білоконя (п. 1 рішення); затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 року в розмірі 239,50 грн, та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік - 299,14 грн. (п.3 рішення).

Скаржник вказує, що при цьому як і позивач, суд не визначає за текстом рішення нормативно-грошову оцінку земельної ділянки відповідача станом на 2016 рік, відповідно, шляхом помноження вказаної вартості земельної ділянки на відповідні коефіцієнти за 2016- 2018 роки - не визначає вартість земельної ділянки на 2019-2021роки, оскільки зазначає про «метод зворотнього розрахунку». Тобто при вирішенні справи суд прийшов до висновку, що виходячи з доданого до позовної заяви розрахунку, розмір нормативної грошової оцінки (НГО) вищевказаної земельної ділянки за попередні роки: 2021, 2020, 2019, визначено по принципу зворотного розрахунку, шляхом ділення розміру НГО за 2024 рік на коефіцієнти індексації відповідних попередніх років, за який визначається розмір НГО.

Відповідач не погоджується з таким висновком.

Апелянт вказує, що по-перше, якщо орієнтуватись на встановлені судом факти - з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік вартість 1 м2 землі в м. Запоріжжі склало 299,14 грн. Таким чином, з урахуванням коефіцієнту за 2015 рік - 1,433 - вартість 1м2 склала 428,75 гривень. Тобто, враховуючи площу земельної ділянки - 23240 кв.м., вартість земельної ділянки станом на 2016 рік склала - 9964150,0 гривень. Тобто вартість земельної ділянки станом на 2019 рік склала 10561999 гривень (9964150*1,06 (коеф 2016 року) *1 коеф 2017-2018років). Враховуючи, що коефіцієнти 2019-2020 років також дорівнювали 1, станом на 2020, 2021 роки вартість земельної ділянки також дорівнювала 10561999 гривень. Як вже зазначалося відповідачем при поданні відзиву, розмір орендних платежів обраховувався виходячи з вартості земельної ділянки станом на 2019-2021 роки 11207949,46 гривень, тобто відповідач точно сплачував орендну плату з урахуванням індексації і у розмірі не меншому за необхідний.

По-друге, відповідач зазначає, що ні позивач при подачі позовної заяви, ні суд при винесенні рішення не визначали вартість земельної ділянки на 2019-2021 роки, з якої сплачувалася орендна плата, отже саме рішення є необґрунтованим і побудованим виключно на припущеннях, що є самостійною підставою для його скасування.

По-третє, відповідач вважає, що «принцип зворотного розрахунку», про який зазначено судом першої інстанції, і який обліковується шляхом ділення розміру НГО за 2024 рік на коефіцієнти індексації відповідних попередніх років, за який визначається розмір НГО не законний, оскільки завдяки ньому суд розповсюджує вартість оцінки земельної ділянки в цінах 2024 року на відносини 2019-2021 років. Більш того, відповідач вважає, що у відносинах, які є предметом даного спору, такого принципу не існує в принципі, вказаний термін не використовував навіть позивач при подачі позовної заяви по справі чи відповіді на відзив.

Скаржник наголошує, що вартість нормативної оцінки в цінах 2024 року не відповідає добутку ціни 2011 чи 2015 років і відповідних коефіцієнтів, вона є суттєво більшою, про це говорив відповідач і розрахунково доводив при поданні відзиву по справі. За таких умов при розрахунку доплати орендних платежів суд бере як базову вартість - вартість оцінки 2024 року, якої не було ні в 2011, ні в 2015, ні в 2019-2021 роках, про яку у відповідних періодах відповідач не знав і не міг знати, а отже і неправомірно застосував вказану вартість у своїх розрахунках.

Апелянт відмічає, що Верховний Суд у справі № 804/979/16 від 22.11.2018 року дійшов висновку, що зі змісту частини першої статті 1 Закону № 1378-IV, пункту 289.2 статті 289 ПК слідує висновок, що 01 січня 2016 року є датою проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому саме з цією датою пов`язується початок кумулятивного застосування щорічних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки. Також, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель і мають перспективну дію. Величини коефіцієнтів індексації, розраховані до дати проведення нормативної оцінки земель, які з якихось причин не були враховані на день встановлення нормативної оцінки земель, не підлягають застосуванню для визначення бази оподаткування земельним податком, яким, як вже згадувалося вище, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок помножена на щорічний коефіцієнт індексації (саме помножена, а не поділена на минулі коефіцієнти).

