ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2025 р. Справа№ 910/9/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025

у справі № 910/9/25 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА»

до Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ»

про стягнення 1 116 729,66 грн,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

В С Т А Н О В И В:

31.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (далі - позивач, Товариство) звернулося через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості у розмірі 1 116 729,66 грн з яких: сума основного боргу в розмірі 921 202,47 грн, інфляційні втрати - 148 718,15 грн та 3% річних - 46 809,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №6836/02 від 21.03.20211 в частині оплати електричної енергії, виробленої продавцем за «зеленим» тарифом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 74 183,77 грн закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, а позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість у розмірі 724 033,80 грн, 3% річних у розмірі 46 090,76 грн, інфляційні втрати у розмірі 157 930,61 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 136,66 грн.

Закриваючи провадження у справі в частині стягнення 74 183,77 грн, суд першої інстанції виходив з того, що після звернення Товариства з позовом, Підприємство частково оплатило обсяг відпущеної електричної енергії. Водночас, задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з обґрунтованості та доведеності обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної оплати вартості відпущеної електроенергії у період жовтень 2021 року, лютий - вересень, листопад, грудень 2022 року, лютий - липень, вересень, жовтень 2023 року за Договором №6836/02 від 21.03.2011.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/9/25 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що сума витрат позивача на вищеназвану допомогу у розмірі 70 000,00 грн є надмірною, не відповідає критерію розумності, реальності таких витрат, а також їх обґрунтованості.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у даній справі, Державне підприємство «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, судом першої інстанції не було взято до уваги наявну заборгованість НЕК «Укренерго» перед Підприємством, а також те, що відповідно до п. 11.4 Порядку №641 обов`язок відповідача щодо оплати 100% вартості електричної енергії виникає після 100% оплати НЕК «Укренерго» послуг перед Підприємством.

Скаржник наголошує на наявності підстав для застосування до спірних правовідносин наказу Міністерства енергетики України від 15.06.2022 №206 щодо визначення розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію у період по серпень 2022 року.

Позивач має перед відповідачем заборгованість частки відшкодування вартості відхиляння з січня 2021 року по січень 2025 року в розмірі 5 120,75 грн, а також щодо частки відшкодування вартості небалансу з січня 2021 року по листопад 2024 року у розмірі 12 583,09 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі та актами коригування до актів приймання-передачі, відтак на переконання апелянта, останній має право на зменшення рівня розрахунків, відповідно до пп.12 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.

Також апелянт не погоджується з розміром стягнутого основного боргу, який суд першої інстанції визнав доведеним та встановленим.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі № 910/9/25 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Не погоджуючись також із додатковим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом при розгляді заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу було порушено процесуальні норми щодо розгляду такої заяви, що проявилось у неповідомленні відповідача про розгляд заяви, у зв`язку з чим останній був позбавлений права подати свої заперечення на таку заяву або ж клопотання про неспівмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Апелянт зазначає, що позивачем при поданні заяви про розподіл судових витрат, на підтвердження їх розміру додано докази, які існували до ухвалення рішення у справі, без належного обґрунтування неможливості їх подання у строк, встановлений ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем до складу витрат на професійну правничу допомогу включено витрати, які не відносяться до надання правової допомоги у даній справі.

На переконання апелянта, розмір витрат не відповідає критеріям розумності, оскільки середньомісячна зарплата, яка включає адвокатську діяльність, становить 30 868,00 грн за 1 квартал 2025 року, відтак середня вартість 20 годин робити адвоката складає 3 674,76 грн.

Скаржник стверджує, що з огляду на предмет і підстави позову, категорія даної справи не є складною, не потребує значних зусиль щодо представництва інтересів позивача, оскільки на розгляді господарських судів перебувають аналогічні справи за позовами до ДП «Гарантований покупець» про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, а тому правова позиція у розгляді таких справ вже є сформованою та не потребує додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.06.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі № 910/9/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.08.2025. Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 25.07.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9/25.

04.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі № 910/9/25. Спільний розгляд апеляційних скарг Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 та на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі № 910/9/25 призначено на 21.08.2025. Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 31.07.2025.

22.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про надання доступу до електронних матеріалів справи.

23.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційні скарги відповідача.

Заперечуючи проти доводів апеляційних скарг, позивач зазначив, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача у розмірі 724 033,80 грн, враховуючи закриття провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 74 183,87 грн, відтак посилання відповідача на те, що розмір основного боргу складає 708 284,85 грн, є необґрунтованим.

Позивач наголошує на тому, що накази Міністерства енергетики України №206 та №140 не обмежують право останнього, як виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, відповідно до укладеного між сторонами договору, а також не змінює термінів виникнення та виконання зобов`язань відповідача щодо проведення остаточних розрахунків відповідно до пункту 10.4 Порядку та умов укладеного договору.

Наявність заборгованості НЕК «Укренерго» перед відповідачем не є підставою для відмови у стягненні основного боргу, оскільки умовами договору, які є обов`язковими до виконання його сторонами та положеннями чинного законодавства не передбачено можливості зміни строку виконання відповідачем зобов`язань через обставини, на які посилається останній у апеляційній скарзі.

Позивач зазначив, що 3% річних та інфляційні втрати не підлягають зменшенню у силу Закону.

Також відповідач не довів наявності у нього форс-мажорних обставин як підстави для звільнення його від нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Доводи апелянта про неспівмірність стягнутих судом витрат позивача на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки стягнуті судом з відповідача витрати у розмірі 30 000,00 грн, складає 42,85 % від заявленої позивачем суми.

15.08.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника позивача - адвоката Богуш М.К. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване перебуванням останньої у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2025 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 04.09.2025.

04.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме актів коригування до актів купівлі-продажу електричної енергії у лютому, березні, травні, червні, листопаді, грудні 2022 року та у травні 2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 у розгляді справи оголошено перерву на 25.09.2025.

09.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло заперечення проти долучення нових доказів.

25.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 у розгляді справи оголошено перерву на 16.10.2025.

26.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "АКВА ВІТТА" Богуш М.К. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 вказане клопотання задоволено.

15.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують направлення відповідачем на адресу позивача актів коригування за лютий, березень, травень, червень, листопад, грудень 2022 року та травень 2023 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду від 26.05.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Також представник відповідача просив суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення від 05.06.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

23.10.2025 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Вирішуючи питання щодо прийняття наданих відповідачем доказів, судова колегія зазначає таке.

У клопотанні апелянт просить суд долучити до матеріалів справи акти коригування до актів купівлі-продажу електричної енергії за лютий, березень, травень, червень, листопад, грудень 2022 року та за травень 2023 року.

Обґрунтовуючи дане клопотання, відповідач послався на існування між сторонами розбіжностей щодо розміру остаточної заборгованості останнього станом на дату подачі позову.

Так, апелянт наголошує на тому, що долучені ним акти коригування впливають на загальний об`єм та вартість проданої позивачем електричної енергії за «зеленим» тарифом у спірні періоди, а відтак і на розмір неоплаченої Підприємством електричної енергії.

Згідно з положеннями частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відтак учасники справи зобов`язані подавати усі наявні в них докази в порядку та в строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ГПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження своєї позиції у справі долучено акти купівлі-продажу електричної енергії за спірні періоди та платіжні інструкції на підтвердження розміру сплачених відповідачем коштів, а також акт звірки розрахунків від 30.09.2024.

Подані відповідачем акти коригування до актів купівлі-продажу, як встановлено судом, впливають на розмір проданої позивачем електроенергії за договором №6836/02 від 21.02.2011, вказані акти коригування були підписані сторонами до звернення позивача із позовом до суду.

