ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3177/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Задорожний К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Підприємства об`єднання громадян «Грантсервіс» Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю «Слов`янська Єдність» (Україна, 61031, місто Харків, проспект Аерокосмічний, будинок 354-А, ),
до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області (Україна, 61057, місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок 46, ),
про стягнення коштів у розмірі 10 538, 40 грн
за участю представників:

позивача - Пулькін Ю.П.;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Підприємство об`єднання громадян «Грантсервіс» Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю «Слов`янська Єдність», звернувся до Господарського суд Харківської області із позовом до відповідача - Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, про стягнення за рахунок коштів державного бюджету відшкодування шкоди на суму 6 000, 00 грн, суму інфляційних 3 818, 40 грн, суму 3 % річних 720, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.09.2025 прийнято позовну заяву Підприємства об`єднання громадян «Грантсервіс» Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю «Слов`янська Єдність» до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3177/25. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.09.2025 до Господарського суду Харківської області через систему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 22336), в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач вказав, що позивачем було подано податкову декларацію з ПДВ за травень 2021 від 20.06.2021 № , сума ПДВ заявлена до відшкодування з Державного бюджету складає 96 431 грн. Граничний термін подання податкових декларацій з ПДВ за лютий 2021, з урахуванням положень п. 203.1 ст. 203 ПК України 21.06.2021. Граничний термін проведення камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ за лютий 2021, згідно п. 200.10 ст. 200 ПК України - 23.07.2021. За наслідками камеральної перевірки відповідачем оформлено акт від 20.07.2021 №12532/20-40-18-06-08/39860978 (далі - акт перевірки) та було встановлено порушення позивачем: п.200.1, п.200.4, п.200.8, п.200.9, ст.200 Кодексу; Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (реєстрації в Міністерстві юстиції 29.01.2016 №159/28289). Акт від 20.07.2021 №12532/20-40-18-06- 08/39860978 направлено засобами Укрпошта (№ 218) з повідомленням про вручення та вручено платнику - 27.07.2021. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення форми В3 від 13.08.2021 № 6 про відмову у наданні суми бюджетного відшкодування (далі - податкове повідомлення рішення) 96 431 грн, яке направлено позивачу засобами поштового зв`язку та вручено позивачу 30.08.2021. Позивач не погодився із податковим повідомленням рішенням відповідача та розпочав його адміністративне оскарження. Рішенням ДПСУ № 24540/6/99-00-06-01-05-06 від 01.11.2021 вищезазначене ППР було скасовано. Відшкодування заявленої суми ПДВ за травень 2021 було здійснено позивачу 16.11.2021. Таким чином, відповідач обґрунтовуючи свою позицію по справі, вказує, що факту несвоєчасного внесення сум до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування не встановлено. Відповідач вважає, що позивач не довів факту несвоєчасного внесення контролюючим органом до Реєстру заяв про бюджетне відшкодування, а тому до спірних правовідносин не може бути застосований пп. 128.2.2. ст. 128 ПК України. Також у відзиві на позов відповідач заперечував проти вказаної позивачем у позовній заяві суми судових витрат, оскільки позивачем не надано розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, акти прийняття передачі послуг, обґрунтування щодо складності справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії, будь-яких інших документів, із яких можливо було б установити обсяг наданих послуг та їх вартість.

Також, відповідач просив розгляд справи № 922/3177/25 здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

29.09.2025 до Господарського суду Харківської області через систему Електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 22558), в якій позивач відхилив доводи, викладені відповідачем у відзиві на позов та просив позов задовольнити. Зазначив, що відповідач у відзиві визнав, що ним було відмовлено у наданні суми бюджетного відшкодування. Позивач вказав, що граничним строком подання декларації за травень 2021 року було 22.06.2021, та заявлена сума бюджетного відшкодування мала бути відшкодована позивачу не пізніше 28.07.2021. Проте відповідач на підставі акту перевірки № 12532/20-40-18-06-08 від 20.07.2021 протиправно відмовив позивачу в узгоджені суми податкового відшкодування та 13.08.2021 року виніс протиправне податкове повідомлення рішення за № 06 від 13.08.2021. Рішенням ДПСУ №24540/6/99-00-06-01-05-06 від 01.11.2021 вищезазначене ППР було скасовано. Відшкодування заявленої суми ПДВ за травень місяць 2021 було здійснено позивачу лише 16.11.2021. Також позивач вказав, що предметом позову є стягнення шкоди у фіксованому розмірі, нанесеною відповідачем, на підставі спеціального закону, зокрема а саме норми ст. 114 ПК України особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених п. 128.2 ст. 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи. Отже, спеціальним законом прямо передбачено: можливість стягнути фіксовану суму збитків, у цьому випадку підлягає доведенню тільки протиправність рішень, дій чи бездіяльності, що й встановлено рішенням, якими скасовано видане повідомлення-рішення, повністю доводять сам факт порушення прав позивача саме відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.10.2025 об 11:45 год.

Протокольною ухвалою від 22.10.2025 суд оголосив перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 05.11.2025 о 12:30 год.

У судовому засіданні 05.11.2025 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 05.11.2025 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 05.11.2025, в порядку ст. 240 ГПК України, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Позивач подав податкову декларацію з ПДВ за травень 2021 року, в який заявив про суму відшкодування ПДВ в розмірі 94 316, 00 грн. ГУ Державної податкової служби України у Харківській області (надалі - відповідач) дана декларація була прийнята 20 червня 2021 року за № .

Як заявляє позивач, подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ в автоматичному режимі вноситься до Реєстру. В той же час, позивач вказує, що відповідно до п. 200.10 ст. 200 ПК України для узгодження суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, проводиться камеральна перевірка даних податкової декларації, за результатами якої і відбувається узгодження заявленої платником податків до відшкодування суми. Строк проведення такої перевірки становить 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання декларації. Після узгодження суми, яка підлягає відшкодуванню, інформація про це повинна вноситися до Реєстру. Наступного операційного дня після відображення в Реєстрі узгоджена сума стає доступною Казначейству, а протягом наступних 5 операційних днів повинна бути перерахована Казначейством.

Таким чином, заявлена сума бюджетного відшкодування повинна була виплачена позивачу в термін не пізніше 38 календарних днів, а саме 28 липня 2021 року.

Але, як вказує позивач, відповідач на підставі акту перевірки № 12532/20-40-18-06-08 від 20.07.2021 протиправно відмовив позивачу в узгоджені суми податкового відшкодування та 13.08.2021 виніс податкове повідомлення рішення за № 06 від 13.08.2021.

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України. Рішенням ДПСУ №24540/6/99-00-06-01-05-06 від 01.11.2021 вищезазначене ППР було скасовано. Відшкодування заявленої суми ПДВ за травень місяць 2021 було здійснено позивачу 16.11.2021.

Позивач вважає, що йому було завдано шкоди шляхом несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування. Зазначене стало підставою звернення до суду з даним позовом про відшкодування шкоди у розмірі 6 000, 00 грн, на підставі ст. 114 та 128 ПК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та доказів, які надані у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до змісту ч. 1 - 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів, цивільна відповідальність не настає.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас, зі змісту ч. 2 ст. 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

У постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Покладення на державу обов`язку з відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок втрат, які a priori не були понесені такою особою (за відсутності першопричини - causa prima), не може вважатися законним.

Ст. 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Доведення факту наявності неправомірної поведінки (правопорушеня) з боку відповідача, шкоди та її розміру, а також причинно - наслідкового зв`язку між правопорушенням і шкодою покладено на позивача.

Стосовно висновку про неправомірність рішень, дій або бездіяльності контролюючого органу, як умови деліктної відповідальності, Велика Палата Верховного Суду звертається mutatis mutandis до власних висновків, викладених у підпункті 9.9 постанови від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 та відзначає, що ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) контролюючого органу (його посадових (службових) осіб) не є необхідним для вирішення іншої справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями, а господарський суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду.

Суд зазначає, що шкода заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

При цьому ст. 114 ПК України визначено, відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів наступним чином:

114.1. Особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

114.2. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.

Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пп. 128.2 ст. 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи.

114.4. Шкода, заподіяна платнику податків внаслідок податкового правопорушення контролюючого органу, відшкодовується за рішенням суду.

У передбачених абзацом другим цього пункту випадках шкода понад встановлений розмір відшкодуванню не підлягає.

128.2. Податковими порушеннями, відшкодування шкоди за вчинення яких згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення є:

128.2.1. прийняття незаконного рішення, а так само вчинення незаконних діянь (дій або бездіяльності) контролюючим органом та/або його посадовими (службовими) особами, що призвели до безпідставної відмови в набутті, а так само до безпідставної втрати особою статусу платника податку або платника одного з податків, набуття та/або анулювання (втрата) якого відбувається за рішенням контролюючого органу;

128.2.2. невнесення або несвоєчасне внесення контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та/або порушення строків початку проведення камеральної перевірки, передбаченої пунктом 200.10 статті 200 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу, - перевірки, зазначеної у такому пункті, якщо за результатами таких протиправних діянь було порушено строки повернення сум бюджетного відшкодування;

128.2.3. прийняття посадовими (службовими) особами контролюючого органу рішення про використання майна, визначеного пунктом 87.3 статті 87 цього Кодексу, як джерела погашення грошового зобов`язання або податкового боргу платника податків;

128.2.4. перешкоджання посадовими (службовими) особами контролюючого органу звільненню майна особи з-під режиму тимчасового затримання;

128.2.5. незаконне застосування посадовими (службовими) особами контролюючого органу арешту майна або коштів на рахунках;

128.2.6. безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків або несвоєчасне внесення чи невнесення даних про відсутність податкового боргу платника податків.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 76 ГПК України).

З урахуванням викладеного вище, суд висновує, що для відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому ст.114 ПК України, основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, є дії (бездіяльність) Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області у вигляді невнесення або несвоєчасного внесення контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та/або порушення строків початку проведення камеральної перевірки, оскільки відсутність цих елементів делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України). При цьому, виходячи із змісту п.128.2.2 ст. 128 ПК України, обов`язковому доказуванню підлягає наявність наслідків таких діянь у вигляді порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування.

Так, згідно з доводами позивача та встановленим обставинами справи, Підприємство об`єднання громадян "Грантсервіс" Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська Єдність" подано податкову декларацію з ПДВ за травень 2021 від 20.06.2021 № , сума ПДВ заявлена до відшкодування з Державного бюджету України складає 94 316, 00 грн.

П. 200.10 ст. 200 ПК України визначено - у строк, передбачений абзацом 1 п. 76.3 ст. 76 Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених п. 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Порядок проведення камеральних перевірок передбачено ст. 76 Кодексу. П. 76.3 ст. 76 визначено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Відповідно до положень п. 200.12, 200.13 ст. 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до наявних матеріалів справи встановлено, що граничний термін проведення камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ за травень 2021 є 23.07.2021, а сума узгодженого бюджетного відшкодування ПДВ повинна бути повернута у термін не пізніше 38 календарних днів, однак, оскільки відповідачем сформовано у акті від 20.07.2021 №12532/20-40-18-06-08/39860978 результати камеральної перевірки, за якими встановлено порушення Підприємством об`єднання громадян "Грантсервіс" Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська Єдність" вимог податкового законодавства, а саме пункту 200.1, пункту 200.4, статті 200 ПКУ, вимог Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (реєстрації в Міністерстві юстиції 29.01.2016 № 159/28289), тому останньому, відмовлено у отриманні суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку по податковій декларації з ПДВ за травень 2021 у розмірі 96 431,00 грн.

Позивачем було оскаржено в межах адміністративного порядку рішення податкового органу до Державної податкової служби України.

Оскарження результатів податкових перевірок (в тому числі камеральної перевірки) може проводитись двома способами - адміністративному та/або судовому порядку (п. 56.1 ст. 56 ПК України).

Адміністративний порядок оскарження може полягати в подачі заперечень на акт перевірки та додаткових документів і пояснень відповідно до пункту 86.7. статті 86 ПК України та звернення до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд податкого повідомлення-рішення/податкової вимоги/іншого рішення податкового органу.

П. 86.7 ст. 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Отже, в сукупності зазначеного, в межах адміністративного порядку оскарження рішення податкового органу є ряд обов`язкових алгоритмів, які визначають цей порядок, а саме:

по-перше - подання платником оскарження на рішення податкового органу в преклюзивний строк - десяти робочих днів;

по-друге - розгляд скарги податковим органом має своїм наслідком не узгодженість податкового зобов`язання платника, і лише після закінчення адміністративної процедури оскарження, податкове зобов`язання вважається узгодженим.

Пункт 200.15 ст. 200 ПК України передбачено, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Регламенту взаємодії структурних підрозділів ДПС та головних управлінь ДПС в областях, м. Києві, міжрегіональних управлінь ДПС по роботі з великими платниками податків у процесі бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений наказом ДПС від 15.10.2020 року № 568 (далі Регламент від 15.10.2020 № 568) зі змінами, передбачено внесення довідки про підтвердження суми бюджетного відшкодування за результатами розгляду заперечень одночасно з датою відповіді на заперечення.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Також, відповідно до пп. 8.8.5, п.8.8 розділу VIII Регламенту взаємодії структурних підрозділів ДПС та головних управлінь ДПС в областях, м. Києві, міжрегіональних управлінь ДПС по роботі з великими платниками податків у процесі бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений наказом ДПС від 15.10.2020 № 568 зі змінами, після закінчення процедури адміністративного оскарження передбачено - внесення довідки про підтвердження сум бюджетного відшкодування, термін внесення - по мірі надходження з відображенням інформації ІКС «Адміністративне та судове оскарження ДПС України».

Рішенням ДПСУ №24540/6/99-00-06-01-05-06 від 01.11.2021 вищезазначене ППР було скасовано.

Враховуючи вищевикладені норми ПК України та Регламенту, рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 01.11.2021 № 24640/6/99-00- 06-01-05-06 отримано платником ПОГ "Грантсервіс" ГО "ХОООЗІ "СЄ", - 05.11.2021, що відображено в ІКС «Адміністративне та судове оскарження ДПС України», враховуючи що 05.11.2021 - день неділі - п`ятниця, скасування ППР за рішенням ДПС України відображено в хронологічній послідовності в інтегрованій картці платника податку на наступний робочий день, тобто - 08.11.2021 - день неділі - понеділок.

Довідку про підтвердження сум бюджетного відшкодування за результатами адміністративного оскарження складено - 09.11.2021, що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податку та відповідна інформація відображена в реєстрі заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.

П. 200.13, ст. 200 ПКУ передбачено - на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Фактично суму ПДВ відшкодовано 16.11.2021.

Таким чином, протиправних дій щодо несвоєчасного внесення сум до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування судом не встановлено.

Проте, факт реагування органу державної влади не є прямою і безумовною підставою відшкодування особі шкоди, тобто, шкода має бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Суд зазначає, що позивачем не доведено всіх елементів деліктної цивільно-правової відповідальності в сукупності ст. 22, 1166, 1173 ЦК України, про що свідчить наступне.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

Законний майновий інтерес позивача в отриманні права на бюджетне відшкодування знаходиться в прямій площині дій відповідача, від якого залежить, чи буде цей майновий інтерес реалізовано.

Причинно-наслідковий зв`язок як умова відповідальності держави за наслідки неправомірних рішень, дій чи бездіяльності контролюючого органу простежується в розмірі дійсних втрат, пов`язаних з утратою майнового інтересу на отримання бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що позивач не звертався до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними рішень/дій контролюючих органів, оскільки у результаті адміністративного оскарження 16.11.2021 отримав бюджетне відшкодування ПДВ по податковій декларації за травень 2021 року у розмірі 96 431,00 грн. Позивачем також не наведено та не надано доказів, які б свідчили про заподіяння позивачу неправомірними діями відповідача збитків та в чому конкретно вони полягали.

У даній справі, зіштовхнувшись із перешкодою з боку контролюючого органу для виконання необхідних дій, від яких залежало виникнення у позивача права на повернення бюджетного відшкодування ПДВ, останній реалізовував своє право на адміністративне оскарження рішення, дії (бездіяльність) контролюючого органу (посадових осіб), тобто вчинив дії, спрямовані на відновлення свого майнового інтересу в податковій сфері.

У постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Покладення на державу обов`язку з відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок втрат, які a priori не були понесені такою особою (за відсутності першопричини - causa prima), не може вважатися законним.

Враховуючи викладене, суд висновує про відсутність таких елементів делікту, як невнесення або несвоєчасне внесення контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та/або порушення строків початку проведення камеральної перевірки, що свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди, як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 01.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, пункт 30, від 27.09.2001).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи наведене вище, суд висновує, що позивачем не доведено складу податкового порушення, передбаченого п. 128.2.2. ст. 128 ПК України, а отже відсутня й наявність права позивача на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, передбаченої ст.114 ПК України, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача шкоди у розмірі 6 000, 00 грн необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, тому у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у стягненні збитків, похідна вимога щодо стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 720, 00 грн та інфляційних втрат у сумі 3 818, 40 грн, не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що у позові відмовлено повністю, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 420,40 грн покладається на позивача та стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст. 2, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, 252, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - Підприємство об`єднання громадян «Грантсервіс» Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю «Слов`янська Єдність» (Україна, 61031, місто Харків, проспект Аерокосмічний, будинок 354-А, );

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби України у Харківській області (Україна, 61057, місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок 46, ).

Повне рішення складено 10.11.2025

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3177/25