Також скаржник зазначає, що крім того, у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 у справі № 160/8668/19, на які послався суд першої інстанції при винесенні рішення, вказано, що нормами Податкового кодексу України (п. 289.2 ст. 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період.

Отже, на думку відповідача, судом помилково була застосована оцінка земельної ділянки 2024 року до відносин сторін, які мали місце протягом 2019-2021 років.

Таким чином, на думку відповідача, ним були в повному обсязі виконані свої зобов`язання зі сплати орендної плати за землю з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2019-2021роки, відповідач довів виконання своїх зобов`язань за договором, позивач навпаки не довів, більш того навіть не намагався довести неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків, виходячи з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в цінах 2016 років, помноженої на відповідні коефіцієнти, Господарський суд Запорізької області внаслідок невірного трактування рішень ВС застосував помилковий механізм розрахунків, внаслідок чого прийняв незаконне та необґрунтоване рішення по справі.

Отже, на думку відповідача, суд дійшов хибного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Апелянт вважає, що при винесенні оспорюваного рішення Господарський суд Запорізької області не з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають вимогам закону та обставинам справи, що є підставою для скасування рішення повністю і прийняття нового рішення, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/203/25. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/203/25.

28.04.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2025 апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 у справі № 908/203/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору (доплати), на належні реквізити, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

30.04.2025 від представника скаржника до ЦАГС надійшла заява, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 1513.07 грн, відповідно до платіжної інструкції від 30.04.2025.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 15.10.2025 о 10 год. 20 хв.

22.05.2025 Запорізька міська рада через систему «Електронний суд» звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з відзивом на апеляційну скаргу.

Позивач вважає, що аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів Апелянта про неможливість застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2024 рік позивач посилається на частину п`яту статті 5 Закону України «Про оцінку земель», статтю 13 Закону України «Про оцінку земель», частину першу статті 15 Закону України «Про оцінку земель», статтю 18 Закону України «Про оцінку земель», частину першу, третю та четверту статті 23 Закону України «Про оцінку земель», пункт 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, пункт 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та вказує, що отже, нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

Позивач зазначає, що 30.06.2015 Запорізькою міською радою було прийнято рішення № 7 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя", згідно з яким вирішено, зокрема, впровадити оподаткування земель міста на підставі нової нормативної грошової оцінки з 01.01.2016. Рішення за №7 було оприлюднене 14.07.2015 року в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01 січня 2016 року.

Позивач відмічає, що водночас обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель»). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої статті 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У відзиві на скаргу позивач вказує, що Велика Палата Верховного Суду висновує, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки (вказана правова позиція викладена в п. 103 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22).

Також позивач посилається на статтю 13 Конституції України, статтю 80 Земельного кодексу України, статтю 206 ЗК України, статтю 96 ЗК України, підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, підпункти 14.1.125, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14, пункт 288.5 статті 288 ПК України, пункт 289.1 статті 289 ПК України, пункт 7.12. постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20, статтю 18 Закону України "Про оцінку землі", статтю 20 Закону України "Про оцінку землі", частину третю статті 23 Закону України "Про оцінку земель" та зазначає, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які містяться у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період. Подібний правовий висновок викладений у пункті 7.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20, а також постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 910/8770/19. Витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 922/2843/19, від 02 червня 2020 року у справі №922/2845/19, від 07 липня 2020 року у справі №922/3208/19, від 07 вересня 2020 року у справі№ 922/3671/19, від 28 вересня 2020 року у справі № 922/4073/19, від 02 червня 2021 року у справі №904/2269/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 922/4264/20). Належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, які містять інформацію щодо предмета спору (постанова Верховного Суду від 01 березня 2023 року справі № 751/1543/19). Використання витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку безпідставно збережених коштів може використовуватись за попередні роки. Так у Постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № 913/169/18 (п.50) вказано, що перевіривши розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, дослідивши витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку від 15.02.2018 № 382/0/195-18 та від 12.03.2018 № 458/0/195-18, надані Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області, та інші наявні у справі докази в їх сукупності, а також зважаючи на ненадання відповідачем контррозрахунку, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Позивач зауважує, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :07:064:0036 була сталою з 2016 року та не зазнала змін за спірний період (відомості щодо протилежного відсутні) крім щорічної індексації.