Разом з тим, позивач, в порушення норм ч. 2 ст. 164 ГПК України, акти коригування не долучив до позовної заяви, що вплинуло на повноту та всебічність з`ясування усіх обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи що позивач не дотримався обов`язку щодо надання усіх наявних у нього доказів, а також те, що акти коригування стосуються предмета доказування у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання відповідача та долучення до матеріалів справи актів коригування до актів купівлі-продажу електричної енергії за лютий, березень, травень, червень, листопад, грудень 2022 року та за травень 2023 року.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, наявні у справі, пояснення, надані учасниками справи в судових засіданнях, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 21.03.2011 між Державним підприємством «Енергоринок» (далі - ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (далі - ВАД) було укладено Договір №6836/02, відповідно до п. 1.1 якого ВАД зобов`язується продавати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

16.07.2019 між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ), Державним підприємством «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (виробник за «зеленим» тарифом) було укладено Додаткову угоду № 445/01 до Договору №6836/02 від 21.03.2011, в преамбулі якої визначено, що з метою реалізації вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» в частині правонаступництва Гарантованого покупця за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом між ДПЕ та виробником електричної енергії, укладено цю додаткову угоду про зміну сторони зобов`язання договору про купівлю-продаж електричної енергії між ДПЕ та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії від 21.03.2011 №6836/02 та приведення такого договору у відповідність до Типового договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 26.04.2019 №641.

Відповідно до п.п. 1, 2 Додаткової угоди № 445/01, сторони дійшли згоди замінити в преамбулі договору слова «Державне підприємство «Енергоринок», що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах» на слова «Державне підприємство «Гарантований Покупець», що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця.

Сторони дійшли згоди статтю 1-10 договору замінити статтями 1-8 у новій редакції.

Таким чином, на підставі Додаткової угоди № 445/01 відбулась заміна покупця виробленої Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» електроенергії, а умови договору викладено у новій редакції, з метою приведення його змісту у відповідність з Типовим договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом між Гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП №641 від 26.04.2019.

12.05.2020 між Державним підприємством «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (продавець за «зеленим» тарифом) було укладено Додаткову угоду № 1433/01/20 до Договору №6836/02 від 21.03.2011, у якій сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова «виробник за «зеленим» тарифом» замінити словами «продавець за «зеленим» тарифом» та статті 1-7 договору викласти в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020 продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а Гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі Гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (надалі - Порядок № 641), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (надалі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).

За п. 2.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020, сторони визнають свої зобов`язання згідно із Законами України «Про ринок електричної енергії», «Про альтернативні джерела енергії», Порядком № 641, Порядком продажу електричної енергії споживачами, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, Правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 308, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється за умови членства продавця за «зеленим» тарифом у балансуючій групі гарантованого покупця (пункт 2.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020).

Продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за «зеленим» тарифом за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу (п. 2.3. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020).

В пунктах 2.4., 2.5. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020 сторони погодили, що продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку № 641, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України.

Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці визначається відповідно до глави 10 Порядку № 641 або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.

Відповідно до п.п. 3.1.-3.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020 обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку № 641 або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку № 641 або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється згідно з главою 10 Порядку № 641 або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами (п. 3.3. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020).

Відповідно до п. 4.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020 продавець за «зеленим» тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього Договору.

За умовами п. 4.5. Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020 гарантований покупець зобов`язаний, зокрема, купувати у продавця за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за «зеленим» тарифом електричну енергію.

Пунктом 7.4 Договору в редакції Додаткової угоди № 1433/01/20 від 12.05.2020 сторони визначили, що якщо продавець за «зеленим» тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії та Регулятором уже встановлено йому «зелений» тариф і продавець за «зеленим» тарифом має укладений з оператором системи передачі договір про врегулювання небалансів, цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії «зеленого» тарифу (до 01 січня 2030 року).

26.01.2024 набули чинності зміни до Порядку №641, які змінили порядок регулювання правовідносин між сторонами.

У зв`язку з цим додатковою угодою №1687/07/24 від 30.01.2024 положення Договору сторонами були приведені у відповідність до положень Порядку №641 у новій редакції.

Відповідно до п. 3.3 Договору в редакції додаткової угоди №1687/07/24 від 30.01.2024 оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до Порядку №641.

За змістом пункту 4.1. Договору в первинній редакції та в редакції додаткової угоди №1687/07/24 від 30.01.2024 продавець має право вимагати від Гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього Договору.

Відповідно до пункту 4.4. Договору в редакції додаткової угоди №1687/07/24 від 30.01.2024 гарантований покупець зобов`язаний: здійснювати купівлю та продаж електричної енергії в обсязі, визначеному відповідно до Порядку; своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за куплену у продавця електричну енергію; виконувати інші зобов`язання, пов`язані з виконанням цього Договору та покладені на гарантованого покупця Законом, Порядком та цим Договором.

Як вбачається з матеріалів та встановлено судом апеляційної інстанції, на виконання умов Договору №6836/02 у жовтні 2021 року у лютому-вересні, листопаді, грудні 2022 року та у період з лютого по липень, у вересні та жовтні 2023 року позивачем продано, а відповідачем придбано електричну енергію за «зеленим» тарифом на загальну суму 3 796 549,21,00 грн, а саме:

у жовтні 2021 року на загальну суму 43 844,28 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.10.2022;

у лютому 2022 року на суму 293 856,14 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2022 на суму 301 562,52 грн та актом коригування від 16.02.2023 на суму -7 706,38 грн;

у березні 2022 року на загальну суму 289 508,95 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2022 на суму 289 556,21 грн та актом коригування від 30.09.2022 на суму - 47,26 грн;

у квітні 2022 року на загальну суму 381 659,03 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.04.2022;

у травні 2022 року на загальну суму 230 796,16 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.05.2022 на суму 232 316,81 грн та актом коригування від 16.03.2023 на суму - 1 520,65 грн;

у червні 2022 року на загальну суму 92 420,70 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2022 на суму 92 425,00 грн та актом коригування від 20.03.2023 на суму - 4,30 грн;

у липні 2022 року на загальну суму 32 139,98 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2022;

у серпні 2022 року на загальну суму 20 142,25 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.08.2022;

у вересні 2022 року на загальну суму 32 311,80 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.09.2022;

у листопаді 2022 року на загальну суму 141 844,44 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.11.2022 на суму 141 961,12 грн та актом коригування від 04.05.2023 на суму - 116,68 грн;

у грудні 2022 року на загальну суму 355 919,95 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.12.2022 на суму 355 925,03 грн та актом коригування від 08.05.2023 на суму - 5,08 грн;

у лютому 2023 року на загальну суму 440 331,46 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2023;

у березні 2023 року на загальну суму 442 968,36 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2023 на суму 445 734,56 грн та актом коригування від 15.06.2023 на суму - 2 766,25 грн;

у квітні 2023 року на загальну суму 348 601,12 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.04.2023 на суму 346 835,12 грн та актом коригування від 11.07.2023 на суму - 1 766,00 грн;

у травні 2023 року на загальну суму 301 322,28 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.05.2023 на суму 301 474,90 грн та актом коригування від 18.08.2023 на суму - 152,62 грн;

у червні 2023 року на загальну суму 149 434,75 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2023;

у липні 2023 року на загальну суму 117 367,14 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2023;

у вересні 2023 року на загальну суму 32 511,78 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.09.2023;

у жовтні 2023 року на загальну суму 49 568,64 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від31.10.2023.

На виконання умов договору №6836/02 відповідачем було здійснено наступні оплати електроенергії, поставленої у спірний період (враховуючи платіжні інструкції наданні позивачем та відповідачем до матеріалів справи):

- за придбану у жовтні 2021 року електричну енергію на загальну суму 36912,76 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №/10/ від 18.10.2023 на суму 36,93 грн; №/10/ від 20.10.2023 на суму 8,84 грн; №/10/ від 26.10.2023 на суму 31,98 грн; №167090 від 25.10.2021 на суму 7873,35 грн; №172802 від 29.10.2021 на суму 4108,75 грн; №186319 від 12.11.2021 на суму 8221,99 грн; №175570 від 29.10.2021 на суму 1427,08 грн; №259397 від 28.09.2022 на суму 5929,86 грн; №262677 від 18.10.2022 на суму 6482,12 грн; №326800 від 30.11.2023 на суму 28,46 грн; №333163 від 28.12.2023 на суму 48,59 грн; №348862 від 21.02.2024 на суму 143,42 грн; № 387907 від 30.07.2024 на суму 2323,42; №394942 від 28.08.2024 на суму 247,97 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за жовтень 2021 року у розмірі 6931,52 грн;

- за придбану у лютому 2022 року електричну енергію на загальну суму 280045,06 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №207562 від 15.02.2022 на суму 67991,39 грн; №212176 від 24.02.2022 на суму 126291,81 грн; № 226177 від 08.06.2022 на суму 85761,86 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за лютий 2022 року у розмірі 13811,08 грн;

- за придбану у березні 2022 року електричну енергію на загальну суму 118250,75 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №216090 від 29.03.2022 на суму 86115,85 грн; №217995 від 07.04.2022 на суму 32134,90 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за березень 2022 року у розмірі 171258,20 грн;

- за придбану у квітні 2022 року електричну енергію на загальну суму 188426,02 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №/06/ від 06.06.2023 на суму 32562,75 грн; №218811 від 15.04.2022 на суму 49975,93 грн; №219707 від 25.04.2022 на суму 53933,58 грн; №221478 від 06.05.2022 на суму 51954,76 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за квітень 2022 року у розмірі 193233,01 грн;

- за придбану у травні 2022 року електричну енергію на загальну суму 94874,98 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №222563 від 16.05.5022 на суму 51944,23 грн; №223759 від 25.05.2022 на суму 25942,30 грн; №225818 від 07.06.2022 на суму 16988,45 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за травень 2022 року у розмірі 135 921,18 грн;

- за придбану у червні 2022 року електричну енергію на загальну суму 45687,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №227265 від 15.06.2022 на суму 21312,74 грн; №229133 від 27.06.2022 на суму 11950,17 грн; №230024 від 30.06.2022 на суму 4562,88 грн; №236738 від 29.07.2022 на суму 3765,73 грн; №242534 від 25.08.2022 на суму 4095,98 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за червень 2022 року у розмірі 46733,20 грн;

- за придбану у липні 2022 року електричну енергію на загальну суму 21035,93 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №233549 від 14.07.2022 на суму 4193,62 грн; №234567 від 25.07.2022 на 10041,00 грн; №237636 від 29.07.2022 на суму 6801,31 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за липень 2022 року у розмірі 11 104,05 грн;

- за придбану у серпні 2022 року електричну енергію на загальну суму 20387,11 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №240581 від 15.08.2022 на суму 8131,64 грн; №241691 від 25.08.2022 на суму 9570,69 грн; №243737 від 31..08.2022 2 684,78 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за серпень 2022 року у розмірі 244,86 грн;

- за придбану у вересні 2022 року електричну енергію на загальну суму 23948,20 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №258410 від 26.09.2022 на суму 11611,12 грн; №260309 від 30.09.2022 на суму 12337,08 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за вересень 2022 року у розмірі 8 363,60 грн;

- за придбану у листопаді 2022 року електричну енергію на загальну суму 114266,95 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №265750 від 15.11.2022 на суму 41 898,90 грн; №267316 від 25.11.2022 на суму 34613,89 грн; № 268011 від 30.11.2022 на суму 37754,16 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за листопад 2022 року у розмірі 27 577,49 грн;

- за придбану у грудні 2022 року електричну енергію на загальну суму 310421,72 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №269850 від 15.12.2022 на суму 86 283,62 грн; №271301 від 26.12.2022 на суму 115 626,56 грн; №273384 від 30.12.2022 на суму 102507,46 грн; №380101 від 11.07.2024 на суму 6004,08 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за грудень 2022 року у розмірі 45 498,23 грн;

- за придбану у лютому 2023 року електричну енергію на загальну суму 420325,87 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №279311 від 15.02.2023 на суму 164384,88 грн; №280533 від 24.02.2023 на суму 128312,66 грн; №281454 від 28.02.2023 на суму 74866,25 грн; №362469 від 06.05.2024 на суму 52762,08 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за лютий 2023 року у розмірі 20005,59 грн;

- за придбану у березні 2023 року електричну енергію на загальну суму 431436,91 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №283190 від 15.03.2023 на суму 109634,90 грн; №285144 від 24.03.2023 на суму 117426,24 грн; №286105 від 31.03.2023 на суму 114 705,15 грн; №404685 від 30.09.2024 на суму 3673,87 грн; №407015 від 07.10.2024 на суму 85996,75 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за березень 2023 року у розмірі 11 531,45 грн;

- за придбану у квітні 2023 року електричну енергію на загальну суму 305639,37 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №401 від 14.04.2023 на суму 89882,35 грн; №101 від 25.04.2023 на суму 110733,90 грн; №201 від 28.04.2023 на суму 85455,13 грн; №411627 від 25.10.2024 на суму 1398,39 грн; №415835 від 30.10.2024 на суму 14237,51 грн; №435701 від 26.12.2024 на суму 2220,60 грн; №438364 від 31.12.2024 на суму 1711,49 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за квітень 2023 року у розмірі 42961,75 грн;

- за придбану у травні 2023 року електричну енергію на загальну суму 241844,83 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №/05/ від 15.05.2023 на суму 73816,92 грн; №/05/ від 25.05.2023 на суму 111393,37 грн; №/05/ від 31.05.2023 на суму 43580,23 грн; №346446 від 15.02.2024 на суму 7388,80 грн; №380938 від 11.07.2024 на суму 5665,51 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за травень 2023 року у розмірі 59 477,45 грн;

- за придбану у червні 2023року електричну енергію на загальну суму 139371,99 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №/06/ від 15.06.2023 на суму 32259,74 грн; №/06/ від 26.06.2023 на суму 46859,87 грн; №/06/ від 30.06.2023 на суму 46020,47 грн; №441011 від 31.12.2024 на суму 14231,91 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за червень 2023 року у розмірі 10062,76 грн;

- за придбану у липні 2023 року електричну енергію на загальну суму 116682,38 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №/07/ від 17.07.2023 на суму 37227,40 грн; №/07/ від 25.07.2023 на суму 28 679,62 грн; №/07/ від 31.07.2023 на суму 38358,60 грн; №363461 від 06.05.2024 на суму 12416,76 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за липень 2023 року у розмірі 684,76 грн;

- за придбану у вересні 2023 року електричну енергію на загальну суму 31564,64 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №/09/ від 15.09.2023 на суму 9352,24 грн; №/09/ від 25.09.2023 на суму 8823,77 грн; №/10/ від 10.10.2023 на суму 6341,79 грн; №340689 від 31.01.2024 на суму 548,25 грн; №365125 від 06.05.2024 на суму 6498,59 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за вересень 2023 року у розмірі 947,14 грн;

