ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 листопада 2025 року Справа № 903/965/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/965/25 за позовом Інституту геотехнічної механіки ім.М.С. Полякова Національної академії наук України до Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» про стягнення 116160,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2025 представник Інституту геотехнічної механіки ім.М.С. Полякова Національної академії наук України сформував в системі «Електронний суд» позов до Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» про стягнення 116160,00 грн заборгованості.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору на виконання науково-технічних послуг №2181/287 від 06.10.2023.

Позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду від 13.11.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача 13.11.2025 об 13:50 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.44).

Строк для подання відзиву - до 28.10.2024 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2023 між Інститутом геотехнічної механіки ім. М.С. Полякова Національної академії наук України (далі ІГТМ НАН України, Виконавець) та Державним підприємством «Шахта №9 «Нововолинська» (далі - Замовник) укладено Договір на виконання науково-технічних робіт №2181/287 (далі Договір, а.с.7-13).

Предметом Договору є науково-технічна послуга: Гідрогеологічний прогноз наслідків затоплення гірничих виробок і прилеглих до ДП «Шахта №9 «Нововолинська» територій за кодом ДК 021:2015, 71310000-4 Консультаційні послуги у галузі інженерії та будівництва (п.1.1 Договору).

Згідно п.5.1 Договору, повна вартість послуг згідно Договору визначена на підставі Протоколу узгодження вартості науково-технічної послуги (Додаток 1), який є невід`ємною частиною Договору, та становить: 232 320, 00 грн. (двісті тридцять дві тисячі триста двадцять грн. 00 копійок), у тому числі ПДВ 38 720, 00 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять грн. 00 копійок).

Замовником (ДП «Шахта №9 «Нововолинська») на підставі п.5.2.1 Договору проведено попередню оплату (аванс) Договору у розмірі 50 % договірної вартості, 116160,00 грн, у тому числі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Остаточний розрахунок за виконані послуг здійснюється Замовником впродовж 20-ти календарних днів після підписання Акта здачі-приймання виконаної послуги, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця (п.5.2.2 Договору).

Згідно Акту здачі-приймання науково-дослідної роботи №1 від 19 грудня 2023 року, встановлено сторонами Договору, що виконана науково-дослідна робота: «Гідрогеологічний прогноз наслідків затоплення гірничих виробок і прилеглих до ДП «Шахта №9 «Нововолинська» територій» задовольняє вимогам договору та належним чином оформлена. Жодних зауважень чи застережень даний акт не містить. Як вбачається з положень даного Акту, за розрахунками по Договору, слідує до перерахування 116160 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 19360 грн. 00 коп. (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят гривень 00 копійок).

Закінчення терміну дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов (п.8.3. Договору).

Датою отримання коштів від Замовника є дата зарахування їх на поточний рахунок Виконавця (п.5.2.3 Договору).

Відповідно до п.3.2.2 Договору, Замовник (ДП «Шахта №9 «Нововолинська») зобов`язаний прийняти надані послуги та оплатити їх, якщо вони відповідають вимогам цього Договору.

Датою отримання коштів від Замовника є дата зарахування їх на поточний рахунок Виконавця (п.5.2.3 Договору).

Таким чином, Замовник (ДП «Шахта №9 «Нововолинська») надані послуги прийняв в повному обсязі, однак повний і остаточний розрахунок Замовником не було проведено, а саме відсутня остаточна оплата Договору.

З метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав претензію щодо сплати заборгованості від 01 травня 2024 року №311-22/11-1-318, яка містить вимогу до ДП «Шахта №9 «Нововолинська» щодо виконання грошових зобов`язань за Договором у розмірі 116160 грн та наданий строк виконання до 31 травня 2024 року, не виконана (оплата не проведена). Також, було доведено до відома, що у разі невиконання вимог, викладених в даній Претензії, Виконавець за Договором буде змушений звернутися до Господарського суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, разом із віднесенням усіх витрат, пов`язаних із судовим врегулюванням спору (а.с.17-18).

В порядку пояснень щодо Претензії, ДП «Шахта №9 «Нововолинська» надано листа від 17 червня 2024 року №340-08, в якому зазначає, що оплата науково-технічних послуг проводилась виключно з коштів від реалізації вугільної продукції, а основний її споживач заборгував виплату за реалізовану вугільну продукцію. Безпосередньою причиною невиконання договірних зобов`язань вказує на накладений арешт грошових коштів підприємства в порядку виконавчого провадження. ДП «Шахта №9 «Нововолинська» в своєму листі визнає суму заборгованості у повному обсязі, у відповідності до р.5.2.2 Договору, тобто 116160 грн., і зобов`язується виплатити в повному обсязі виниклу заборгованість після вирішення питань щодо зняття арешту з грошових коштів підприємства (а.с.15-16).

На день розгляду справи сума боргу становить 116160,00 грн.

Відповідно до ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

УК відповідності до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

При вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою (постанова ВС КГС від 01.09.2023 № 906/386/21).

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 116160,00 грн.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» (вулиця Шахтарська, буд.37, село Литовеж, Волинська область, 45325, ) на користь Інституту геотехнічної механіки ім. М.С.Полякова Національної академії наук України (вулиця Сімферопольська, буд.2а, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49005, ) 116160,00 грн (сто шістнадцять тисяч сто шістдесят гривень) заборгованості, а також 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення підписано 13.11.2025.

Суддя І. О. Гарбар