Отже, на думку позивача, отриманий витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (надалі - НГО) від 28.06.2024 № НВ-024 земельної ділянки з кадастровим номером :07:064:0036, загальною площею 2,3240 га, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, 190, становить 19 383 089,60 грн. (дев`ятнадцять мільйонів триста вісімдесят три тисячі вісімдесят дев`ять грн. 60 коп.), у цінах 2024 року є належним доказом, чинним та таким що можливо застосовувати для розрахунку НГО за попередні роки.

Крім того, у відзиві на скаргу зазначено, що при наданні контррозрахунку, Відповідач застосовує нормативну грошову оцінку земельної ділянки 2011 року, яка втратила свою чинність у зв`язку з затвердженням Запорізькою міською радою нової нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя у 2015 році (Рішення № 7 від 30.06.2015 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя") яка чинна з 2016 року і до тепер. Тобто застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :07:064:0036, отриманої у 2011 році, для розрахунку з 2016 року не відповідає діючий НГО. Відповідно і контррозрахунок Відповідача із застосуванням НГО 2011 року не може бути врахованим і прийнятим до розгляду.

Позивач вказує, що на сьогоднішній день діє Методика нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 р. № 1147, яка встановлює методологічні засади проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка застосовується у випадках, визначених Законом України Про оцінку земель.

Пунктом 4 цієї Методики установлено, що затверджена з урахуванням вимог пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України до набрання чинності Методикою, затвердженою згідно з пунктом 1 цієї постанови, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, технічна документація із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення (на відповідній території) є чинною до початку застосування рішення відповідного органу місцевого самоврядування про затвердження нової технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Позивач зауважує, що таким чином для розрахунку орендної плати застосовується діюча нормативна грошова оцінка сформованої спірної земельної ділянки, а не базова вартість 1 м2 землі в м. Запоріжжі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить: залишити апеляційну скаргу ПРИВАТНОГО МАЛОГО ПІДПРИЄМСТВА «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 у справі № 908/203/25 без задоволення; рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 у 908/203/25 залишити без змін.

У судовому засіданні 15.10.2025 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.

Між Запорізькою міською радою (Орендодавець, позивач у справі) та Приватним малим підприємством «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» (Орендар, відповідач у справі) був укладений Договір оренди землі від 06.05.2011 (далі Договір). (а.с. 15-18)

Згідно з умовами якого Орендодавець, відповідно до рішення сьомої сесії шостого скликання Запорізької міської ради №59/1 від 28.02.2011, надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,3240 га, для розташування виробничо-складської бази, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, 190. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: будівлі і забудови орендаря. Цільове призначення земельної ділянки (категорія земель): землі промисловості (п.п. 1, 2, 3, 14, 15 Договору).

Відповідно до пункту 8 Договору, останній укладається на десять років.

В п.п. 19, 39 Договору визначено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.05.2011 за №00025.

За актом приймання-передачі земельної ділянки, Орендодавець передав, а Орендар прийняв у фактичне користування земельну ділянку кадастровий №:07:064:0036, загальною площею 2,3240 га, за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, 190.

Згідно з пунктом 5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5907608 грн 00 коп., в цінах 2011 року.

В пункті 9 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі: 177228 грн 24 коп, що складає трикратний розмір земельного податку за календарний рік в цінах 2011 року.

В п. 10 Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Відповідно до п. 11 Договору, орендна плата вноситься щомісячно рівними частинами протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на розрахунковий рахунок місцевого бюджету Шевченківського району в управлінні Держказначейства у Шевченківському районі міста Запоріжжя Головного управління Держказначейства України в Запорізькій області.

За змістом п. 12 Договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік, зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Згідно з інформацією, наведеною в листі Головного управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України №13644/5/08-01-04-08 від 11.12.2024 щодо нарахування орендної плати та наявної заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою кадастровий номер :07:064:0036, площею 2,3240 га, Приватним малим підприємством «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» () у 2019 році сплачено 336238,44 грн, у 2020 308218,61 грн, у 2021 336238,48 грн.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач не сплачував орендну плату за Договором оренди землі у відповідності до нової НГО з 2016 року, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, зокрема за період 01.01.2019 по 18.05.2021 року включно, у розмірі 316503,61 грн.