- за придбану у жовтні 2023 року електричну енергію на загальну суму 46753,88 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №/10/ від 16.10.2023 на суму 8793,66 грн; №/10/ від 25.10.2023 на суму 15811,68 грн; №/11/ від 07.11.2023 на суму 21468,42 грн; №436706 від 26.12.2024 на суму 680,12 грн; Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати електроенергії за жовтень 2023 року у розмірі 2814,76 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконував зобов`язання по оплаті електричної енергії за договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 921202,47 грн, а саме: 1549,40, грн у жовтні 2021 року, 13811,08 грн у лютому 2022 року, 171258,20 грн у березні 2022 року, 193270,67 грн у квітні 2022 року, 135921,18 грн у травні 2022 року, 46733,20 грн у червні 2022 року, 11310,72 грн у липні 2022 року, 136,56 грн у серпні 2022 року, 8571,40 грн у вересні 2022 року, 27577,49 грн у листопада 2022 року, 45498,23 грн у грудні 2022 року, 18483,09 грн у лютому 2023 року, 97528,14 грн у березні 2023 року, 62529,74 грн у квітні 2023 року, 59477,45 грн у травні 2023 року, 24311,03 грн у червні 2023 року, 701,33 грн у липні 2023 року, 1035,51 грн у вересні 2023 року, 3423,74 грн у жовтні 2023 року.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 148 718,15 грн інфляційних втрат та 46809,04 грн трьох відсотків річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи як окремо так і в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з частковою обґрунтованістю доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини щодо стягнення боргу за куплену електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України) чинного на час виникнення правовідносин та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідними підзаконними нормативними актами.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини, які склались між сторонами в ході виконання договору №6836/02 від 21.03.2011 (з урахуванням внесених змін), за правовою природою є договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм §5 глави 54 ЦК України, §3 глави 30 ГК України та Закону України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з частиною 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (частини 6, 7 статті 276 ГК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 18 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону (у редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Відповідно до частини 2 статті 65 Закону (у редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленого» тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося вище у постанові, за умовами пункту 3.3 договору (в редакції додаткової угоди №1433/01/201 від 12.05.2020) оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється, згідно з главою 10 Порядку № 641 або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Отже, сторони, керуючись принципом свободи договору, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду визначили із вказівкою на подію, яка має неминуче настати, а саме: затвердження вартості послуги НКРЕКП із посиланням на пункт 10.4 Порядку № 641.

Пунктом 10.1 Порядку №641 (у редакції чинній станом на момент виникнення заборгованості) встановлено, що до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку (АКО), підписаної кваліфікованим електронним підписом (КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцю із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Як визначено пунктом 10.2. Порядку №641, з урахуванням положень глав 7 та 8 цього Порядку, гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.

Пунктом 10.3 Порядку №641 закріплено, що після отримання від гарантованого покупця на електронну адресу акта купівлі-продажу продавець надає у триденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу гарантованому покупцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.

Гарантований покупець у п`ятиденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу підписує їх зі своєї сторони та надсилає продавцю один примірник поштою. У разі наявності у продавця зауважень до акта купівлі-продажу, наданого покупцем, продавець письмово повідомляє про це гарантованого покупця.

За наявності зауважень до акта купівлі-продажу та/або ненадання продавцем акта купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони, остаточний розрахунок за відпущену продавцем електричну енергію здійснюється в розмірі, визначеному в наданому гарантованим покупцем акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей.

Відповідно до пункту 10.4 Порядку №641 після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.04.2023 у справі №910/15867/21, а також у постанові від 21.06.2024 у справі №910/4439/23 вказала, що з огляду на положення статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», статті 530 Цивільного кодексу України, пункту 10.4. Порядку, умови спірного договору, грошове зобов`язання відповідача за розрахунком вартості придбаної у позивача електричної енергії за заявлені у позові періоди мало бути виконано після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів із дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор) (далі - НКРЕКП) від 09.09.2022 №1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року (Постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 12.09.2022).

Постановою НКРЕКП від 20.09.2022 №1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у липні 2022 року (Постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 21.09.2022).

Постановою НКРЕКП від 14.03.2023 №473 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у серпні 2022 року (Постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 15.03.2023).

Постановою НКРЕКП від 30.04.2024 №858 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець» у січні, лютому, липні, серпні та вересні 2023 року (опубліковано на офіційному сайті Регулятора 01.05.2024).

Постановою НКРЕКП від 08.05.2024 №896 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у грудні 2022 року, у березні - червні 2023 року та у листопаді та грудні 2023 року (Постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 10.05.2024).

Постановою НКРЕКП від 15.05.2024 №946 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у вересні-листопаді 2022 року та у жовтні 2023 року (Постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 16.05.2024).

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно із частиною 4 статті 4 ЦК України інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони у договорі визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП).

Таким чином, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо остаточного розрахунку виникають не з моменту підписання між сторонами акта купівлі-продажу електроенергії, а саме з події, яка має неминуче настати - затвердження вартості послуги Регулятором. До затвердження рішення регулятора щодо розміру вартості послуги у відповідному місяці в гарантованого покупця не виникає зобов`язання з остаточного розрахунку за електроенергію.

Оскільки постанови НКРЕКП № 1117 від 09.09.2022, №1190 від 20.09.2022 та №473 від 14.03.2023 були затверджені до 26.01.2024, розрахунки за електричну енергію, відпущену у лютому - серпні 2022 року, мали здійснюватися у порядку та строки, встановлені п. 10.4 Порядку №641 (відповідач зобов`язаний здійснити оплату за придбану ним електричну енергію в обсязі 100% протягом 3 робочих днів з моменту оприлюднення розміру вартості послуг та отримання акту).

Разом з тим, постанови НКРЕКП №858 від 30.04.2024, №896 від 08.05.2024 та №946 від 15.05.2024 були затверджені після 26.01.2024, тобто, після набрання чинності змін до Порядку №641, відповідно розрахунки за електричну енергію, відпущену у вересні - грудні 2022 року, лютому - липні, вересні, жовтні 2023 року мали здійснюватися у порядку та в строки, встановлені саме п. 11.4 Порядку №641 в редакції, чинній з 26.01.2024 (відповідач зобов`язаний здійснити оплату за придбану ним електричну енергію в обсязі 100% протягом 5 робочих днів з моменту оприлюднення розміру вартості послуг та отримання акту).

Таким чином, остаточний розрахунок за поставку електричної енергії відповідач мав здійснити:

за жовтень 2021 року, лютий - червень 2022 року в строк до 15.09.2022 включно,

за липень 2022 року в строк до 26.09.2022 включно,

за серпень 2022 року в строк до 20.03.2023 включно,

за вересень, листопад 2022 року в строк до 23.05.2024 включно,

за грудень 2022 року в строк до 17.05.2024 включно,

за лютий 2023 року в строк до 08.05.2024 включно,

за березень - червень 2023 року в строк до 17.05.2024 включно,

за липень, вересень 2023 року в строк до 08.05.2024 включно,

за жовтень 2023 року в строк до 23.05.2024 включно.

Враховуючи зазначене, строк заборгованості з оплати за електричну енергію, придбаної відповідачем у жовтні 2021 року, лютому-червні 2022 року розпочинається з 16.09.2022; у липні 2022 року - з 27.09.2022; у серпні 2022 року - з 21.03.2023; у вересні, листопаді 2022 року - з 24.05.2024, у грудні 2022 року - з 18.05.2024; у лютому 2023 року - з 09.05.2024; у березні - червні 2023 року - з 18.05.2024; у липні, вересні 2023 року - з 09.05.2024; у жовтні 2023 року - з 24.05.2024.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на встановлені обставини справи, станом на дату подання позивачем позовної заяви строк виконання зобов`язань відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за жовтень 2021 року, за лютий-вересень, за листопад, за грудень 2022 року, за лютий-липень, за вересень, за жовтень 2023 року, є таким, що настав як у розумінні умов укладеного Договору, так і в контексті статей 526, 530 Цивільного кодексу України та пункту 10.4. Порядку №641 (у редакції до 26.01.2024), пункту 11.4. Порядку №641 (у редакції з 26.01.2024).

Як вбачається з долучених позивачем та відповідачем до матеріалів справи актів купівлі-продажу, актів коригування та платіжних інструкцій, станом на дату подачі позову, у відповідача наявна заборгованість за куплену електроенергію у жовтні 2021 року на суму 6931,52 грн, у лютому 2022 року на суму 13811,08 грн, у березні 2022 рок на суму 171258,20 грн, у квітні 2022 року на суму 193233,01 грн, у травні 2022 року 135921,18 грн, у червні 2022 року на суму 46733,20 грн, у липні 2022 року на суму 11104,05 грн, у серпні 2022 року на суму 244,86 грн, у вересні 2022 року на суму 8363,60 грн, у листопаді 2022 року на суму 27577,49 грн, у грудні 2022 року на суму 45498,23 грн, у лютому 2023 року на суму 20005,59 грн, у березні 2023 року на суму 11531,45 грн, у квітні 2023 року на суму 42961,75 грн, у травні 2023 року на суму 59477,45 грн, у червні 2023 року на суму 10062,76 грн, у липні 2023 року на суму 684,76 грн, у вересні 2023 року на суму 947,14 грн та у жовтні 2023 року на суму 2814,76 грн.

Судова колегія зазначає, що розмір заборгованості за квітень, липень, вересень 2022 року та березень, квітень, червень, липень, вересень та грудень 2023 року, встановлений судом апеляційної інстанції, є меншим ніж розмір заборгованості за вказаний період, визначений позивачем у позовній заяві, а тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість у розмірі, визначеному апеляційним господарським судом.

Разом з тим, заборгованість за жовтень 2021 року, серпень 2022 року та лютий 2023 року підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному позивачем на підставі ст. 237 ГПК України.

Відтак, отримана Підприємством електроенергія за жовтень 2021 року, за лютий-вересень, листопад, грудень 2022 року, за лютий-липень, вересень, жовтень 2023 року не була оплачена станом на дату подачі позову у загальному розмірі на 802 149,16 грн (1549,40 грн + 13811,08 грн + 171258,20 грн + 193233,01 грн + 135921,18 грн + 46733,20 грн + 11104,05 грн + 136,56 грн+8363,60 грн + 27577,49 грн + 45498,23 грн + 18483,09 грн + 11531,45 грн + 42961,75 грн + 59477,45 грн + 10062,76 грн + 684,76 грн + 947,14 грн + 2814,76 грн).

При цьому, колегія суддів зауважує, що заявлена Товариством до стягнення з Підприємства сума основного боргу у розмірі 921 202,47 грн, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у позові в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 119 053,31 грн (921 202,47 грн - 802 149,16 грн).

При цьому, судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття судом першої інстанції провадження у справі відповідач провів оплату заборгованості за поставлену позивачем електроенергію на суму 74 183,87 грн, а саме: 31.01.2025 - 12 156,98 грн за електроенергію, відпущену у квітні 2023 року, 31.01.2025 - 2743,62 грн за електроенергію, відпущену у жовтні 2023 року; 31.01.2025 - 49997,51 грн за електроенергію, відпущену у травні 2023 року; 31.01.2025 - 9285,76 грн за електроенергію, відпущену у червні 2023 року, що позивачем не заперечувалось.

Враховуючи сплату відповідачем основного боргу в сумі 74 183,87 грн після звернення позивача з даним позовом до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі №910/9/25 в частині вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу у вищезазначеному розмірі 74 183,87 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Оскільки судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати придбаної у позивача електричної енергії на суму 802 148,16 грн, та зважаючи на закриття судом першої інстанції провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 74 183,87 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача за договором №6836/02 від 21.03.2011 наявна заборгованість у сумі 727 965,29 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у наведеному розмірі.

Разом з цим, твердження скаржника про те, що розмір його заборгованості з повної оплати придбаної у позивача електричної енергії за «зеленим» тарифом складає 708 284,85 грн, не знайшли свого підтвердження.

Так, доводи відповідача про ненастання строку виконання зобов`язання щодо остаточного розрахунку через наявність заборгованості НЕК «Укренерго» перед відповідачем за надані згідно з умовами Договору №0414-09051/52/01 від 26.06.2019 послуги у розрахунковому місяці, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 11.4 Порядку №641 (у редакції з 26.01.2024) при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Сума коштів, отриманих Підприємством від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, як правильно зазначив відповідач, є складовою суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію. При цьому вказаний пункт Порядку №641 не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку Підприємства з продавцем за «зеленим» тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів, тобто є відкладальною умовою в силу приписів частини 1 статті 212 ЦК України.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною першою статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Отже, невиконання НЕК «Укренерго» умов Договору №0414-09051/52/01 від 26.06.2019 перед відповідачем не звільняє останнього від відповідальності перед позивачем за неналежне виконання умов Договору.

Судова колегія відхиляє апеляційні доводи про неврахування судом першої інстанції положень наказів Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та №206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом», тобто спеціального нормативного врегулювання розрахунків з виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом, в тому числі й з позивачем на період дії воєнного стану в Україні.

Так, метою наказів №140 та №206 визначено забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану.

Міністерство енергетики України змінило відсоткове співвідношення розподілу коштів між виробниками за «зеленим» тарифом з метою збереження для всіх виробників можливості здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел. Обов`язок розподілу було покладено на ДП «Гарантований покупець» у залежності від коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

Так, Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 у справі №910/4439/23, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, було висловлено позицію, що Наказ №206, як і Наказ №140 жодним чином не обмежує права виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої договором, а також не змінює термінів виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641.

Оскільки за висновками об`єднаної палати Верховного Суду положення Наказів №140 та №206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію за договором, укладеним з виробником електричної енергії за «зеленим» тарифом на час дії особливого періоду, тому для визначення строку виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100% оплати за поставлену електричну енергію виробника за «зеленим» тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не потребує доведення обставина наявності/відсутності на рахунках ДП «Гарантований покупець» коштів, необхідних для розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел, адже визначення строків розрахунку наведено у пункті 10.4. Порядку № 641.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що Міністерство енергетики Наказом №136 від 01.04.2024 скасувало дію Наказу №206 від 15.06.2022, яким встановлювались для ДП «Гарантований покупець» мінімальні відсотки виплат виробникам електроенергії з ВДЕ (відновлювальні джерела електроенергії) вартості отриманої електроенергії.

Отже, наразі відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо розміру виплат, які передбачені пунктом 10.1 Порядку №641.

Здійснюючи апеляційний перегляд у даній справі, судова колегія враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 21.06.2024 у справі №910/4439/23, та за встановлених фактичних обставин справи зазначає про наявність у відповідача обов`язку щодо повного виконання грошового зобов`язання - оплати у розмірі 100% вартості за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції підставно виснував, що до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, підлягає застосуванню саме Порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.09.2019 №641.

Стосовно посилань відповідача на наявну у позивача заборгованість за послугу з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця за період січень 2021 року - листопад 2024 року в сумі 12 583,09 грн, а також вартість відхилення за період січень 2021 року по січень 2025 року в сумі 5 120,75грн, які на переконання скаржника, є підставою для зменшення суми заборгованості, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 03.04.2024 №652, абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення».

Водночас, колегія суддів зауважує, що дані положення не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази внесення сторонами змін до договору в частині встановлення порядку проведення відповідних розрахунків за період 2021-2025 років, а тому господарсько-правові відносини його учасників регулюються договором у схваленій раніше сторонами редакції.

Разом з тим, колегія суддів враховує посилання відповідача на пункт 5 постанови НКРЕКП від 24.01.2024 №178 «Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», якою на відповідача покладено обов`язок забезпечити виконання положень глави 16 Порядку № 641 у частині врегулювання відносин щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, які виникли в період з січня 2021 року по січень 2025 року.

Втім, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з вимогами погасити заборгованість за актами приймання-передачі послуги з відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи на відповідну суму.

У даному контексті колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що норма абзацу 3 підпункту 13 пункту 1 Постанови № 332, якою відповідачеві надано право зменшити рівень розрахунків із продавцем електричної енергії за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення може бути застосована у позапроцесуальному порядку, зокрема, шляхом укладення відповідного правочину, в результаті якого відбулося б зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно у позивача були б відсутні підстави для заявлення позову у цій частині.

Матеріали справи також не містять актів зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно підстав для зменшення розміру боргу на вказану відповідачем в апеляційній скарзі суму, колегія суддів не вбачає.

При цьому, у разі наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, останній не був позбавлений можливості заявити відповідні вимоги в межах даної справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак, відповідач таким процесуальним правом не скористався.

Окрім стягнення основного боргу, позивач просив у позовній заяві стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання за договором №6836/02 від 21.03.2011 грошового зобов`язання.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №910/21124/20, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21, від 07.11.2024 у справі № 925/1404/23).

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за результатами розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, який використовується усіма бухгалтерськими програмами для розрахунку інфляційних втрат.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що за результатами перевірки порядку нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, встановлено, що з урахуванням здійснених відповідачем додаткових оплат, які не були враховані позивачем у розрахунку, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 46 090,76 грн та інфляційні втрати у розмірі 157 930,61 грн.

Під час апеляційного перегляду справи, колегією суддів здійснено перевірку проведених позивачем нарахувань та встановлено, що суд першої інстанції, перевіряючи такі нарахування, у розрахунках припустився помилкового визначення початкової дати періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором.

Крім того, колегія суддів погоджується та визнає обґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі 157 930,61 грн, вийшов за межі позовних вимог.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що кінцевою датою нарахування інфляційних втрат є 30.11.2024, а не як вказав позивач - 26.12.2024, оскільки станом на дату подачі позову 31.12.2024, індекс інфляції за грудень 2024 року ще не був розрахований.

Враховуючи правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19та від 07.11.2024 у справі № 925/1404/23, колегія суддів здійснила розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого втрати від інфляції:

- за жовтень 2021 року за період з 16.09.2022 по 30.11.2024 складають 1 429,33 грн;

- за лютий 2022 року за період з 16.09.2022 по 30.11.2024 складають 3 332,95 грн, враховуючи акт коригування, яким зменшено суму боргу на 7 706,23 грн;

- за березень 2022 року за період з 16.09.2022 по 30.11.2024 складають 35 314,66 грн;

- за квітень 2022 року за період з 16.09.2022 по 30.11.2024 складають 39 846,02 грн;

- за травень 2022 року за період 16.09.2022 по 30.11.2024 складають 27 835,74 грн, враховуючи акт коригування, яким зменшено суму боргу на 1 520,65 грн;

- за червень 2022 року за період з 16.09.2022 по 30.11.2024 складають 9 636,17 грн, враховуючи акт коригування, яким зменшено суму боргу на 4,30 грн;

- за липень 2022 року за період з 27.09.2022 по 30.11.2024 складають 2 289,73 грн;

- за серпень 2022 року за період з 21.03.2023 по 30.11.2024 складають 30,94 грн;

- за вересень 2022 року за період з 24.05.2024 по 30.11.2024 складають 690,18 грн;

- за листопад 2022 року за період з 24.05.2024 по 30.11.2024 складають 2 275,76 грн;

- за грудень 2022 року за період з 18.05.2024 по 30.11.2024 складають 3 894,53 грн, враховуючи часткову оплату заборгованості та акт коригування;

- за лютий 2023 року за період з 09.05.2024 по 30.11.2024 складають 1 650,91 грн;

- за березень 2023 року за період з 18.05.2024 по 30.11.2024 складають 6 580,31 грн, враховуючи часткові оплати;

- за квітень 2023 року за період з 18.05.2024 по 30.11.2024 складають 4 863,02 грн враховуючи часткові оплати;

- за травень 2023 року за період з 18.05.2024 по 30.11.2024 складають 5 040,25 грн, враховуючи часткові оплати;

- за червень 2023 року за період з18.05.2024 по 30.11.2024 складають 2 004,85 грн;

- за липень 2023 року за період з 09.05.2024 по 30.11.2024 складають 56,51 грн;

- за вересень 2023 року за період з 09.05.2024 по 30.11.2024 складають 78,16 грн;

- за жовтень 2023 року за період 24.05.2024 по 30.11.2024 складають 288,41 грн.

З огляду на приписи частини другої статті 237 ГПК України, колегія суддів зазначає, що за розрахунком суду інфляційні втрати за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у квітні-липні, вересні, листопаді 2022 року та у березні, квітні, червні, липні, вересні, жовтні 2023 року є меншими, ніж заявлено позивачем, а тому задоволенню підлягають інфляційні втрати за вищевказані періоди у розмірі, розрахованому судом апеляційної інстанції, а саме у розмірі 96 444,86 грн.

Інфляційні втрати у розмірі 48 807,52 грн, за порушення зобов`язань по оплаті актів купівлі-продажу електричної енергії за жовтень 2021 року, лютий-березень, серпень, грудень 2022 року та лютий, травень 2023 року заявлені правомірно, відповідно підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Відтак загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за спірний період складає 145 252,35 грн (96 444,86 грн + 48 807,52 грн).

Перевіряючи в апеляційному порядку підстави та правильність нарахування заявлених позивачем до стягнення 3% річних, колегія суддів зазначає, що сума заборгованості, вказана позивачем у розрахунку станом на дату початку прострочення зобов`язання, відрізняється від суми, встановленої судом.

Так, за перерахунком суду з використанням калькулятора Ліга-закон, враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати, а також акти коригування, сума 3% річних за прострочені зобов`язання з оплати відпущеної електроенергії складає: в жовтні 2021 року - 474,01 грн за період з 16.09.2022 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 105,96 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024;

- в лютому 2022 року - 944,47 грн за період з 16.09.2022 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 944,46 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024;

- в березні 2022 року - 11 711,44 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 11 711,44 грн за період з 16.09.2022 по 26.12.2024;

- в квітні 2022 року - 13 214,11 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 13 216,75 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024;

- в травня 2022 року - 9 294,93 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 9 294,93 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024;

- в червні 2022 року - 3195,84 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 3195,83 грн за період 16.09.2022 по 26.12.2024;

- в липні 2022 року - 749,31 грн за період 27.09.2022 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 766,05 за період 24.09.2022 по 26.12.2024;

- в серпні 2022 року - 13,00 грн за період з 21.03.2023 по 26.12.2024, за розрахунком позивача 7,25 грн за період 21.03.2023 по 26.12.2024;

- в вересні 2022 року - 148,76 грн за період 24.05.2024 по 26.12.2024, за розрахунком позивача 410,03 грн за період 24.05.2023 по 26.12.2024;

- в листопаді 2022 року - 490,52 грн за період 24.05.2024 по 26.12.2024, за розрахунком позивача 1319,21 за період 24.05.2023 по 26.12.2024;

- в грудні 2022 року - 831,65 грн за період 18.05.2024 по 26.12.2024, за розрахунком позивача 831,65 грн за період 18.05.2024 по 26.12.2024;

- в лютому 2023 року - 380,43 грн за період з 09.05.2024 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 351,48 грн за період 09.05.2024 по 26.12.2024;

- в березні 2023 року - 1259,73 грн (1128,15 грн за період 18.05.2024 по 30.09.2024 + 55,96 грн за період 01.10.2024 по 07.10.2024 + 75,62 грн за період 08.10.2024 по 26.12.2024), а за розрахунком позивача 1782,69 грн за період з 18.05.2024 по 26.12.2024;

- в квітні 2023 року - 1069,34 грн (825,19 грн за період 18.05.2024 по 25.10.2024 + 25,05 грн за період 26.10.2024 по 30.10.2024 + 219,34 грн за період 31.10.2024 по 26.12.2024), а за розрахунком позивача 1142,96 грн за період 18.05.2024 по 26.12.2024;

- в травня 2023 року - 1112,71 грн (293,687 грн за період 18.05.2024 по 11.07.2024 + 819,03 грн за період 12.07.2024 по 26.12.2024), а за розрахунком позивача 1087,17 грн за період 18.05.2024 по 26.12.2024;

- в червні 2023 року - 444,07 грн за період 18.05.2024 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 444,37 грн за період 18.05.2024 по 26.12.2024;

- в липні 2023 року - 13,02 грн за період 09.05.2024 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 13,34 за період 09.05.2024 по 26.12.2024;

- вересні 2023 року - 18,01 грн за період 09.05.2024 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 19,69 грн 09.05.2024 по 26.12.2024;

- жовтень 2023 року - 62,16 грн за період 24.05.2024 по 26.12.2024, а за розрахунком позивача 163,78 грн за період 24.05.2023 по 26.12.2024.

Оскільки за вищенаведеним розрахунком сума 3% річних є більшою або ж збігається із заявленою позивачем сумою за актами купівлі-продажу електричної енергії за жовтень 2021 року, лютий, березень, травень, червень, серпень та грудень 2022 року, лютий та травень 2023 року, то враховуючи приписи ст. 237 ГПК України, такі позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Водночас, за актами за квітень, липень, вересень, листопад 2022 року та березень, квітень, червень, липень, вересень жовтень 2023 року розмір 3% річних, розрахунок суду апеляційної інстанції є відмінним від розрахунку позивача в сторону зменшення, а тому задоволенню підлягає розмір 3% річних, визначений судом.

Отже, за встановленого судом апеляційної інстанції, загальний розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача складає 44 999,20 грн (105,96 грн + 944,46 грн + 11711,44 грн + 13214,11 грн + 9294,93 грн + 3195,83 грн + 749,31 грн + 7,25 грн + 148,76 грн + 490,52 грн + 831,65 грн + 351,48 грн + 1259,73 грн + 1069,34 грн + 1087,17 грн + 444,07 грн + 13,02 грн + 18,01 грн + 62,16 грн).

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не відповідають обставинам справи, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 44 999,20 грн та інфляційні втрати у розмірі 145 252,35 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на наявність форс-мажорні обставини (введення воєнного стану) як підставу для його звільнення від сплати зокрема, основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина перша статті 617 ЦК України).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15)).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Разом з тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 2 статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив, що:

«ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;

- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14,14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката».

Згідно з пунктом 5.3 договору наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом ТПП України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства.

Відповідач, посилаючись на лист ТПП України від 28.02.2022, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, вказує на наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які негативним чином вплинули на його господарську діяльність.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, зазначено, що:

«- лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист ТПП України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»;

- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.».

Отже лист Торгово-промислової палати не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

В матеріалах справи відсутній сертифікат ТПП, який засвідчує настання форс-мажорних обставин саме для відповідача у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин - військової агресії російської федерації проти України, як підстави для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором №6836/02 від 21.03.2011.

Що ж стосується апеляційних доводів відповідача про необхідність зменшення заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими та безпідставними, а позицію суду першої інстанції в цій частині правильною та мотивованою, оскільки 3% річних та інфляційні втрати не відносяться до штрафних санкцій, передбачених ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України, а чинним законодавством не передбачено можливості зменшення їх розміру в порядку, передбаченому ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24, яку суд апеляційної інстанції враховує в силу приписів частини 4 статті 236 ГПК України, конкретизувала правовий висновок, викладений нею у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 45 цієї постанови), зазначивши таке:

« 110. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.

111. Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.

112. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

113. Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.

114. До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

115. З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.

116. При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

117. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

118. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.».

З огляду на наведене та враховуючи, що у справі №910/9/25 застосування відповідальності за порушення Гарантованим покупцем грошового зобов`язання відбулося у межах законодавчо встановленого розміру, який є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, доводи скаржника про безпідставну відмову суду першої інстанції у розгляді питання про зменшення зазначених нарахувань, підлягають відхиленню.

Судова колегія критично ставиться до посилань апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.03.2025 у справі №922/444/24, відповідно до якої суд дійшов висновку про зменшення встановленого законом розміру 3% річних до 1,5%, оскільки у даному випадку підлягають застосуванню висновки Великої Палати, які мають перевагу над висновками об`єднаної палати.

Виходячи з викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу у розмірі 724 033,80 грн, 3% річних у розмірі 46 090,76 грн та інфляційних втрат у розмірі 157 930, 61 грн підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірах, встановлених судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство просило суд стягнути з Підприємства витрати на професійну правничу допомогу у сумі 70000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/9/25 заяву позивача про відшкодування витрат на професійну допомогу у справі задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу (подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 у справі № 927/229/19, від 23.12.2021 у справі № 925/81/21).

За результатом розгляду апеляційної скарги Підприємства на рішення Господарського суму міста Києва від 26.05.2025 у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі №910/9/25 та ухвалення нового рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 727 965,29 грн основного боргу, 44 999,20 грн 3% річних та 145 252,35 грн інфляційних втрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції по суті спору у цій справі, то за правилами ГПК України розподіл судових витрат, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу, має бути здійснений судом, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Розглянувши заяву позивача та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити її частково, виходячи з нижченаведеного.

Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 16 ГПК України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Так, у позовній заяві Товариство зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції становить 70 000,00 грн.

Частина 8 статті 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у позовній заяві позивачем було зазначено, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9/25 ухвалено 26.05.2025, заява про прийняття додаткового рішення подана 29.05.2025, колегія суддів констатує, що докази, які підтверджують розмір судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції були подані позивачем у строк, визначений частиною 8 статті 129 ГПК України.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 70 000,00 грн позивачем подано копії: ордеру серії АА №1524157 від 31.12.2024, договору про надання правової допомоги від 25.11.2024, акта №1 від 28.05.2025.

За змістом частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ст. 1 вказаного Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоча і визначається частиною 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений у самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 25.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро «МАРИНИ БОГУШ «АЛТАНА» (далі - Бюро) укладено договір про надання правової допомоги відповідно до п. 1.1 якого, Бюро зобов`язується надати правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів Клієнта в судовому порядку щодо стягнення заборгованості з ДП «Гарантований покупець» () за Договором від 21.03.2011 № 6836/02 (далі по тексту - «СПРАВА»).

Розмір гонорару Бюро становить суму у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок (п. 3.1 Договору).

Відповідно до Акта №1 від 25.05.2025 Бюро на виконання положень Договору про надання правової допомоги від 25.11.2024 надало, а Клієнт прийняв за період з 25.11.2024 по 28.05.2025 наступні види правової допомоги:

- аналіз первинних документів (договору, актів приймання-передачі, рахунків, виписок з банку) по взаємовідносинам з Державним підприємством «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» тривалістю - 7 годин;

- надання усної правової консультації Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» тривалістю - 2 години;

- підготовка позовної заяви ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» до ДП «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» про стягнення заборгованості. тривалістю - 8 годин;

- здійснення розрахунку пені, штрафу, 3% річних, інфляційних збитків тривалістю - 3 години;

- аналіз аналогічної судової практики тривалістю 2 години;

- підготовка додаткових письмових пояснень по справі тривалістю - 3 години.

Всього витрачено 25 годин та загальна вартість послуг складає 70 000,00 грн.

Положення ст. 60 ГПК України передбачають, що повноваження адвоката як представника підтверджуються як довіреністю, так і ордером.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» у справі №910/9/25 здійснювала адвокат Богуш Марина Костянтинівна, яка діяла на підставі ордеру серії АА №1524157, виданого Адвокатським бюро «МАРИНИ БОГУШ «АЛТАНА» 31.12.2024.

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц). Господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам, поданим стороною із застосуванням критеріїв, визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Заперечуючи проти заяви позивача про стягнення втрат на професійну правничу допомогу, ДП «Гарантований покупець» зазначав, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не дотримано приписів ст. 221 ГПК України, а саме не наведено поважності причин неподання договору про надання правничої допомоги від 25.11.2024 та акта приймання-передачі від 28.02.2025 до ухвалення судом рішення у справі.

Як вже було встановлено судом, між позивачем та Бюро підписано акт №1 приймання-передачі лише 28.05.2025, а не як помилково зазначено відповідачем - 28.02.2025.

Рішення Господарського суду міста Києва ухвалено 26.05.2025, відтак протягом п`яти днів позивач долучив акт приймання-передачі № 1 від 28.05.2025, який був створений та підписаний вже після ухвалення рішення, тобто вказаного акта не існувало до ухвалення рішення судом.

Колегія також звертає увагу на те, що у цьому акті зазначається, що після отримання позитивного результату надання правничої допомоги, сторони мають право остаточно підсумувати та погодити якість та об`єм виконаної адвокатом роботи, з`ясувати відсутність претензій щодо наданих послуг, та з урахування цього остаточно погодити вартість наданих послуг.

Щодо подання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат після ухвалення рішення, колегія враховує положення ст. 221 ГПК України та зазначає, що позивач вчасно (до судових дебатів) повідомив про те, що докази будуть подані після ухвалення судового рішення, оскільки остаточний підсумок наданої правової допомоги може бути підведений в результаті отримання позитивного рішення на користь позивача та відповідно, за результатами якого, має бути складений акт приймання-передачі наданих послуг, із зазначенням їх об`єму, якості, а також здійснена перевірки наданих послуг, наявність/відсутність претензій один до одного.

Враховуючи вищевикладене, колегія визнає поважними причини неподання договору про надання правничої допомоги від 25.11.2024 до ухвалення судового рішення. При цьому, колегія враховує принцип відшкодування стороні, понесених нею витрат на правничу професійну допомогу під час розгляду справи. Цей принцип передбачає, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування понесених нею судових витрат.

Відповідач також посилався на невідповідність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності та розумності наданих послуг, а саме такі послуги як надання усної правової консультації, підготовка та подання додаткових пояснень не відносяться до правової допомоги саме у даній справі. Скаржник стверджував, що середня вартість 20 годин роботи адвоката, на його переконання, складає 3 674,76 грн, враховуючи, що середньомісячна заробітна плата за видами економічної діяльності, яка включає адвокатську, становить 30 868,00 грн.

Підприємство наголошує на тому, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним та неспівмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та складністю справи, враховуючи, що правовідносини, які склалися між сторонами не є унікальними, не потребують вивчення нової судової практики, оскільки у провадженні господарських судів перебували аналогічні справи про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електроенергії за «зеленим» тарифом.

Проаналізувавши вказані заперечення, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що звертаючись із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, позивач визначив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 70 000,00 грн та як вбачається з наданих документів на підтвердження таких витрат, розмір витрат на правничу допомогу погоджено між позивачем та Бюро у фіксованому розмірі.

Фіксований розмір гонорару у даному контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/ (провадження № 12-14гс22)).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Суд апеляційної інстанції зосереджує увагу на тому, що позивач хоча і посилається на погодження фіксованої суми винагороди адвоката за надані послуги у суді першої інстанції, втім, на переконання колегії суддів, наданий стороною перелік виконаних робіт представником позивача підлягає оцінці на предмет дотримання критеріїв їх співмірності та обґрунтованості.

Аналізуючи надані адвокатом послуги позивачеві, колегія суддів констатує, що включення до адвокатських послуг «здійснення розрахунку пені та штрафу» є необґрунтованим, оскільки стягнення неустойки не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, на переконання колегії суддів, такі послуги як надання усної консультації, аналіз первинних документів та судової практики є складовою процесу підготовки позовної заяви, а тому фактично дублюють одна одну та не утворюють самостійного правового результату, який би міг обґрунтовувати їх окрему оплату.

Апеляційний господарський суд при вирішенні заяви враховує, що правова позиція позивача вже була сформована до апеляційного розгляду цієї справи, доказів додаткового аналізу законодавства та вивчення правової природи спірних правовідносин, необхідності додаткового вивчення матеріалів справи на стадії підготовки позовної заяви не надано. Зазначене свідчить про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не відповідає критерію розумності їхнього розміру та обґрунтованості адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності); такі витрати неспівмірні з виконаною роботою в суді апеляційної інстанції.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався без повідомлення (виклику) учасників справи, що, відповідно, не потребувало витрат часу на участь у судових засіданнях.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Отже, дослідивши заяву позивача, а також надані заявником документи в їх сукупності, враховуючи заперечення відповідача, а також характер виконаної адвокатом роботи, принципи розумності судових витрат, керуючись зокрема такими критеріями, як реальність, обґрунтованість та співмірність їхнього розміру, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими понесені позивачем витрати на правничу професійну допомогу у суді першої інстанції у розмірі 25 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів під час розгляду справи в апеляційному порядку дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 в оскаржуваній частині, та ухвалення в цій частині нового рішення, яким частково задоволено позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 555,00 грн, що буде пропорційним до розміру задоволених вимоги.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частина 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Державним підприємством «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» в апеляційних скаргах, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню частково, в частині стягнення 724 033,80 грн основного боргу, 46 090,76 грн трьох процентів річних та 157 930, 61 грн інфляційних втрат, із прийняттям у цій частині нового рішення про стягнення основного боргу у розмірі 727 965,29 грн, 3% річних у розмірі 44 999,20 грн та інфляційних втрат у розмірі 145 252,35 грн.

Одночасно додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025, яким частково задоволено заяву Товариства про стягнення з Підприємства витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню незалежно від наведеної відповідачем у апеляційній скарзі підстави апеляційного оскарження, оскільки Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції по суті спору у цій справі.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір покладається на Державне підприємство «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» за подачу позову у розмірі 11 018,60 грн та на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» - за розгляд апеляційної скарги в розмірі 221,34 грн.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі №910/9/25 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 у справі №910/9/25 скасувати в частині стягнення з Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» 724 033,80 грн основного боргу, 46 090,76 грн трьох процентів річних, 157 930, 61 грн інфляційних втрат, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 29, ) 727 965 (сімсот двадцять сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 29 коп основного боргу, 44999 (сорок чотири тисячі чотириста дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 20 коп. трьох процентів річних, 145 252 (сто сорок п`ять тисячі двісті п`ятдесят дві) грн 35 коп. інфляційних втрат та 11 018,60 (одинадцять тисяч вісімнадцять) грн 60 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №910/9/25 залишити без змін.

6. Апеляційну скаргу Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/9/25 задовольнити частково.

7. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 скасувати, та ухвалити нове рішення яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги задовольнити частково.

8. Судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» покласти на Державне підприємство «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» в сумі 20 555,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

9. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 29, ) судові витрати, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 20 555 (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 00 коп. у суді першої інстанції.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «АКВА ВІТТА» (01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 29, ) на користь Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) 221 (двісті двадцять одну) грн 34 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

11. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

12. Матеріали справи №910/9/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст підписано 14.11.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко