ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
05.11.2025 Справа №905/829/25
Господарський суд Донецької області у складі:
судді Лободи Т.О.
при секретарі судового засідання Голуб К.В.,
розглянувши справу
1. Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області, код 39767332,
2. Фонду державного майна України, м. Київ, код 00032945,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу", м. Київ, код 37884028
до Іллінівської сільської ради Краматорського району Донецької області, с. Іллінівка Донецької області, код 41073075, повноваження якої тимчасово виконує Іллінівська сільська військова адміністрація Краматорського району Донецької області, с. Іллінівка Донецької області, код 45118067,
про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,
за участю представників учасників справи:
прокурора Кадацької Д.М.,
позивачів - не з`явились,
третьої особи не з`явився,
відповідача не з`явився
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю набуття Іллінівською сільською територіальною громадою права комунальної власності через передачу Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області з державної власності в комунальну власність спірної земельної ділянки, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 74,7 га, яка, в свою чергу, згідно Державного акту на право постійного користування серії І-ДН № 005830, перебувала в постійному користуванні Костянтинівської державної сортодослідної станції (державного підприємства, правонаступником якого є Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу"). За твердженням прокурора, спірна земельна ділянка може перебувати виключно в державній власності та вибула з постійного користування державної установи з порушенням встановленого порядку (без попереднього вилучення такої ділянки Кабінетом Міністрів України та за відсутності згоди постійного землекористувача).
Господарський суд Донецької області ухвалою від 27.08.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 905/829/25, справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 23.09.2025 о 10:30 год., залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу", встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, зобов`язав прокурора направити позовну заяву та додані до неї документи Іллінівській сільській раді Краматорського району Донецької області, докази направлення надати до суду.
01.09.2025 через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшли докази направлення позовної заяви з додатками до неї Іллінівській сільській раді Краматорського району Донецької області.
09.09.2025 через систему "Електронний суд" від Іллінівської сільської військової адміністрація Краматорського району Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову оскільки діючим законодавством Головному управлінню Держгеокадастру у Донецькій області надані всі повноваження та відповідальність щодо передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність. Відповідач стверджує, що держава, як власник земельних ділянок державної власності, делегувала Головному управлінню Держгеокадастру у Донецькій області повноваження щодо реалізації правомочностей власника від її імені та в її інтересах, а тому Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області має нести відповідальність за свої протиправні дії. Зазначає, що згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 28.09.2018 № 2916 СГ та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність від 28.09.2018 року Іллінівська сільська ради прийняла спірну земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), в якому зазначено що відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку та відомості про обмеження земельної ділянки у використанні відсутні. Однак, 26.02.2020 без відома та погодження з землекористувачем було змінено цільове призначення земельної ділянки на 01.09 Для дослідних та навчальних цілей. На думку відповідача, прокурор не довів, що спірна земельна ділянка перебуває в постійному користуванні державного підприємства, оскільки відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право постійного користування земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Іллінівська сільська рада повністю правомірно прийняла від уповноваженого органу виконавчої влади Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області та зареєструвала за собою право комунальної власності на спірну земельну ділянку, цільове призначення якої на момент передачі було: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).
12.09.2025 через систему "Електронний суд" від Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надійшло клопотання, в якому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що позовні вимоги прокуратури про повернення спірної земельної ділянки у власність держави є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Земельна ділянка повинна залишатися у державній власності та перебувати в користуванні уповноваженого державного підприємства, оскільки лише Кабінет Міністрів України має повноваження щодо її вилучення і розпорядження.
15.09.2025 через систему "Електронний суд" від Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" надійшли пояснення, в яких третя особа зазначає, що пряме обмеження у Земельному кодексі України дає підстави стверджувати, що право комунальної власності на спірну земельну ділянку виникнути не могло, що є підставою для повернення її у власність держави.
23.09.2025 через систему "Електронний суд" від Фонду державного майна України надійшли пояснення, в яких позивач 2 просить суд задовольнити позов в повному обсязі та зазначає, що оскільки ані Кабінет Міністрів України як розпорядник такої земельної ділянкою, ані Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (яке є правонаступником державної науково-дослідної установи Костянтинівської державної сортодослідної станції) не приймали будь-яких рішень про вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування, право постійного користування в установленому порядку не припинялось, з огляду на що спірна земельна ділянка станом на дату прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області наказу № 2916-СГ не вибула з державної власності, що свідчить про протиправність набуття права на неї Іллінівською сільською територіальною громадою.
Суд прийняв до розгляду надані учасниками справи заяви по суті справи та долучив їх до матеріалів справи.
Господарський суд Донецької області ухвалою від 23.09.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 07.10.2025 о 10:30 год.
24.09.2025 через систему "Електронний суд" від заступника керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області надійшла заява про поновлення строку для подання відповіді на відзив. До заяви додано відповідь на відзив з доказами її направлення іншим учасника справи. У відповіді на відзив прокурор зазначає, що доводи відповідача щодо недоведення прокурором факту перебування такої ділянки у постійному користуванні державного підприємства з підстав відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного запису про таке речове право є безпідставними, оскільки таке право вже було належним чином посвідчене раніше шляхом видачі 08.08.2000 державного акту на право постійного користування серії І-ДН № 005830, який станом на час звернення прокурора до суду із даним позовом в установленому порядку не скасований, а, отже, підтверджує чинність відповідного права постійного користування державної установи та її правонаступника на спірну земельну ділянку. Щодо тверджень відповідача про те, що саме Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області має нести відповідальність за свої протиправні дії, зазначає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 28.09.2018 № 2916-СГ, згідно якого спірну земельну ділянку передано з державної власності до комунальної власності, був прийнятий з порушенням вимог ч. 1 ст. 84, ч. 2 ст. 116, ч. 2 ст. 117, ч. 8 ст. 122, ст. 141, ч. ч. 2, 9 ст. 149 Земельного кодексу України. Однак, за усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду визнання незаконним та скасування зазначеного наказу не є належним та ефективним способом захисту, оскільки для витребування власником належного йому майна із чужого незаконного володіння не вимагає оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Враховуючи зазначене, у даному спорі прокурор обрав вимогу про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння в порядку ст. 387 ЦК України, яка з огляду на сталі правові позиції Верховного Суду є найбільш ефективним способом захисту порушених інтересів держави. Крім того, звертає увагу суду на те, що обставини незаконної, як на думку відповідача, зміни цільового призначення спірної земельної ділянки після її передачі у комунальну власність не оспорюються прокурором та не належать до обставин, які підлягають встановленню у даній справі, оскільки спір виник у зв`язку з порушенням права власності держави на земельну ділянку та полягає у встановленні обставин незаконності її передачі в комунальну власність.
Господарський суд Донецької області ухвалою від 29.09.2025 продовжив Костянтинівській окружній прокуратурі строк для подання відповіді на відзив до моменту її фактичного подання, прийняв до розгляду подану Костянтинівською окружною прокуратурою відповідь на відзив.
Господарський суд Донецької області ухвалою від 07.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.10.2025 о 10:45 год.
Господарський суд Донецької області ухвалою від 21.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, оголосив перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 05.11.2025 о 12:00 год.
Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.
Представник позивача 1 в судове засідання не з`явився у поданому до суду 12.09.2025 клопотанні просив суд здійснити розгляд справи без участі представника позивача.
Представник позивача 2 в судове засідання не з`явився у поданих до суду поясненнях просив суд розгляд справи здійснювати за відсутності уповноваженого представника фонду.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився у поданих до суду поясненнях не заперечував проти розгляду справи без участі сторін.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставлення ухвали суду від 21.10.2025 до його електронного кабінету в системі "Електронний суд".
Вислухавши прокурора, який був присутній в судових засіданнях по справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне.
08.08.2000 Костянтинівській державній сортодослідній станції (с. Правдівка) видано Державний акт на право постійного користування землею І-ДН №005830, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, яким надано в постійне користування 132,9 га земель в межах згідно з планом землекористування на підставі рішення Правдівської сільської ради від 22.12.1994 №4.
