РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.11.2025Справа № 910/8240/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП"

про стягнення 247 673 270,40 грн

за участю представників:

від позивача: Ключинський К.Л.

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "ЦЕНТРЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" про стягнення 247 673 270,40 грн, з яких: 193 745 195,29 грн попередньої оплати, 4 503 243,45 грн пені, 3 532 595,56 грн інфляційних втрат, 1 323 946,25 грн 3% річних; 36 968 156,69 грн збитків, пов`язаних з невиконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних, 6 207 461,08 грн інфляційних втрат, 1 392 672,08 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки вугілля № 111/5 від 08.02.2024.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою від 07.07.2025 Господарський суд міста Києва залишив без руху позовну заяву.

09.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/8240/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 04.09.2025.

29.07.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

30.07.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позов.

12.08.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

18.08.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення щодо прийняття відповіді на відзив.

У підготовчому засіданні 04.09.2025, суд вирішив питання щодо прийняття відповіді на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

У відповідності до ч.1 ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 ГПК України).

Ухвалою про відкриття провадження від 14.07.2025 позивачу було надано строк для подання до суду відповіді на відзив - не пізніше десяти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до доданої до відзиву квитанції №44110075 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС - Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО", позивач отримав відзив 29.07.2025 о 23:53, а тому відзив вважається врученим позивачу 30.07.2025. Позивач зазначив, що отримав відзив на позов 02.08.2025, проте, доказів на підтвердження зазначеного не надав. Отже, позивач мав подати відповідь на відзив у строк до 11.08.2025 (оскільки 09.08.2025- субота).

Натомість позивач подав відповідь на відзив 12.08.2025, тобто з пропуском строку встановленого судом.

Частиною 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на те, що позивач подав відповідь на відзив з пропуском процесуального строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у справі, клопотання про продовження процесуального строку до його закінчення на заявив, наявності поважних причин пропуску строку не навів, суд залишає без розгляду відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 04.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про залишення без розгляду на підставі ст.118 ГПК України відповіді на відзив.

У підготовчому засіданні 04.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 18.09.2025; відкладення розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Також зазначено позивачу надати деталізований розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань на попередню оплату; пояснення, чи здійснювалися зарахування по п.7.2 договору; пояснення щодо першого пункту прохальної частини позову в частині зазначення продукції неналежної якості; пояснення щодо початку прострочення за відшкодування податкового кредиту.

17.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення у справі щодо зупинення провадження у цій справі.

17.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення.

У підготовчому засіданні 18.09.2025 суд розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов таких висновків.

Обґрунтовуючи необхідність зупинення провадження у справі, відповідач посилається на те, що у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1819/25 за позовом ТОВ "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" до ПАТ "ЦЕНТРЕНЕРГО" про примусове виконання обов`язку в натурі, а саме прийняття до обліку поставленого та фактично прийнятого вугілля, у кількості 16972,80 тонн, що надійшло на ТЕС ПАТ "ЦЕНТРЕНЕРГО" від ТОВ "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП", впродовж березня-квітня 2024 року на підставі Специфікацій № 3 та № 4 до договору поставки вугілля № 111/5 від 08.02.2024. Тобто предмет спору у справі №911/1819/25 стосується саме поставленого відповідачем позивачу вугілля, згідно Специфікацій № 3 та № 4, які є предметом позовних вимог у справі №910/8240/25.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За наведеною нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/6674/19.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01 березня 2024 року у справі №910/17615/20, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.

З урахуванням наведеного, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає, що по-перше, зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та входять до предмету доказування у розглядуваній справі, а об`єктивна неможливість розгляду справи до закінчення розгляду справи №911/1819/25 відсутня. По-друге, за поясненнями позивача, за Специфікацією № 3 від 15.03.2024 позивач не прийняв 11579,150 т. вугілля та за Специфікацією № 4 від 01.04.2024 - 5281,85 т. вугілля, у зв`язку із невідповідності поставленого товару вимогам щодо якості. Акти приймання - передачі між сторонами на зазначені обсяги не підписані. Оскільки відсутній факт передачі партії вугілля за Специфікацією №3 у кількості 11 579,150 т. та за Специфікацією №4 у кількості 5 281,85 т. та відповідно відсутня передумова для врахування такої кількості вугілля в розрахунку між позивачем та відповідачем, позивач зазначає, що позовні вимоги в заявленій частині повернення передплати за непоставлену вугільну продукцію на суму 193745195,29 грн не ґрунтуються на поставці/неналежній поставці відповідачем вугілля у кількості 16 861,00 т. (11579,150 + 5 281,85). Позивачем визначений розмір позовних вимог, виходячи із фактичної кількості вугілля, яке було поставлене та передане відповідачем за умовами договору поставки. Такі аргументи позивача відповідають положенням договору, відповідно до яких відвантажене вугілля, яке не відповідає умовам відповідних Специфікацій, до обсягів поставленого по договору вугілля не зараховується (п.2.4. договору).

Доказів неможливості розгляду цієї справи до завершення розгляду №911/1819/25 відповідач суду не надав.

З урахуванням вище наведеного, у розумінні приписів п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку відсутні підстави для зупинення провадження у справі №910/8240/25.

У підготовчому засіданні 18.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 18.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про долучення до матеріалів справи пояснень представника позивача від 17.09.2025.

У підготовчому засіданні 18.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про відкладення підготовчого засідання на 02.10.2025.

25.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 25.09.2025 про зміну позовних вимог шляхом збільшення позовних вимог.

02.10.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.10.2025 постановив відмовити Публічному акціонерному товариству "ЦЕНТРЕНЕРГО" у прийнятті заяви від 25.09.2025 про зміну позовних вимог шляхом збільшення позовних вимог та повернути її заявнику.

