ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
10.11.2025р. Справа №905/169/25 (208/9808/24)
Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,
при секретарі Кравець А.Є., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали
за позовом: ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )
про стягнення 106363,15 грн., -
в межах справи № 905/169/25 про банкрутство ТОВ "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ", -
сторони участь в засіданні не брали, -
СУТЬ СПОРУ ТА ХІД СПРАВИ:
У вересні 2024 року в системі "Електронний суд" ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Трун О.В., звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" допомогу по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованій особі у формі страхових виплат за період з 15.04.2024 по 19.04.2024, з 20.04.2024 по 23.04.2024, з 16.05.2024 по 30.05.2024, з 31.05.2024 по 13.06.2024, з 14.06.2024 по 18.06.2024, у розмірі 106363,15 грн.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.09.2024 відкрито провадження у цивільній справі № 208/9808/24 (провадження № 2-3/208/188/24).
04.04.2025 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області постановлено ухвалу про передачу цивільної справи № 208/9808/24 до Господарського суду Донецької області для розгляду в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ".
Згідно ухвали Господарського суду Донецької області від 08.05.2025 повернуто матеріали цивільної справи № 208/9808/24 до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у зв`язку з тим, що такі матеріали справи передані не в повному обсязі.
19.06.2025 матеріали цивільної справи № 208/9808/24 надійшли на адресу господарського суду повторно (вх.№ 4220/25).
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.09.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу № 208/9808/24 для розгляду в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ"; вирішено справу № 905/169/25 (208/9808/24) розглядати в порядку спрощеного провадження, судове засідання призначено на 21.10.2025; визнано явку сторін не обов`язковою, встановлено сторонам строк для подачі суду заяв по суті та документів, вирішені інші процедурні питання.
Ухвалою від 22.10.2025 повідомлено позивача та відповідача про перерву у розгляді справи до 10.11.2025.
Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційній сторінці Господарського суду Донецької області веб-порталу "Судова влада України", відповідач - в системі "Електронний суд", що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Всі процесуальні акти суду у цій справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-портала Судова влада України в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для безоплатного перегляду згідно Закону України "Про доступ до судових рішень", що свідчить про наявність додаткової можливості у сторін ознайомитись із судовими рішеннями у даній справі.
У судовому засіданні 10.11.2025 позивач та відповідач участі не приймали, додаткових доказів, пояснень тощо не подавали. Враховуючи приписи статей 120, 122, 242 Господарського процесуального кодексу України, позивач та відповідач вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КузПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з частиною 4 статті 7 КУзПБ у разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.
Позивачем не надано суду письмові пояснення щодо звернення/не звернення до господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника з таким самим предметом як у цьому спорі в порядку ст. 45 КУзПБ в межах справи № 905/169/25. Судом таких обставин не встановлено. Відтак відсутні підстави для залишення без розгляду цієї позовної заяви на підставі спеціальної норми - частини 4 статті 7 КУзПБ.
За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 ГПК України).
З огляду на необхідність розгляду господарської справи впродовж розумних строків в контексті встановлених п. 1 статті 6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року гарантій, явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана обов`язковою, учасники справи мали достатньо часу для висловлення своєї правової позиції і надання доказів на підтвердження аргументів, тому суд вважає можливим розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами у цьому судовому засіданні в приміщенні суду у відсутність учасників справи, що не з`явились.
Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ, ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ:
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно пунктів 1.1., 1.3. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я N 455 від 13.11.2001 (з подальшими змінами), тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.
Листок непрацездатності видається громадянам України, іноземцям, особам без громадянства, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах.
Право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) відповідно до законодавства, незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі настання тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, під час перебування у щорічній (основній чи додатковій) відпустці допомога надається у порядку та розмірах, встановлених цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності за період перебування у відпустці без збереження заробітної плати не виплачується.
Механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України визначається Порядком фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затверджений постановою Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 р. № 12.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1до цього Порядку.
Страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.
Заява-розрахунок надається страхувальником в паперовому вигляді особисто до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення, або надсилається в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису.
Заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та окремі виплати потерпілим на виробництві (членам їх сімей), зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення.
У разі подання документа в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису роздрукована заява-розрахунок разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначались окремі виплати та матеріальне забезпечення, зберігається у страхувальника.
Інформація, внесена страхувальником до заяви-розрахунку, повинна повністю відповідати документам, на підставі яких здійснено призначення матеріального забезпечення та окремі виплати потерпілим на виробництві (членам їх сімей), та бути відображена в реєстрах бухгалтерського обліку. Відповідальність за достовірність даних, наведених у заяві-розрахунку, несе страхувальник.
Отже, законодавцем покладено обов`язок на роботодавця щодо звернення з відповідною заявою-розрахунком до Фонду для виплати працівнику страхових виплат у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_2 , заповненої 20.10.2005 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 02.09.2019 по 19.10.2020 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" (записи 15-17), 19.10.2020 звільнений згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу № 292к від 19.10.2020.
Позивач 20.10.2020 прийнятий на роботу у Державне підприємство "Вугільна компанія "Краснолиманська" (запис 18 трудової книжни).
Доказів звільнення з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" та прийняття на роботу ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" з внесенням відповідних записів до трудової книжки позивача до матеріалів справи не надано, а наявна копія трудової книжки НОМЕР_2 таких записів не містить.
У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" має перед ним заборгованість з допомоги по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованій особі у формі страхових виплат за період з 15.04.2024 по 19.04.2024, з 20.04.2024 по 23.04.2024, з 16.05.2024 по 30.05.2024, з 31.05.2024 по 13.06.2024, з 14.06.2024 по 18.06.2024, у розмірі 106363,15 грн.
Позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження виникнення у відповідача заборгованості по заробітній платі за період роботи позивача у ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ, зокрема виписку банку про рух коштів по рахунку позивача.
Згідно наданих відповідачем додаткових пояснень по справі (документ сформований в системі "Електронний суд" 23.10.2025), ОСОБА_1 , таб № НОМЕР_4 , працював на підприємстві з 19.01.2022 по 02.12.2024.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Зазначені вище обставини визнаються учасниками справи, а отже в силу приписів ч.1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
У статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок позивачем виконаний частково, оскільки ним частково доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог.
Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти їх на відповідача, пропорційно задоволеній сумі, так як позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений.
Згідно п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
У 2025 році судовий збір для працездатних осіб обчислюється на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 3028 грн з 1 січня.
Так, ціна даного позову в частині зазначених вище вимог становить 106363,15 грн., позов подано в електронній формі, відповідно 1% від ціни позову складає 1063,63 грн., але судовий збір не може бути менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму з урахуванням коефіцієнта 0,8 (1211,20 грн.х0,8=968,96 грн.).
Керуючись ст.ст. 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення підписано 11.11.2025.

Суддя Н.В. Величко