Відповідно до Плану зовнішніх меж землекористування, який є невід`ємною частиною державного акту, Костянтинівській державній сортодослідній станції надано в користування 3 земельні ділянки площами 74,7 га, 16,0 га та 42,2 га (загальна площа 132,9 га).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Костянтинівська державна сортодослідна станція за організаційно-правовою формою є державною організацією (установою, закладом), основним видом діяльності якої є дослідження та розробки в галузі природничих та технічних наук (код за КВЕД 73.10.0).
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 30.12.2011 № 807 "Про реорганізацію державних сортодослідних станцій" вирішено реорганізувати державні сортодослідні станції, зокрема, Костянтинівську державну сортодослідну станцію (код 34063917) шляхом приєднання до державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" (код 37884028), яке визначено правонаступником майнових прав та обов`язків реорганізованих державних сортодослідних станцій. Пунктом 6.2 вказаного наказу генеральному директору ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" доручено вжити заходи щодо переоформлення в постійне користування підприємства земельних ділянок, що знаходяться в користуванні державних сортодослідних станцій.
08.05.2012 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про те, що Костянтинівська державна сортодослідна станція перебуває в стані припинення за рішенням засновників юридичної особи про припинення юридичної особи шляхом її реорганізації.
Відповідно до Статуту Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" (нова редакція), затвердженого наказом Фонду державного майна України №15 від 07.01.2025, ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України, а також є правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих шляхом приєднання до підприємства юридичних осіб, зокрема, Костянтинівської державної сортодослідної станції.
03.09.2012 Міністерством аграрної політики та продовольства України затверджено Акт №14 приймання-передачі майна, прав і обов`язків на баланс державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу", згідно якого в тому числі переданий інвентарний опис основних засобів (за яким передані землі загальною площею 464,67 га), копії актів на землю.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 28.09.2018 № 2916-СГ передано Іллінівській сільській об`єднаній територіальній громаді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2989,7207 га, які розташовані на території Іллінівської сільської об`єднаної територіальної громади Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів згідно з актом приймання-передачі.
Костянтинівська окружна прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернулась до ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" з листом вих. № 52-925вих-25 від 19.03.2025, в якому просила розглянути запит прокуратури від 04.03.2025 № 52-772ВИХ-25 та надати запитувані в ньому відомості.
Листом вих. №2/8-6/109-25 від 07.04.2025 ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" повідомило, що на момент подій 2018 року підприємство перебувало у сфері управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, а до Державного Фонду було передано пізніше. Наразі у підприємства відсутні працівники, які працювали у 2018 році та могли б надати вичерпну інформацію про обставини інвентаризації майна, майнових прав та обов`язків у той період. У зв`язку з цим підприємство рекомендує звернутись до відповідної об`єднаної територіальної громади, на території якої наразі перебуває зазначена земельна ділянка, для отримання відомостей про її статус та передавальні документи, які могли бути передані до комунальної власності.
У відповідь ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" листом вих. №2/8-6/225-25 від 22.07.2025 повідомило, що контролювати вибуття земель iз державної власності та звертатися з позовом про їx витребування має право лише власник, тобто у даному випадку ГУ Держгеокадастру у Донецькiй області. Також повідомило, що про вилучення запитуваних земельних ділянок із державної власності підприємство дізналося з запиту прокуратури, жодна особа до підприємства з даного приводу не зверталася i згоду не отримувала.
Костянтинівська окружна прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з листом вих. №52-2844вих-25 від 01.07.2025, в якому просила повідомити чи вживатиме Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області будь-які заходи щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, зокрема, шляхом звернення до суду із відповідною позовною заявою, у разі неможливості вжиття таких заходів повідомити про причини, які цьому перешкоджають.
У відповідь Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області листом вих. №10-5-0.63-2409/2-25 від 15.07.2025 повідомило, що заходи досудового характеру не вживалися, у зв`язку із обмеженим фінансування коштів на судові витрати. Головне управління не зверталося до суду, а тому не заперечує проти звернення Костянтинівської окружної прокуратури з відповідним позовом.
З огляду на викладене, на виконання частин 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та частин 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви здійснив всі необхідні дії: обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та Фондом державного майна в Україні, які не вжили заходів по витребуванню спірної земельної ділянки з комунальної до державної власності; зазначив, що внаслідок державної реєстрації права власності Іллінівської сільської територіальної громади на спірну земельну ділянку, яка відповідно до вимог Земельного кодексу України не може перебувати у комунальній власності, держава протиправно позбавлена будь-якої можливості повноцінно реалізовувати права власника щодо свого майна, чим обґрунтував порушення інтересів держави.
За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність звернення прокурора до суду та необхідність розгляду по суті заявлених вимог.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Аналогічне положення також закріплено у ч.1 ст.1 Земельного кодексу України.
Частиною першою статті 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одночасно ст. 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У статті 3 Земельного кодексу України закріплено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Суд зазначає, що застосовує положення Земельного кодексу України в редакції станом на 28.09.2018, а саме на дату прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області наказу про передачу спірної земельної ділянки з державної власності до комунальної.
Статтею 19 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено диференціацію категорій земель за їх основним цільовим призначенням, зокрема землі сільськогосподарського призначення (пункт "а" ч. 1 ст. 19).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)).
Згідно з ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 84 Земельного кодексу України (як в редакції станом на 28.09.2018, так і на даний час) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України (як в редакції станом на 28.09.2018, так і на даний час)).
Пунктом "а" ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність) передбачено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що з 01.01.2013 у державній власності залишаються землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.
Частиною 1 ст. 117 Земельного кодексу України (в редакції станом на 28.09.2018) передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 вказаної норми до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.
Як встановив суд, 08.08.2000 Костянтинівській державній сортодослідній станції (с. Правдівка) видано Державний акт на право постійного користування землею І-ДН №005830, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 107, яким надано в постійне користування 132,9 га земель в межах згідно з планом землекористування на підставі рішення Правдівської сільської ради від 22.12.1994 №4.
Відповідно до Плану зовнішніх меж землекористування, який є невід`ємною частиною державного акту, Костянтинівській державній сортодослідній станції надано в користування 3 земельні ділянки площами 74,7 га, 16,0 га та 42,2 га (загальна площа 132,9 га).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Костянтинівська державна сортодослідна станція за організаційно-правовою формою є державною організацією (установою, закладом), правонаступником якої є Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу".
У постанові Великої палати Верховного суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 зроблений висновок про те, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.
Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.
Частиною 1 статті 141 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність) визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою :
а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;
б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;
в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;
е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;
є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції станом на 28.09.2018) земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
За приписами ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також передає земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності до статутного капіталу державного земельного банку, який стовідсотково належить державі та не підлягає приватизації.
Відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент передачі спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин вилучення спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яка за видом угідь належить до ріллі і перебуває в постійному користуванні державного підприємства, та подальше розпорядження такою земельною ділянкою згідно з вимогами статей 122, 149 Земельного кодексу України належало до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.
Також, ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" листом вих. №2/8-6/225-25 від 22.07.2025 повідомило, що про вилучення запитуваних земельних ділянок із державної власності підприємство дізналося з запиту прокуратури, жодна особа до підприємства з даного приводу не зверталася i згоду не отримувала.
За змістом положень ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) земельні ділянки, які належать до земель державної власності та перебувають у постійному користуванні державних підприємств не можуть передаватися у комунальну власність.
Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями статті 153 Земельного кодексу України унормовано, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
За приписами ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168) від 04 липня 2023 у справі №373/626/17 (пункт 66)].
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
Належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними.
Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)].
Вказана земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого у подальшому неодноразово продовжено. Станом на теперішній час воєнний стан є продовженим.
Указом Президента України від 14.04.2023 №226/2023 утворено Іллінівську сільську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області.
Положеннями п.26 ч.2 ст.15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" унормовано, що військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік).
Крім того, Верховною Радою України прийнято постанову №3134-ІХ від 30.05.2023, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Іллінівської сільської військової адміністрації Краматорського району Донецької області крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України "Про правовий режим воєнного стану", здійснюють повноваження відповідних сільських, селищних, міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних сільських, селищних, міських голів, зокрема, і у сфері регулювання земельних відносин.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд задовольняє заявлені позовні вимоги, у відповідності до ст. 129 ГПК України витрати щодо сплати судового збору покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статями 1-5, 10, 11, 12, 20, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
Позов задовольнити повністю.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складений 17.11.2025.

Суддя Т. О. Лобода