Неналежне виконання Приватним малим підприємством «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати орендних платежів з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі за період з 01.01.2019 по 18.05.2021 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

За змістом статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»).

За приписами статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

В силу положень статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут та далі Податковий кодекс України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно зі статтею 265 розділу XII Податкового кодексу України плата за землю є складовою податку на майно.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 288.1, 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

В пункті 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України, та площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

За змістом частини 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» та статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Отже, як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

З вищенаведеного слідує, що договір оренди землі є цивільно-правовим договором оренди (найму), що регулюється ЦК України, іншими нормативними актами. Особливості правового регулювання відносин з оренди землі обумовлюються, зокрема, формою власності на земельні ділянки, що орендуються. Норми, що регулюють розмір, форму та порядок внесення орендної плати за землі державної та комунальної власності, характеризуються більшим ступенем імперативності регулювання порівняно із землями приватної власності. Для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності базою для обрахунку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено Законом України «Про оцінку земель».

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (стаття 13 Закону України «Про оцінку земель»).

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

В частині 1 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» зокрема визначено, що за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.

Частинами 1, 3 та 4 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктами 24, 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України належать до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та вирішується виключно на пленарних засіданнях.

Згідно з частиною 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Із аналізу вищенаведених приписів законодавства слідує, що нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яке здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

В свою чергу орендна плата за земельні ділянки комунальної власності є регульованою ціною. Тому зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки (бази оподаткування) тягне за собою зміну розміру земельного податку та орендної плати.

Рішенням Запорізької міської ради № 7 від 30.06.2015 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Державним підприємством Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М. Білоконя (п. 1 рішення); затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 року в розмірі 239,50 грн, та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік - 299,14 грн. (п.3 рішення). Також вказаним рішенням затверджено економіко-планувальне зонування території міста Запоріжжя, значення коефіцієнтів місце розташування Км2 згідно з додатком 1, значення коефіцієнтів впливу локальних факторів Км3 згідно з додатком 2 (п.п.4,5,6). Згідно з п. 7 цього рішення визначено, що нормативна грошова оцінка земель міста вводиться в дію з 01.01.2016.

Також, 30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення №6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю). Відповідно до Додатку 3 цього рішення, встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). Дане рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення та вводиться в дію з 01.01.2016 (п. 7 рішення).

В подальшому, рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» установлено на території м. Запоріжжя розміри орендної плати згідно з Додатком, в якому визначені розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). У п. 3 рішення вказано, що рішення набирає чинності з дня його офіційного оприлюднення та вводиться в дію з 01.01.2019.

Тексти вищезазначених рішень (з додатками) знаходяться у відкритому доступі на офіційному сайті Запорізької міської ради за посиланнями: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/4150, https://zp.gov.ua/uk/sessions/45/resolution/4153, https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564).

Рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7 та від 28.11.2018 № 26 не змінювались та не скасовувались і є чинними.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди землі між Запорізькою міською радою та Приватним малим підприємством «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» був укладений у 2011 році. У пунктах 5 та 9 Договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5907608 грн 00 коп., в цінах 2011 року. Розмір орендної плати був визначений у трикратному розмірі земельного податку за календарний рік у цінах 2011 року.

З урахуванням умов п. 8 та 39 Договору, останній набрав чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, яка була проведена 18.05.2011, та укладений на десять років, тобто до 18.05.2021.

Відповідно до п. 17 Договору, передача земельної ділянки в оренду здійснювалась з розробленням проектної документації із землеустрою.

Водночас, як правильно зазначено судом першої інстанції, обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель»). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої статті 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У постанові від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22 (пункт 122 постанови) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо застосування у сукупності статей 5, 13 Закону України «Про оцінку земель», статті 21 Закону України «Про оренду землі», пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, викладений у постанові від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19, про те, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові наведений правовий висновок про те, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки. За подібних обставин належному способу захисту орендодавця відповідає позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем. Водночас несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності.

Частинами 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначалося вище, рішенням Запорізької міської ради № 7 від 30.06.2015 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста, яка введена в дію з 01.01.2016.