У підготовчому засіданні 02.10.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.10.2025.

У судовому засіданні 23.10.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 06.11.2025.

У судове засідання 06.11.2025 прибув представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Відповідач був повідомлений про судове засідання 06.11.2025, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, позов підтримав.

У судовому засіданні 06.11.2025, суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово та пояснення представника позивача, оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 06.11.2025 судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство "ЦЕНТРЕНЕРГО" вказує, що на виконання своїх зобов`язань за договором поставки вугілля №111/5 від 08.02.2024 позивач сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" попередню оплату у розмірі 770 739 840 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання з поставки товару виконав частково та поставив вугілля у кількості о 124 035,15 тонн вугілля на загальну суму 576 994 644,71 грн.

06.05.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу від 05.05.2025 №06/1733 щодо повернення 193 745 195,29 грн. На вимогу позивача від 05.05.2025 №06/1733 відповідач не відреагував, кошти у розмірі 193 745 195,29 грн не повернув.

Оскільки відповідач не поставив товар на суму 193745195,29 грн попередньої оплати, суму попередньої оплати не повернув, позивач заявив до стягнення 193745195,29 грн (різницю між сплаченою попередньою оплатою та вартістю поставленого вугілля).

На підставі п.9.13. договору за порушення строку поставки вугілля позивач нарахував неустойку (пеню) в розмірі облікової ставки НБУ від суми непоставленого вугілля у сумі 4503243,45 грн, а також плату за користування коштами відповідно до ст.625 ЦК України (інфляційні втрати у сумі 3532595,56 грн та 3% річних у сумі 1323946,25 грн).

Також позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку щодо реєстрації податкових накладних у встановлений законодавством строк, порушено право позивача на отримання податкового кредиту та право на відповідне зменшення податкових зобов`язань. У зв`язку із чим, позивачеві завдано збитки у сумі 36 968 156,69 грн. Крім того, посилаючись на не виконання відповідачем зобов`язання з реєстрації податкових накладних за договором поставки вугілля №111/5 від 08.02.2024 позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати у сумі 6 207 461,08 грн та 3% річних у сумі 1 392 672,08 грн.

Позиція відповідача

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на таке:

позивач заявив вимогу про стягнення передплати за договором поставки вугілля №111/5 від 08.02.2024, на яку не поставлено вугільну продукцію належної якості, тобто фактично позивач оскаржує не відсутність поставки, а неналежну якість поставленої продукції;

у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1819/25 за позовом ТОВ "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" до ПАТ "ЦЕНТРЕНЕРГО" про примусове виконання обов`язку в натурі, що стосується саме поставленого відповідачем позивачу вугілля, згідно Специфікацій № 3 та № 4, які є предметом позовних вимог у справі №910/8240/25;

нарахування у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних за договором поставки вугілля від 08.02.2024 №111/5 інфляційних втрат та 3% річних здійснено позивачем без врахування положень п.п. 10.8.3 договору, відповідно до умов якого постачальник сплачує покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику. Відповідач навів у відзиві власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який здійснив з урахуванням положень п.10.8.3 договору та вимог від 12.03.2025 №06/1003, від 27.03.2025 №06/1215 та від 08.05.2025 №06/1808.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.02.2024 Публічним акціонерним товариством "ЦЕНТРЕНЕРГО" (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" (відповідач, постачальник) укладено договір поставки вугілля №111/5 (далі - договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити (передати) у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити вугільну продукцію (далі - вугілля) на зазначених у договорі умовах.

У подальшому сторони уклали до договору додаткові угоди №1 від 23.05.2024 року, №2 від 25.07.2024, №3 від 29.07.2024, №4 від 21.08.2024, №5 від 25.12.2024.

У п.1.2. договору передбачено, що необхідні для виконання договору відомості вказуються в специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору (далі - Специфікації). В Специфікаціях вказуються (в тому числі, але не виключно) назви виробників, вантажовідправників, відокремлених підрозділів покупця (ТЕС) - вантажоотримувачів (далі - вантажоотримувачі), залізничні станції відправлення, залізничні станції вантажоотримувачів, (далі - залізничні станції призначення) або місце/пункт передачі, їх реквізити, а також кількість, асортимент і строки (терміни) поставки (передачі) вугілля на залізничну станцію призначення в залежності від потреби покупця, але в будь-якому випадку в межах загальної суми договору і терміну його дії.

Відповідно до п.2.1. договору поставка вугілля по договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з "Інкотермс 2010. Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі", з урахуванням передбачених договором особливостей.

Згідно з п.2.2. договору поставки узгоджений сторонами в відповідній Специфікації обсяг вугілля постачається окремими партіями. Партією вугілля вважається вироблений і відвантажений на адресу вантажоотримувача за певний проміжок часу обсяг вугілля, середня якість якого характеризується однією об`єднаною пробою, за результатами лабораторних випробувань якої оформлене посвідчення якості вугілля в партії та враховані особливості пункту 3.5. договору.

У відповідності до п.2.4. договору поставки вугілля поставляється виключно при наявності та на підставі відповідних підписаних сторонами Специфікацій. Відвантажене вугілля, яке не відповідає умовам відповідних Специфікацій, до обсягів поставленого по договору вугілля не зараховується.

Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля згідно з умовами договору. (п.2.5 договору).

Згідно із п.3.1 договору приймання вугілля за кількістю та якістю здійснюється спільно вантажоотримувачем і уповноваженим представником постачальника на території вантажоотримувача і на обладнанні вантажоотримувача.

У пункті 3.6. договору сторони погодили, що результати приймання вугілля в місці надходження використовуються для виконання умов договору, відображаються в актах звіряння кількості і якості та актах приймання-передачі вугілля. Акт звіряння кількості та якості отриманого по договору 3 вугілля повинен містити (в тому числі, але не виключно) назви виробника та вантажовідправника, період відвантаження та надходження, марку вугілля, номери посвідчень якості, визначені відповідно до умов договору кількісні і якісні показники, прізвища, ініціали та підписи уповноважених представників постачальника та вантажоотримувача. Акт приймання - передачі вугілля повинен містити (в тому числі, але не виключно) основні дані, вказані в акті звіряння кількості та якості, розрахунок фактичної ціни та фактичної вартості поставленого вугілля відповідно до умов договору, ПДВ у разі його нарахування, код товару згідно з УКТ ЗЕД (не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду), прізвища, ініціали і підписи уповноважених представників вантажоотримувача, покупця та постачальника, завірені печатками (за умови, що відповідні особи здійснюють діяльність з використанням печатки).

Відповідно до п.3.7. договору поставки партія вугілля покупцем не приймається і не оплачується, якщо по відношенню до цієї партії вугілля виникне хоча б одна з наступних умов: асортимент, виробники або вантажовідправники вугілля, залізнична станція відправлення або призначення, їх реквізити не відповідають встановленим відповідній Специфікації; в вагони завантажене вугілля різних марок, класів крупності, категорій якості; у вагонах наявні брили або шари породи. каміння, залишки раніше перевезених вантажів, сміття, сторонні домішки; вугілля під час транспортування змерзлося і не вивантажується з вагонів після розморожування в розморожуючих пристроях відповідно до їх технологічної карти.

Базова ціна означає ціну однієї тони вугілля при вказаних в пункті 5.1. договору базових показниках якості і не включає в себе вартість доставки. Базова ціна вугілля становить 5076,00 грн, в т.ч. ПДВ (20%) - 846,00 грн (п.6.2. договору).

Фактична вартість кожної поставленої партії вугілля встановлюється як добуток визначених відповідно до умов договору кількості (маси) вугілля та фактичної ціни однієї тони вугілля в партії (п.6.4. договору).

Пунктом 6.5. договору поставки сторони погодили, що вартість доставки вугілля до залізничної станції призначення вважається транспортно-заготівельними витратами покупця. Вартість доставки перевізнику/експедитору оплачує постачальник або третя особа за дорученням постачальника з наступним відшкодуванням покупцем в встановленому договором порядку. Підставою для відшкодування Покупцем вартості доставки є акт відшкодування вартості доставки до кожного акту приймання-передачі вугілля. Покупець може самостійно оплатити вартість доставки перевізнику не відшкодовуючи її постачальнику при умові доставки вугілля до залізничної станції призначення у вагонах перевізника. У такому випадку акти відшкодування вартості доставки не складаються, а загальна сума договору не включає оплачену покупцем вартість доставки.

За умовами п.7.1. договору оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

Відповідно до п.7.2. договору поставки постачальник має право здійснити попередню оплату за вугілля на підставі рахунку постачальника, на суму, що не перевищує вартості вказаного в відповідній Специфікації вугілля.

Вартість вугілля для здійснення попередньої оплати розраховується по вказаній в договорі базовій ціні. Постачальник надає гарантійний лист з зобов`язаннями поставити покупцю вугілля в обсязі, відповідно до якого покупець здійснює попередню оплату. Якщо розмір визначеної відповідно до умов договору фактичної вартості вугілля, поставленого по відповідній Специфікації, виявиться меншим від розміру здійсненої покупцем попередньої оплати за це вугілля, різниця між фактичною вартістю вугілля і попередньою оплатою зараховується як попередня оплата по наступних Специфікаціях у випадку їх укладання або повертається постачальником протягом 20 банківських днів з кінцевої дати складання актів приймання-передачі вугілля по відповідній Специфікації якщо наступні Специфікації не укладались. Постачальник протягом 1 (одного) банківського дня після закінчення вказаного в Специфікації строку (терміну) поставки повертає покупцю попередню оплату в повному обсязі якщо поставка вугілля в вказаний в відповідній Специфікації строк (термін) не здійснювалась.

Постачальник несе всі ризики втрати чи пошкодження вугілля до моменту здійснення його поставки у відповідності до умов договору (п.9.4. договору).

За порушення строків виконання зобов`язання по поставці (передачі) вугілля покупець має право стягнути з постачальника пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості вугілля, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. (п. 9.13 договору).

Відповідно до п.10.8 договору постачальник зобов`язаний своєчасно скласти та зареєструвати податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних).

Згідно із п.п. 10.8.3. договору поставки у разі відсутності реєстрації податкових накладних протягом 365 днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю всі пов`язані з таким порушенням збитки.

Договір, у редакції додаткової угоди №5 від 25.12.2024 набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє по 31.05.2025, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п.11.1. договору).

Сторонами договору поставки укладені та підписані наступні Специфікації:

№1 від 08.02.2024, обсяг поставки 30 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 10.02.2024 по 15.04.2024;

№2 від 20.02.2024, обсяг поставки 30 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 23.02.2024 по 30.04.2024;

№3 від 15.03.2024, обсяг поставки 30 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 17.03.2024 по 20.05.2024;

№4 від 01.04.2024, обсяг поставки 50 (+- 5%) тисяч тон строк поставки з 01.04.2024 по 31.05.2024 (у редакції додаткової угоди №1 від 23.05.2024 обсяг поставки 15,5 (+/- 5 %);

№5 від 05.06.2024, обсяг поставки 10 (+- 5%) тисяч тон (у редакції додаткової угоди №4 від 21.08.2024);

№6 від 28.06.2024, обсяг поставки 29 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 01.07.2024 по 31.03.2025 (у редакції додаткової угоди №5 від 24.12.2024);

№7 від 12.08.2024, обсяг поставки 12 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 15.08.2024 по 31.03.2025 (у редакції додаткової угоди №5 від 24.12.2024);

№8 від 16.08.2024, обсяг поставки 10 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 16.09.2024 по 30.04.2025 (у редакції додаткової угоди №5 від 24.12.2024).

Згідно із наявними у матеріалах справи гарантійними листами відповідач гарантував поставку вугілля за специфікаціями по договору, а саме: за специфікацією №1 - листами від 08.02.2024, від 09.02.2024, від 12.02.2024, від 13.02.2024, від 14.02.2024, від 16.02.2024; за специфікацією №2 - листами від 20.02.2024, від 21.02.2024, від 18.03.2024, від 19.03.2024; за специфікацією №3 - листами від 20.03.2024, від 21.03.2024, від 25.03.2024, від 27.03.2024, від 01.04.2024 , від 05.04.2024; за специфікацією №4 - листами від 05.04.2025, від 10.04.2024; за специфікацією №5 - листами від 05.06.2025, від 14.06.2024, від 17.06.2024, від 18.06.2024, від 28.06.2024; за специфікацією №6 - листом від 28.06.2024, від 26.07.2024; за специфікацією №7 - листами від 12.08.2024, від 22.08.2024, від 27.08.2024, від 03.09.2024; за специфікацією №8 - листами від 16.03.2024, від 17.09.2024.

У період з 08.02.2024 по 17.09.2024 позивач перерахував на користь відповідача попередню оплату у загальному розмірі 770739840,00 грн за поставку вугілля згідно договору поставки вугілля №111/5 на підставі виставлених відповідачем рахунків, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій: №563 від 08.02.2024, №588 від 09.02.2024, №605 від12.02.2024, №617 від 13.02.2024, №638 від 14.02.2024, №660 від 16.02.2024, №670 від 16.02.2024, №729 від 21.02.2024, №717 від 21.02.2024, №1032 від 18.03.2024, №1036 від 19.03.2024, №1049 від 20.03.2024, №1073 від 21.03.2024, №1098 від 25.03.2024, №1132 від 27.03.2024, №1184 від 01.04.2024, №1267 від 05.04.2024, №1271 від 05.04.2024, №1270 від 05.04.2024, №1270/ від 05.04.2024, №1270 від 09.04.2024, № 1348 від 10.04.2024, №1868 від 05.06.2024, №1929 від 13.06.2024, №1934 від 14.06.2024, №1941 від 17.06.2024, №1943 від 18.06.2024, №1943 від 19.06.2024, №1943 від 24.06.2024, №1943 від 26.06.2024, № 2003 від 02.07.2024, № 2002 від 02.07.2024, № 2001 від 02.07.2024, № 2003 від 23.07.2024, №2195 від 26.07.2024, №2409 від 12.08.2024, №2505 від 22.08.2024, №2534 від 27.08.2024, №2618 від 03.09.2024, №2618 від 05.09.2024, №2618 від 10.09.2024, №2618/ від 12.09.2024, №2744 від 16.09.2024, №2759 від 17.09.2024.

Відповідач у період з 26.02.2024 по 27.02.2025 поставив позивачу, а останній прийняв 124 035,15 тонн вугілля на загальну суму 576 994 644,71 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі вугільної продукції.

У вимозі від 05.05.2025 №06/1733, направленою відповідачу 06.05.2025, позивач просив повернути різницю між фактичною вартістю вугілля та попередньою оплатою у розмірі 193745195,29 грн. Вимогу відповідач залишив без відповіді, кошти у розмірі 193745195,29 грн не повернув.

За порушення строку поставки вугілля позивач нарахував: на підставі п.9.13. договору неустойку (пеню) в розмірі облікової ставки НБУ від суми непоставленого вугілля у сумі 4503243,45 грн; відповідно до ст.625 ЦК України плату за користування коштами - інфляційні втрати у сумі 3532595,56 грн та 3% річних у сумі 1323946,25 грн.

Також позивач посилається на порушення відповідачем вимог п.10.8. договору, Податкового кодексу України щодо реєстрації податкових накладних на суму податку на загальну суму 36 968 156,69 грн, а саме:

за фактом здійснення попередньої оплати на підставі платіжних інструкцій: №660 від 16.02.2024 на суму 15228000,00 грн в т.ч. 20% ПДВ 2538000,00 грн, №670 від 16.02.2024 на суму 10152000,00 в т.ч. 20% ПДВ 1692000,00 грн, №729 від 21.02.2024 на суму 10152000,00 в т.ч. 20% ПДВ 1692000,00 грн, №717 від 21.02.2024 на суму 115225200 грн в т.ч. 20% ПДВ 19204200, №1184 від 01.04.2024 на суму 55328400,00 грн в т.ч. 20% ПДВ 9221400,00 грн;

за фактом відшкодування вартості доставки вугілля на підставі: акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі № 2-ЕРГ/5 від 14.03.2024 на суму 2452848,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ 408808,00 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №4-ЕРГ/5 від 18.03.2024 на суму 1574935,52 грн, в т.ч. 20% ПДВ 262489,25 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №1-ЕРГ/5 від 29.02.2024 на суму 509011,80 грн, в т.ч. 20% ПДВ 84835,30 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №3-ЕРГ/5 від 18.03.2024 на суму 6794389,56 грн, в т.ч. 20% ПДВ 1132398,26 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №21-ЕРГ/5 від 15.04.2024 на суму 622763,28 грн, в т.ч. 20% ПДВ 103793,88 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №186-ЕРГ від 15.04.2024 на суму 299838,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ 49973,00 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №185-ЕРГ/5 від 12.03.2024 на суму 3469554,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ 578259,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач обов`язку з реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не виконав, що перешкоджає позивачу набути права на податковий кредит у відповідній частині. На підтвердження не реєстрації відповідачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних позивач надав у матеріали справи копії податкових накладних та квитанції про реєстрацію податкових накладних, які були сформовані відповідачем та зареєстровані.

Позивач, в порядку передбаченому п.10.8.3. договору, звернувся до відповідача з вимогами про відшкодування ПДВ: від 12.03.2025 №06/1003 на суму 25211035,30 грн; від 27.03.2025 №06/1215 на суму 26370983,81 грн; від 08.05.2025 року №06/1808 на суму 11085824,14 грн. Однак, відповідач вимог позивача не виконав, сум ПДВ не повернув.

Посилаючись на порушення відповідачем п.10.8 договору, п.201.10 ст.201 ПК України на підставі ст.22 ЦК України позивач заявив про стягнення з відповідача 36968156,69 грн, що складають суму завданих збитків внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних.

У зв`язку із тим, що відповідачем не виконано зобов`язання з реєстрації податкових накладних за договором поставки вугілля №111/5 від 08.02.2024 позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати у сумі 6207461,08 грн та 3% річних у сумі 1392672,08 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2 статті 509 ЦК України).

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як встановлено судом, між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником укладений договір поставки вугілля №111/5 за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання поставити позивачу вугільну продукцію (вугілля), а позивач - прийняти вугілля та здійснити його оплату.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Специфікаціях до договору сторони погодили обсяги та строки поставки вугілля, а саме:

згідно із Специфікацією №1 від 08.02.2024, обсяг поставки 30 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 10.02.2024 по 15.04.2024;

згідно із Специфікацією №2 від 20.02.2024, обсяг поставки 30 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 23.02.2024 по 30.04.2024;

згідно із Специфікацією №3 від 15.03.2024, обсяг поставки 30 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 17.03.2024 по 20.05.2024;

згідно із Специфікацією №4 від 01.04.2024, обсяг поставки 50 (+- 5%) тисяч тон строк поставки з 01.04.2024 по 31.05.2024 (у редакції додаткової угоди №1 від 23.05.2024 обсяг поставки 15,5 (+/- 5 %);

згідно із Специфікацією №5 від 05.06.2024, обсяг поставки 10 (+- 5%) тисяч тон (у редакції додаткової угоди №4 від 21.08.2024);

згідно із Специфікацією №6 від 28.06.2024, обсяг поставки 29 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 01.07.2024 по 31.03.2025 (у редакції додаткової угоди №5 від 24.12.2024);

згідно із Специфікацією №7 від 12.08.2024, обсяг поставки 12 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 15.08.2024 по 31.03.2025 (у редакції додаткової угоди №5 від 24.12.2024);

згідно із Специфікацією №8 від 16.08.2024, обсяг поставки 10 (+- 5%) тисяч тон, строк поставки з 16.09.2024 по 30.04.2025 (у редакції додаткової угоди №5 від 24.12.2024).

За змістом ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частиною другою статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, не передання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовами договору сторонами не було визначено обов`язкового здійснення покупцем передньої оплати замовленого обсягу вугілля, оскільки у п.7.1 договору передбачено, що оплата здійснюється протягом 30-ти днів з моменту підписання відповідних актів приймання-передачі вугілля.

Водночас, у п.7.2 договору сторонами погоджено право покупця здійснити попередню оплату на підставі відповідного рахунку постачальника та наданого ним гарантійного листа із зобов`язанням поставити вугілля у обсязі, за який здійснюється попередня оплати.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на підставі гарантійних листів ТОВ "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" та виставлених останнім рахунку-фактур позивач у період з 08.02.2024 по 17.09.2024 перерахував на користь відповідача попередню оплату у загальному розмірі 770739840,00 грн за поставку вугілля згідно договору поставки вугілля №111/5.

Як підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі вугільної продукції, відповідач у період з 26.02.2024 по 27.02.2025 поставив позивачу, а останній прийняв вугілля на загальну суму 576994644,71 грн.

За поясненнями позивача, за Специфікацією №3 недопоставлено вугілля в кількості 11 397,70 т., вартістю 57854725,20 грн; залишок передплати 96624993,41 грн перенесено як попередню оплату на наступну Специфікацію.

За Специфікацією №4 недопоставлено вугілля в кількості 5285,25 т., вартістю 26827929,00 грн; залишок передплати 73201755,11 грн перенесено, як попередню оплату на наступну Специфікацію.

За Специфікацією №6 непоставлено вугілля 4254,15 т. вартістю 21594065,40 грн; залишок передплати 82073195,29 грн перенесено, як попередню оплату на наступну Специфікацію.

За Специфікацією №7 жодної поставки не здійснено, вартість непоставленого вугілля 60912000,00 грн; залишок передплати 142985195,29 грн перенесено, як попередню оплату на наступну Специфікацію.

За Специфікацією №8 жодної поставки не здійснено, вартість непоставленого вугілля 50760000,00 грн; наступна Специфікація між сторонами не укладалася, а тому попередня оплата не переносилася.

Поряд з цим, надана відповідачем у матеріали справи Специфікація №9 від 05.02.2024 не стосується предмету спору у цій справі, оскільки зазначена Специфікація укладена до іншого договору - №111/9 від 08.11.2023.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя стаття 509 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Наявними у матеріалах справи підтверджено порушення відповідачем зобов`язання за договором із своєчасної поставки погодженого в Специфікаціях №3,4,6,7,8 обсягу вугілля. Залишок поставки здійсненої позивачем передоплати становить 193745195,29 грн (770739840,00 грн - 576994644,71 грн).

Умовами пункту 7.2. договору передбачено, що якщо розмір визначеної відповідно до умов договору фактичної вартості вугілля, поставленого по відповідній Специфікації, виявиться меншим від розміру здійсненої покупцем попередньої оплати за це вугілля, різниця між фактичною вартістю вугілля і попередньою оплатою зараховується як попередня оплата по наступних Специфікаціях у випадку їх укладання або повертається постачальником протягом 20 банківських днів з кінцевої дати складання актів приймання-передачі вугілля по відповідній Специфікації якщо наступні Специфікації не укладались. Постачальник протягом 1 (одного) банківського дня після закінчення вказаного в Специфікації строку (терміну) поставки повертає покупцю попередню оплату в повному обсязі якщо поставка вугілля в вказаний в відповідній Специфікації строк (термін) не здійснювалась.

Водночас 06.05.2025 позивач направив відповідачу вимогу від 05.05.2025 №06/1733, в якій просив повернути різницю між фактичною вартістю вугілля та попередньою оплатою у розмірі 193745195,29 грн.

Згідно з умовами договору повернення різниці між фактичною вартістю поставленого вугілля та сумою попередньої оплати протягом 20 банківських днів передбачене лише у випадку, коли поставка за відповідною Специфікацією відбулася та сторони склали акти приймання-передачі, на підставі яких може бути визначена фактична вартість поставленого товару.

Однак, у цій справі встановлено, що за Специфікаціями №7 та №8 поставка вугілля взагалі не здійснювалася, акти приймання-передачі сторонами не складалися та не підписувалися. За таких обставин у постачальника не виникло обов`язку з повернення попередньої оплати в порядку та строки, визначені абзацом 4 п.7.2. договору щодо повернення різниці протягом 20 банківських днів від дати складення актів, оскільки відповідні умови (поставка та складання актів) фактично не настали.

При цьому незважаючи на те, що за Специфікацією №7 жодної поставки не здійснено, залишок передплати за попередніми Специфікаціями переносився на наступну Специфікацію, за якою також позивач здійснив попередню оплату. Тобто, попри те, що за Специфікацією №7 поставка вугілля не відбулася, сторони фактично погодили інший порядок використання попередньої оплати: залишок попередньої оплати за попередніми Специфікаціями був перенесений на наступну Специфікацію, за якою позивач здійснив нову попередню оплату. Зазначені дії свідчать про взаємне волевиявлення сторін продовжувати договірні відносини та використати залишок передплати в рахунок майбутніх поставок, а не вимагати його повернення у строк, передбачений договором для випадку повної відсутності поставки (протягом одного банківського дня).

Отже, фактична поведінка сторін, а саме перенесення залишку попередньої оплати на подальшу Специфікацію та здійснення позивачем нової попередньої оплати, вказує про те, що сторони своїми діями погодили інший порядок використання попередньої оплати. Лише згодом, після припинення реальної можливості виконання договору, позивач направив постачальнику вимогу про повернення коштів, що і визначає момент виникнення у постачальника обов`язку здійснити таке повернення. Такі висновки узгоджуються з положеннями ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, оскільки ПАТ "ЦЕНТРЕНЕРГО" реалізовано своє право, передбачене частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, на повернення суми попередньої оплати у зв`язку з не переданням постачальником у погоджений договором та Специфікаціями №3,4,6,7,8 строк визначеного обсягу вугілля, то обов`язок відповідача з постачання вугілля припинився з дати повідомлення про своє волевиявлення щодо припинення поставки.

Отже, обов`язок відповідача з постачання вугілля припинився 06.05.2025 - дата направлення позивачем вимоги відповідачу про повернення суми невикористаної попередньої оплати та з 07.05.2025 у відповідача виник обов`язок з повернення позивачу коштів, сплачених останнім як попередня оплата.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування факту невиконання свого зобов`язання з повернення позивачу суми попередньої оплати, а тому суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що з 07.05.2025 прострочив виконання свого грошового зобов`язання з повернення ПАТ "ЦЕНТРЕНЕРГО" сплаченої за договором суми невикористаної попередньої оплати.

За встановлених вище обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача 193745195,29 грн попередньої оплати.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 1323946,25 грн (нараховані з 02.04.2025 по 01.07.2025 на суму 82073195,29 грн, з 02.04.2025 по 01.07.2025 на суму 60912000,00 грн, з 02.05.2025 по 01.07.2025 на суму 50760000,00 грн) та інфляційних втрат у сумі 3532595,56 грн (нараховані: за квітень-травень 2025 року на суму 82073195,29 грн, за квітень-травень 2025 року на суму 60912000,00 грн, за травень 2025 року на суму 50760000,00 грн), то суд зазначає таке.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У загальних положеннях Цивільного кодексу України про купівлю-продаж (стаття 693) передбачена можливість проведення попередньої оплати товару та правила, пов`язані зі здійсненням такої оплати.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини 2 статті 625 цього Кодексу.

Разом з тим, вбачається, що покупцем здійснено попередню оплату за контрактом, а з боку продавця товар не поставлено. Однак, мало місце пред`явлення позивачем (покупцем) до продавця вимоги про повернення попередньої оплати, яка не була виконана і це стало підставою для звернення з позовом про стягнення авансового платежу, інфляційних втрат та річних.

При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2020 року у справі №916/4693/15.

Як встановлено судом вище, обов`язок відповідача є таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення попередньої оплати з 07.05.2025, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід здійснювати з цієї дати. Отже, правильними періодами нарахування 3% річних є: з 07.05.2025 по 01.07.2025 на суму 82073195,29 грн, з 07.05.2025 по 01.07.2025 на суму 60912000,00 грн, з 07.05.2025 по 01.07.2025 на суму 50760000,00 грн); та інфляційних втрат за травень 2025 року на суму 82073195,29 грн, за травень 2025 року на суму 60912000,00 грн, за травень 2025 року на суму 50760000,00 грн.

За перерахунком суду 3% річних становлять 891758,71 грн та інфляційні втрати - 2518687,54 грн, а тому позовні вимоги у цій частині є частково обґрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення пені за непоставку вугілля, то суд зазначає таке.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

За порушення строків виконання зобов`язання по поставці (передачі) вугілля покупець має право стягнути з постачальника пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості вугілля, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення (п. 9.13 договору).

Позивач нараховує пеню на суму 57854725,20 грн - з 22.05.2024 по 21.11.2024, на суму 26827929,00 на суму - з 02.06.2024 по 01.12.2024, на суму 82073195,29 грн - з 02.04.2025 по 01.07.2025, на суму 60912000,00 грн - з 02.04.2025 по 01.07.2025, на суму 50760000,00 грн - з 02.05.2025 по 01.07.2025. Дослідивши розрахунок пені, суд зазначає, що позивач при нарахуванні пені не врахував, що у зв`язку із реалізацією ним свого права вимоги повернення суми попередньої оплати, у відповідача припинилось зобов`язання з поставки товару та з 07.05.2025 виникло грошове зобов`язання перед позивачем щодо повернення суми попередньої оплати на вимогу позивача. Враховуючи наведене та те, що у постачальника не може існувати одночасно обов`язку і повернути суму попередньої оплати, і поставити товар, то нарахування пені з 07.05.2025 є неправомірним.

Суд здійснив перерахунок пені у межах визначених позивачем періодів (на суму 57854725,20 грн - з 22.05.2024 по 21.11.2024, на суму 26827929,00 на суму - з 02.06.2024 по 01.12.2024, на суму 82073195,29 грн - з 02.04.2025 по 06.05.2025, на суму 60912000,00 грн - з 02.04.2025 по 06.05.2025, на суму 50760000,00 грн - з 02.05.2025 по 06.05.2025) та встановив, що нарахована сума пені є більшою ніж заявлено позивачем до стягнення (позивач допустив помилку при додаванні сум пені по періодам), однак, керуючись приписами ч.2 ст.237 ГПК України, позовні вимоги про стягнення пені, суд задовольняє в межах заявленої суми, а саме 4503243,45 грн.

З приводу аргументів відповідача, що у справі №911/1819/25 предметом спору є саме поставлене відповідачем позивачу вугілля, згідно Специфікацій № 3 та № 4, які є предметом позовних вимог у справі №910/8240/25, то суд зазначає, що як вже зазначалося вище, позивач визначив розмір позовних вимог, виходячи із фактичної кількості вугілля, яке було поставлене та передане відповідачем за умовами договору поставки. Наведене відповідає положенням договору, згідно із якими відвантажене вугілля, яке не відповідає умовам відповідних Специфікацій, до обсягів поставленого по договору вугілля не зараховується (п.2.4. договору).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків, пов`язаних з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 36968156,69 грн, а також нарахованих на суми податкового кредиту інфляційних втрат у розмірі 6207461,08 грн та 3% річних у розмірі 1392672,08 грн, то суд зазначає таке.

За доводами позивача відповідач порушив вимоги п.10.8. договору, Податкового кодексу України щодо реєстрації податкових накладних на суму податку на загальну суму 36 968 156,69 грн, а саме:

за фактом здійснення попередньої оплати на підставі платіжних інструкцій: №660 від 16.02.2024 на суму 15228000,00 грн в т.ч. 20% ПДВ 2538000,00 грн, №670 від 16.02.2024 на суму 10152000,00 в т.ч. 20% ПДВ 1692000,00 грн, №729 від 21.02.2024 на суму 10152000,00 в т.ч. 20% ПДВ 1692000,00 грн, №717 від 21.02.2024 на суму 115225200 грн в т.ч. 20% ПДВ 19204200, №1184 від 01.04.2024 на суму 55328400,00 грн в т.ч. 20% ПДВ 9221400,00 грн;

за фактом відшкодування вартості доставки вугілля на підставі: акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі № 2-ЕРГ/5 від 14.03.2024 на суму 2452848,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ 408808,00 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №4-ЕРГ/5 від 18.03.2024 на суму 1574935,52 грн, в т.ч. 20% ПДВ 262489,25 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №1-ЕРГ/5 від 29.02.2024 на суму 509011,80 грн, в т.ч. 20% ПДВ 84835,30 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №3-ЕРГ/5 від 18.03.2024 на суму 6794389,56 грн, в т.ч. 20% ПДВ 1132398,26 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №21-ЕРГ/5 від 15.04.2024 на суму 622763,28 грн, в т.ч. 20% ПДВ 103793,88 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №186-ЕРГ від 15.04.2024 на суму 299838,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ 49973,00 грн; акту відшкодування вартості доставки вугілля до акту приймання - передачі №185-ЕРГ/5 від 12.03.2024 на суму 3469554,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ 578259,00 грн.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17 та Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 911/224/19 при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

За приписами частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З урахуванням предмету позову для висновку щодо заподіяння збитків предметом доказування у цій справі є установлення обставин, пов`язаних з наявністю в діях/бездіяльності відповідача повного складу господарського правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

При цьому доведеність протиправних дій/бездіяльності відповідача у цій справі, з урахуванням підстав позову, потребує доведенню факту порушення відповідачем податкового законодавства стосовно невчиненням дій з реєстрації в установлений спосіб податкової накладної (її відсутність в Єдиному державному реєстрі податкових накладних).

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу (пункт 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.22018 у справі № 918/219/17).

Факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни (постанова Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22).

Відповідно до п.10.8 договору постачальник зобов`язаний своєчасно скласти та зареєструвати податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Згідно із п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Враховуючи вказані норми ПК України на відповідача, як платника податків, покладено обов`язок з реєстрації податкових накладних з дати вчинення господарської операції.

Враховуючи зазначені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач мав законне очікування про виконання відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, реєстрація яких надавала позивачу право на отримання податкового кредиту у розмірі 36968156,69 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №925/17/18.

Таким чином, відповідач в порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 36968156,69 грн.

Відповідно до приписів абз.4 п.198.6 ст.198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Приймаючи до уваги положення п.198.6 ст.198 ПК України, судом встановлено, що позивач втратив право на внесення податкового кредиту у сумі 36968156,69 грн.

З огляду на викладене, у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Оскільки відповідач порушив взяте на себе зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних та позивач втратив право на отримання податкового кредиту у розмірі 36968156,69 грн, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у сумі 36968156,69 грн є правомірними.

З приводу позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 6 207 461,08 грн та 3% річних 1 392 672,08 грн, нарахованих у зв`язку із нереєстрацією податкових накладних, то суд зазначає таке.

Як встановлено судом вище, відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкових накладних, що викликало неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка є збитками позивача (збитки - це грошове вираження шкоди).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Отже, правомірним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суми збитків, завданих позивачу у зв`язку із неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту.

Поряд з цим, дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на встановлені судом вище строки повернення податкового кредиту, суд встановив, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем без врахування положень п.п. 10.8.3 договору.

У п.п. 10.8.3. договору сторони погодили, що у разі відсутності реєстрації податкових накладних протягом 365 днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю всі пов`язані з таким порушенням збитки.

Отже, у договорі сторони визначили, що строк для оплати коштів (повернення податкового кредиту за податковими накладними) у відповідача виникає протягом 5 робочих днів з дати відправки позивачем вимоги.

Як підтверджено матеріалами справи позивач в порядку передбаченому п.10.8.3. договору направив відповідачу вимоги про відшкодування ПДВ:

13.03.2025 направив вимогу від 12.03.2025 №06/1003 на суму 25211035,30 грн;

27.03.2025 направив вимогу від 27.03.2025 №06/1215 на суму 26370983,81 грн;

08.05.2025 направив вимогу від 08.05.2025 року №06/1808 на суму 11085824,14 грн.

Таким чином, відповідач є таким, що прострочив повернення податкового кредиту з:

з 21.03.2025 на суми податкового кредиту: 19204200,00 грн, 1692000,00 грн, 2538000,00 грн, 1692000,00 грн, 84835,30 грн;

з 04.04.2025 на суми податкового кредиту: 408808,00 грн, 262489,25 грн;

з 16.05.2025 на суми податкового кредиту: 1132398,26 грн, 9221400,00 грн, 103793,88 грн, 49973,00 грн, 578259,00 грн.

Отже, заперечення відповідача щодо розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв`язку із неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту, є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід здійснювати у такому порядку:

на суми податкового кредиту: 19204200,00 грн, 1692000,00 грн, 2538000,00 грн, 1692000,00 грн, 84835,30 грн - 3% річних з 21.03.2025 по 01.07.2025; інфляційні втрати з квітня 2025 року по травень 2025 року включно;

на суми податкового кредиту: 408808,00 грн, 262489,25 грн - 3% річних з 04.04.2025 по 01.07.2025; інфляційні втрати з квітня 2025 року по травень 2025 року включно;

на суми податкового кредиту: 1132398,26 грн, 9221400,00 грн, 103793,88 грн, 49973,00 грн, 578259,00 грн - 3% річних з 16.05.2025 по 01.07.2025; інфляційні втрати - не нараховуються, оскільки період нарахування становить менше місяця.

За перерахунком суду інфляційні втрати, у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних становлять 520001,94 грн, 3% річних у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних - 261165,67 грн, а тому позовні вимоги у цій частині суд вважає частково обґрунтованими.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що у п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішенні даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

ВИСНОВКИ СУДУ

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог прокурора, а саме в частині: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" передплати у сумі 193745195,29 грн, пені за несвоєчасну поставку (непоставку) вугільної продукції у сумі 4503243,45 грн, інфляційних втрат у сумі 2518687,54 грн, 3% річних у сумі 891758,71 грн; збитки, пов`язані з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 36968156,69 грн, інфляційних втрат, у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 520001,94 грн, 3% річних у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 261165,67 грн. В іншій частині позовних вимог, а саме: інфляційних втрату сумі 1013908,02 грн, 3% річних у сумі 432187,54 грн, інфляційних втрат, у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 5687459,14 грн, 3% річних у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 1131506,41 грн - суд відмовляє з підстав їх необґрунтованості.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС ГРУП" (01021, місто Київ, вул. Інститутська, будинок 13-А, квартира 1, ідентифікаційний код 45114874) на користь Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" (08711, Україна, Обухівський р-н, Київська обл., смт. Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ідентифікаційний код 22927045) передплату у сумі 193745195,29 грн, пеню за несвоєчасну поставку (непоставку) вугільної продукції у сумі 4503243,45 грн, інфляційні втрати у сумі 2518687,54 грн, 3% річних у сумі 891758,71 грн, збитки, пов`язані з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 36968156,69 грн; інфляційні втрати, у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 520001,94 грн, 3% річних у зв`язку з не виконанням зобов`язання з реєстрації податкових накладних у сумі 261165,67 грн та судовий збір у сумі 819546,88 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.11.2025.

Суддя С.О. Турчин