Отже, як правильно встановлено місцевим господарським судом, з 1 січня 2016 року для розрахунку розміру орендної плати має застосовуватись нормативна грошова оцінка відповідно до технічної документації, затвердженої цим рішенням.

Обґрунтовуючи підстави для звернення з даним позовом до суду позивач зазначив, що відповідач не сплачував орендну плату в розмірі 3% від затвердженої нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнту індексації, як то передбачено умовами Договору та положеннями ст.ст. 288-289 ПК України, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, зокрема за період 01.01.2019 по 18.05.2021 включно у розмірі 316 503,61 грн.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру (частина 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель»).

Враховуючи положення пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = І:100, де І індекс споживчих цін за попередній рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель (пункт 289.3 статті 289 Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 у справі № 160/8668/19, вказано, що нормами Податкового кодексу України (п. 289.2 ст. 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період.

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 (копію додано до позовної заяви) коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2019 та 2020 рік становить 1,0; за 2021 рік 1,1 (для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення); за 2022 рік 1,15 (крім сільськогосподарських угідь); за 2023 рік 1,051.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер :07:064:0036, загальною площею 2,3240 га, за адресою: м. Запоріжжя, вул. вул. 8 Березня, 190, яка надавалась в оренду відповідачу на підставі Договору оренди землі для розташування належного йому нерухомого майна, є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Згідно з Витягом № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :07:064:0036 становить 19383089,60 грн (дата формування витягу 28.06.2024).

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що виходячи з доданого до позовної заяви розрахунку, розмір нормативної грошової оцінки (НГО) вищевказаної земельної ділянки за попередні роки: 2021, 2020, 2019, визначено по принципу зворотного розрахунку, шляхом ділення розміру НГО за 2024 рік на коефіцієнти індексації відповідних попередніх років, за який визначається розмір НГО.

Так, відповідно до розрахунку позивача НГО за 2021 рік становить: 19383089,60 грн (НГО в цінах 2024 року згідно з Витягом)/1,051/1,15/1,1 (коефіцієнти індексації за 2023-2021 роки) = 14579068,01 грн.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2019 та 2020 рік становить 1,0, отже НГО за 2020 та 2019 роки: 14579068,01 грн (НГО в цінах 2021 року)/1,0/1,0 (коефіцієнти індексації за 2020 та 2019 рок) = 14579068,01 грн.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалося вище, згідно з Витягом № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :07:064:0036 становить 19383089,60 грн (дата формування витягу 28.06.2024).

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 (п. 7.19), постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19, постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 904/4933/15, постанова Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 751/1543/19).

Чинне земельне законодавство, в тому числі не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі; витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула (постанова Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19).

Наданий до позовної заяви Витяг № НВ-024 від 28.06.2024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, зокрема містить кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої надано витяг, а також нормативну грошову оцінку земельної ділянки у гривнях. Вказаної інформації цілком достатньо для обчислення розміру орендної плати. (а.с.32)

Відповідач, у свою чергу, не надав іншого витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який би спростовував зазначену у витязі нормативну грошову оцінку станом на дату його формування (28.06.2024).

Нормативна грошова оцінка земель міста Запоріжжя, яка затверджена рішенням Запорізької міської ради № 7 від 30.06.2015, діє на сьогоднішній день і використовується органами Держгеокадастру для видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку. Відповідно до ст. ст. 13, 15, 18, 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати за землю використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Нормативна грошова оцінка проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Тобто технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя не затверджується щорічно. Щорічно можна отримати витяг з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки.

Для розрахунку орендної плати позивач використовував витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в цінах 2024 року та зменшував її розмір на відповідні щорічні коефіцієнти індексації за спірний період, що не суперечить законодавству, оскільки у спірному періоді з 01.01.2019 по 18.05.2021 нормативна грошова оцінки землі була сталою, починаючи з 01.01.2016 та підлягала коригуванню лише на щорічні коефіцієнти індексації. Для визначення оцінки землі станом на 2024 рік щорічні коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки землі 2016 року були застосовані кумулятивно. Відповідно для отримання оцінки попередніх років можливо арифметично вирахувати таку оцінку шляхом зменшення оцінки 2024 року на коефіцієнти індексації попередніх років, які входили в цей розрахунок.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що для отримання нормативної грошової оцінки за попередні роки позивач правомірно поділив нормативну грошову оцінку 2024 року на коефіцієнти індексації за попередні роки спірного періоду часу.

Таким чином, доводи апелянта про те, що «…По-друге, відповідач зазначає, що ні позивач при подачі позовної заяви ні суд при винесенні рішення не визначали вартість земельної ділянки на 2019-2021роки, з якої сплачувалася орендна плата, отже саме рішення є необґрунтованим і побудованим виключно на припущеннях, що є самостійною підставою для його скасування.

По-третє, відповідач вважає, що «принцип зворотного розрахунку», про який зазначено судом першої інстанції, і який обліковується шляхом ділення розміру НГО за 2024 рік на коефіцієнти індексації відповідних попередніх років, за який визначається розмір НГО не законний, оскільки завдяки ньому суд розповсюджує вартість оцінки земельної ділянки в цінах 2024року на відносини 2019-2021років.

Більш того, відповідач вважає, що у відносинах, які є предметом даного спору, такого принципу не існує в принципі, вказаний термін не використовував навіть позивач при подачі позовної заяви по справі чи відповіді на відзив.

Вартість нормативної оцінки в цінах 2024року не відповідає добутку ціни 2011 чи 2015 років і відповідних коефіцієнтів, вона є суттєво більшою, про це говорив відповідач і розрахунково доводив при поданні відзиву по справі. За таких умов при розрахунку доплати орендних платежів суд бере як базову вартість - вартість оцінки 2024року, якої не було ні в 2011, ні в 2015, ні в 2019-2021роках, про яку у відповідних періодах відповідач не знав і не міг знати, а отже і неправомірно застосував вказану вартість у своїх розрахунках.

Верховний Суд у справі № 804/979/16 від 22.11.2018року дійшов висновку, що зі змісту частини першої статті 1 Закону № 1378-IV, пункту 289.2 статті 289 ПК слідує висновок, що 01 січня 2016 року є датою проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому саме з цією датою пов`язується початок кумулятивного застосування щорічних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки.

Також, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель і мають перспективну дію. Величини коефіцієнтів індексації, розраховані до дати проведення нормативної оцінки земель, які з якихось причин не були враховані на день встановлення нормативної оцінки земель, не підлягають застосуванню для визначення бази оподаткування земельним податком, яким, як вже згадувалося вище, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок помножена на щорічний коефіцієнт індексації (саме помножена, а не поділена на минулі коефіцієнти)

Крім того, у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 у справі № 160/8668/19, на які послався суд першої інстанції при винесення рішення, вказано, що нормами Податкового кодексу України (п. 289.2 ст. 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період.

Отже судом помилково була застосована оцінки земельної ділянки 2024року до відносин сторін, які мали місце протягом 2019-2021років…» спростовуються вищенаведеним.

Згідно з положеннями пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

Розмір належної до сплати орендної плати за відповідний період (рік) визначено позивачем виходячи з річного розміру орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідний рік.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, загальний розмір нарахованої до сплати орендної плати у спірний період зменшено на суму фактичної сплаченої Приватним малим підприємством «Фірма «ТЕХНО-ПОЛІС» орендної плати за землю у 2019, 2020 та 2021 роках, згідно з даними, зазначеними у доданій до позовної заяви копії листа Головного управління ДПС у Запорізькій області №13644/5/08-01-04-08 від 11.12.2024. Тобто при здійснені розрахунку було враховано суми сплачених орендних платежів, які надходили від ПМП «Фірма «ТЕХНО-ПОЛІС» протягом спірного періоду. Крім того, з 01 по 30 березня 2020 року враховано пільгу щодо внесення орендної плати згідно з Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, місцевий господарський суд встановив, що позивачем було допущено арифметичну помилку при визначенні розміру сплаченої відповідачем орендної плати за період з 01.01.2021 по 18.05.2021. Так, загальний розмір орендної плати сплачений відповідачем за 2021 становить 336238,48 грн (відомості з листа Головного управління ДПС у Запорізькій області №13644/5/08-01-04-08 від 11.12.2024). Відповідно, за період з 01.01.2021 по 18.05.2021 (за який позивачем здійснено нарахування у 2021) сплачена відповідачем орендна плата, розрахована пропорційно кількості днів, що мали місце з 01.01.2021 по 18.05.2021 становить 128349,08 грн. Також позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні розміру орендної плати за період з 01.05.2021 по 18.05.2021, що підлягав до сплати і який, як визначено судом, становить 21163,16 грн.

Отже, розмір несплаченої суми орендної плати за 2021 (з 01.01.2021 по 18.05.2021) дорівнює: 36447,67 грн. х 4 міс. (з січня по квітень 2021) + 21163,16 грн (розмір орендної плати з 01.05.2021 по 18.05.2021 (включно)) = 166953,84 128349,08 грн (сплачена орендна плата за 2021 рік в рамках дії договору - за відповідний період з 01.01.2021 по 18.05.2021) = 38604,76 грн.

В іншій частині (за 2019 та 2020 роки) розрахунок здійснений позивачем правильно.

Таким чином, загальний розмір несплаченої суми орендної плати за період з 01.01.2019 по 18.05.2021 включно становить: 232444,08 грн (101133,56 грн (2019 рік) + 92705,76 грн (2020 рік) + 38604,76 грн (2021 рік)).

З вказаними висновками місцевого господарського суду погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки такі є обґрунтованими та відповідають обставинам справи.

Як слідує з положень статті 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою для виникнення зобов`язань, які згідно зі статтями 525, 526, 530 цього Кодексу повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 598, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.п. 27, 28 Договору оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати; орендодавець зобов`язаний здійснювати контроль за виконанням умов договору з боку орендаря, у тому числі за правильністю індексування та повнотою перерахування орендної плати.

Господарським судом правильно встановлено, що відповідач доказів належного виконання договірних зобов`язань по сплаті в повному обсязі орендної плати в розмірі 232444,08 грн за заявлений позивачем спірний період суду не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 232444,08 грн та відмову у задоволенні іншої частини позову у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо тверджень скаржника про те, що вартість земельної ділянки станом на 2016 рік склала - 9964150,0 гривень.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 та Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 вказали, що як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

При цьому законодавство не обмежує можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру. Належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Враховуючи зазначене вище, відповідач помилково вважає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки розраховується шляхом множення вартості одного квадратного метру земель м. Запоріжжя на площу певної земельної ділянки.

Визначення вартості земельної ділянки станом на 2016 рік не може здійснюватися відповідачем лише шляхом арифметичного розрахунку (множення вартості одного квадратного метру земель м. Запоріжжя на площу певної земельної ділянки), а має бути виконано виключно на підставі документів, якими встановлено нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.

До того ж, варто зазначити, що вартість одного квадратного метру є лише однією зі складових при розрахунку нормативно грошової оцінки такої земельної ділянки.

З огляду на наведене, розрахунок відповідачем вартості земельної ділянки станом на 2019 рік і далі, відповідно, станом на 2020 та 2021 роки у розмірі 10561999 гривень не є правильним.

Крім того, перевіривши контррозрахунок відповідача, апеляційний суд відхиляє його з огляду на те, що при його виконанні відповідач застосовував нормативну грошову оцінку земельної ділянки 2011 року, яка втратила свою чинність у зв`язку з затвердженням Запорізькою міською радою нової нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя у 2015 році (Рішення № 7 від 30.06.2015 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя"), яка є чинною з 2016 року і діє на даний час. Тобто, застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :07:064:0036, отриманої у 2011 році, для розрахунку з 2016 року не відповідає діючій НГО та не може використовуватись для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та, відповідно, орендної плати за 2019-2021роки.

Відповідно, твердження апелянта про те, що «…відповідачем при поданні відзиву, розмір орендний платежів обраховувався виходячи з вартості земельної ділянки станом на 2019-2021 роки 11207949,46 гривень, тобто відповідач точно сплачував орендну плату з урахуванням індексації і у розмірі не меншому за необхідний…» є помилковими.

Доводи скаржника про те, «…що при винесенні оспорюваного рішення Господарський суд Запорізької області не з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають вимогам закону та обставинам справи, що є підставою для скасування рішення повністю і прийняття нового рішення, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача слід відмовити в повному обсязі…» є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 у справі № 908/203/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269 - 271, 275, 276, 282-284, 287-289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «ФІРМА «ТЕХНО-ПОЛІС» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 у справі № 908/203/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.04.2025 у справі № 908/203/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.11.2025.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв