ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Справа № 903/534/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Заславській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард Дистрибуції" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 (суддя Гарбар І.О.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн

до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон+

про банкрутство,

за участю представників:

від ТОВ "Авангард Дистрибуції" (скаржник) - Устинова Ю.А. (в залі суду);

від ТОВ "Часопис Плюс" - Гамей В.В. (поза межами приміщення суду);

від ТОВ "Нові Продукти України" Слівінській І.О. (поза межами приміщення суду);

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 задоволено клопотання ТОВ «Часопис Плюс» про заміну сторони (кредитора) правонаступником. Замінено Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» (вул.Городоцька, 174, офіс 18, м.Львів, Львівська область, 79022, ).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард Дистрибуції" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що новим кредитором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс», основним видом економічної діяльності якого є 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами» та не має ліцензії на провадження фінансових послуг.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» не може бути учасником, ані договору факторингу, ані договору відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Кредитний договір взагалі не може бути предметом цесії (відступлення права вимоги), якщо новий кредитор не фінансова компанія.

За доводами апелянта договори є недійсними з огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» не наділено правом надавати фінансові послуги, які можуть надавати лише спеціалізовані установи, тобто банки, або інші установи, що мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Апелянт вважає, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» суперечить положенням частин 1,2 статті 203, частини 3 статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України.

Також апелянт вважає, що укладені договори між АТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс», а в наступному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс», хоч і названі «Договорами про відступлення права вимоги», втім за правовою природою є договорами факторингу. Це підтверджується оплатним характером, наявністю економічної вигоди у вигляді різниці між ціною придбання та подальшого відчуження права вимоги, а також самою метою укладення договорів отримання фінансування під відступлення вимоги.

Зазначає, що укладання договорів факторингу віднесено виключно до компетенції банків та фінансових установ, які мають відповідну ліцензію та право на надання фінансових послуг, а тому укладення даного договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» є незаконним та таким, що суперечить вимогам статей 203, 215 ЦК України.

Апелянт стверджує, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Всупереч вище наведеному, Договір про відступлення права вимоги укладений у простій письмовій формі без нотаріального засвідчення, а відомостей щодо їх державної реєстрації у встановленому законодавством порядку не надано.

На думку апелянта, один і той самий правочин використано як підставу для заміни кредитора у мінімум п`ятьох справах, що охоплюють різних боржників та різні суми заборгованості. Додатково звертає увагу суду на те, що станом на момент подання цієї скарги апелянту невідомо чи не змінився розмір грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» з огляду на наявність інших справ з правом вимоги до боржників. Вказане свідчить не лише про відсутність прозорого та належного визначення предмета договору, оскільки конкретний розмір заборгованості кожного боржника не визначений, а й створює очевидні передумови для подвійного обліку заборгованості, зловживанням процесуальними правами Товариства з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» та маніпуляціями у господарських справах.

Звертає увагу, що ТОВ «Часопис Плюс» звернулося до суду з клопотанням про заміну учасника справи його правонаступником лише 02.09.2025 (а в інших перелічених в цій скарзі судових справах в червні-липні поточного року), тобто майже через три місяці після фактичного переходу права вимоги. Така поведінка свідчить про очевидне зловживання процесуальними правами та умисне приховування факту укладення правочинів у справі про банкрутство ТОВ «Авіон+». Більше того, зазначені дії позбавили кредиторів у межах справи можливості своєчасно дослідити правові підстави заміни кредитора, здійснити належний аналіз укладених договорів про відступлення права вимоги на предмет їх недійсності, а також оцінити відповідність поведінки ТОВ «Часопис Плюс» принципу добросовісності, визначеному цивільним законодавством.

На підставі викладеного апелянт просить суд:

- скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 про заміну сторони (кредитора), а саме: замінено АТ «Креді Агріколь Банк» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс» (вул. Городоцька,174, офіс 18, м. Львів, Львівська область, 79022, ), чим відмовити у клопотанні ТОВ «Часопис Плюс» про заміну сторони (кредитора) з Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

- застосувати наслідки визнання недійсними договорів: про відступлення права вимоги 1 від 05.06.2025 між АТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс»; про відступлення права вимоги за договором застави №429 CL/PL3 від 05.06.2025, укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс»; про відступлення права вимоги №26/05-25-1 від 05.06.2025, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс»; Договору про відступлення права вимоги за договором застави №429 CL/PL3 від 05.06.2025, укладеним вже між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс».

Листом від 02.10.2025 матеріали справи №903/534/23 витребувано з Господарського суду Волинської області.

07.10.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою від 09.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард Дистрибуції" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10 листопада 2025 р. об 14:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №4. Запропоновано учасникам провадження у строк до 24.10.2025 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.

24.10.2025 через підсистему «Електронний суд» представником ТОВ «Часопис Плюс» Ященко Т.Л. було подано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник звертає увагу, що Банк відступив своє право вимоги у повному обсязі за Кредитним договором та Договором застави на користь Фінансової компанії, а остання мала необмежене право щодо подальшого відступлення набутих прав вимоги за Кредитним договором та Договором застави.

В подальшому Фінансовою компанією відступлене, набуте нею від Банку, право вимоги у повному обсязі за Кредитним договором та Договором застави, а тому кредитором за Кредитним договором та Договором застави є ТОВ «Часопис Плюс», як правонаступник Банку.

Також у відзиві представник зазначає про відсутність порушення прав кредитора ТОВ «Авангард Дистрибуції» внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали.

За доводами представника відступлення права вимоги за Кредитним договором має своїм прямим наслідком, те, що всі забезпечувальні (акцесорні) зобов`язання повторюють долю основного зобов`язання і слідують за ним, однак таке відступлення може вимагати додаткових дій щодо акцесорних зобов`язань нотаріального посвідчення та державної реєстрації (на виконання вимог ст.513 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про іпотеку»).

Представник стверджує, що при укладенні Договорів відступлення права вимоги, на виконання зазначених вище вимог законодавства, укладались відповідні договори відступлення права вимоги за всіма забезпечувальними зобов`язаннями, всі ці дії здійснювались в рамках відступлення прав вимоги за Кредитним договором, як основним зобов`язанням, а тому доводи апелянта про неодноразовість «схем відступлення» не витримують правової критики і засновані на неправильному розумінні порядку укладення договорів відступлення права вимоги за основним та забезпечувальними зобов`язаннями шляхом укладення окремих правочинів щодо кожного із таких зобов`язань, що прямо передбачено законодавством.

Також представник зазначає, що ТОВ «Часопис Плюс» не може збільшувати розмір власної заборгованості шляхом процесуального правонаступництва у зазначених вище справах, адже є кредитором, а не боржником за Кредитним договором.

Стверджує, що дії ТОВ «Часопис Плюс» щодо заміни його, як правонаступника у зазначених вище судових справах є реалізацією його законно набутих прав кредитора на підставі Договорів відступлення права вимоги.

Також представник зазначає, що при вирішенні питання про процесуальне правонаступництво, суд не повинен надавати оцінку Договорів відступлення права вимоги 1, 2 на предмет їх дійсності, оскільки вони захищені презумпцією дійсності правочинів. Апелянт намагається визнавати недійсними Договори відступлення права вимоги 1, 2 в рамках оскарження ухвали, а не в рамках відповідного судового спору про визнання таких правочинів недійсними.

Також стверджує, що оскільки кредиторські вимоги Банку до боржника в цій справі не заявлялись на підставі договорів іпотеки, укладених з майновими поручителям, то відповідно, у ТОВ «Часопис Плюс» було відсутня будь-яка розумна процесуальна мета щодо надання таких договорів суду під час розгляду питання про заміну кредитора - Банку на ТОВ «Часопис Плюс» за вимогами, які виникли до боржника на підставі Кредитного договору та Договору застави, укладених з боржником (договори відступлення за якими суду були надані). Судами першої та апеляційної інстанції досліджувались всі документи, як докази, надані Банком в обґрунтування його кредиторських вимог, про що постановлені відповідні судові рішення. ТОВ «Часопис Плюс», як правонаступник Банку, звертаючись із заявою про заміну кредитора його правонаступником не зобов`язаний повторно надавати суду ті докази, які уже прийнято до матеріалів справи та досліджувалися судами при розгляді кредиторських вимог його правопопередника Банку.

Представник звертає увагу, що після повернення матеріалів справи №903/534/23 з Верховного Суду, ТОВ «Часопис Плюс» протягом 12 робочих днів подало відповідне клопотання про заміну учасника справи його правонаступником, яке надіслало через підсистему «Електронний суд» всім учасникам справи в т.ч. й апелянту (хоча ГПК та КУзПБ не містить такої вимоги) чим не порушило жодну з вимог процесуального законодавства, а тому такі доводи апелянта про приховування факту укладення Договору відступлення права вимоги 1, 2 - є маніпулятивними, адже у кредиторів було 9 робочих днів на підготовку заперечень проти клопотання про заміну кредитора правонаступником. Окрім того, жоден з кредиторів, присутніх в судовому засіданні 16.09.2025, в тому числі й представниця апелянта не заперечили щодо задоволення клопотання про заміну учасника справи його правонаступником, що відображено в тексті оскаржуваної ухвали.

Представник звертає увагу, що Кредитний договір та Договір застави укладені в простій письмовій формі, а тому договори відступлення права вимоги за ним на користь Фінансової компанії та ТОВ «Часопис Плюс» укладені в простій письмовій формі.

Представник доводить, що ТОВ «Часопис Плюс» надало Суду належні та допустимі докази, які доводять факт переходу всіх прав кредитора за Кредитним договором та Договором застави від Банку до ТОВ «Часопис Плюс», які повно та всебічно оцінено Судом, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі, а тому суд в дійшов до правильного висновку, що існують всі матеріально-правові та процесуальні підстави для заміни Банку у цій справі на його правонаступника ТОВ «Часопис Плюс».

На підставі викладеного представник ТОВ «Часопис Плюс» просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Авангард Дистрибуції», а ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 залишити без змін.

10.11.2025 від представника апелянта через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про часткову зміну апеляційної скарги, у якій просить суд вважати вимогами апеляційної скарги, вимоги викладені в наступній редакції: скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 в частині щодо задоволення клопотання ТОВ «Часопис Плюс» про заміну сторони (кредитора) правонаступником; відмовити у задоволенні клопотанні ТОВ «Часопис Плюс» про заміну у справі №903/534/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» кредитора Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Часопис Плюс».

Також, 10.11.2025 від апелянта через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, які, на переконання колегії суддів, за своїм змістом є доповненнями до апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази про надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. В іншому разі суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Проте зазначені вище заяву та додаткові пояснення апелянта було подано після закінчення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23.

Заявник не просить суд поновити пропущений строк на їх подання та не наводить жодних обставин, що могли б бути визнані підставою для такого поновлення.

Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Системний аналіз приписів частини 1 статті 266 та статті 118 ГПК України свідчить про запровадження законодавцем процесуального імперативу стосовно залишення без розгляду судом доповнення чи зміни апеляційної скарги, поданих поза межами строку на апеляційне оскарження. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.01.2022 у справі №920/617/19, від 10.08.2023 у справі №916/1507/21.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, який у постанові від 22.04.2025 у справі №916/3176/24 зазначив, що апеляційний господарський суд, відхиливши доповнення скаржника до апеляційної скарги, керувався чіткими приписами процесуального права; наведені вимоги не є надмірно формальними, оскільки їх реалізація забезпечує дотримання засадничих принципів судового процесу - принципу змагальності сторін та принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду поданих апелянтом заяви про часткову зміну апеляційної скарги та додаткових пояснень у справі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.11.2025 представник ТОВ "Авангард Дистрибуції" Устинова Ю.А. підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення по справі. Просила скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 в частині задоволення клопотання ТОВ «Часопис Плюс» про заміну сторони (кредитора) правонаступником та відмовити у задоволенні клопотання ТОВ «Часопис Плюс» про заміну у справі №903/534/23 про банкрутство ТОВ «Авіон+» кредитора АТ «Креді Агріколь Банк» його правонаступником ТОВ «Часопис Плюс».

Представник ТОВ "Часопис Плюс" - Гамей В.В. заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення у справі. Просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Авангард Дистрибуції», а ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 залишити без змін.

Представник ТОВ "Нові Продукти України" Слівінській І.О. погоджується з доводами представника ТОВ "Часопис Плюс", що на етапі вирішення судом питання заміни однієї сторони іншою в порядку правонаступництва, питання дослідження правочинів щодо їх правомірності не входить в коло обов`язків суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

З матеріалі справи встановлено, що 20.07.2023 представник АТ Креді Агріколь Банк сформував в підсистемі Електронний суд заяву з кредиторськими вимогами до ТОВ Авіон+, в якій просив визнати: - 4294,40 грн 1 черга задоволення, - окремо внести до реєстру кредиторських вимог ТОВ Авіон+ грошові вимоги АТ Креді Агріколь Банк в розмірі 4991500,00 грн, що забезпечені заставою, окремо внести до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави відповідно до договору застави, -122397952,06 грн 4 черга задоволення.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 заяву Акціонерного товариства Креді Агріколь Банк про визнання грошових вимог до боржника задоволено частково. Визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства Креді Агріколь Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіон+ у наступній черговості: 4294,40 грн (судовий збір) - вимоги першої черги; 25339321,92 грн (заборгованість за договором та відсотки за користування коштами) вимоги четвертої черги. Окремо внесено до реєстру вимоги кредитора Акціонерного товариства Креді Агріколь Банк (вулиця Чикаленка Євгена,42/4, місто Київ, 01024, ) на суму 4991500,00 грн - як такі, що забезпечені заставою. В решті зави відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2024 у справі №903/534/23 скасовано ухвалу Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 в частині відмови у задоволенні грошових вимог Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в розмірі 97058630,14 грн. В цій частині прийнято нове судове рішення, яким визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" у наступній черговості: 97058630,14 грн вимоги четвертої черги.

Внесено зміни в описову частину ухвали попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 шляхом доповнення тексту описової частини у наступній редакції: "Визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" у наступній черговості: 97058630,14 грн вимоги четвертої черги".

Доповнено резолютивну частину ухвали попереднього засідання Господарського суду Волинської області від 21.05.2024 у справі №903/534/23 наступного змісту: "Визначити визнані судом вимоги кредиторів до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" (вулиця Рівненська, 48, місто Луцьк, 43010, ): вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" у наступній черговості: 97058630,14 грн - вимоги четвертої черги".

В інших частинах ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2024 залишено без змін вказану постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні грошових вимог Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в розмірі 97058630,14 грн і прийняття в цій частині нового судового рішення, яким визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в розмірі 97058630,14 грн) (т.135, а.с.117-163).

Як вбачається з поданих заявником документів, 05.06.2025 між Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Фактор Плюс (надалі Фінансова компанія/ТОВ Фінансова Компанія Фактор Плюс) укладено Договір про відступлення права вимоги №1, згідно з п.1.1. якого Банк відступив Фінансовій компанії право вимоги до ТОВ Партнер-Дістрібьюшн та ТОВ Авіон+ за Кредитним договором, а також усі права за Договорами забезпечення (надалі Договір відступлення права вимоги 1).

Згідно з визначенням, наведеним в розділі Тлумачення термінів Договору відступлення права вимоги 1, під правом вимоги розуміється право грошової вимоги Банку до ТОВ Партнер-Дістрібьюшн та ТОВ Авіон+, строк платежу за якими настав, а також за якими виникне в майбутньому, щодо погашення (сплати) Заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі Кредитного договору; усі права Банку за договорами забезпечення; інші права Банку, що виникають з Кредитного договору.

Відповідно до п.1.2. Договору відступлення права вимоги 1, ТОВ Фінансова Компанія Фактор Плюс після переходу до нього Права вимоги стає кредитором за Кредитним договором, укладеними між Банком і Боржниками та одержує всі права Банку в Кредитному договорі та у Договорах забезпечення, у т.ч. отримує право замість Банку вимагати від Боржника(ків) належного виконання зобов`язань та обов`язків за Кредитними договорами, а також вимагати від зобов`язаних осіб за Договорами забезпечення належного виконання ними Договорів забезпечення. Права Банку за Кредитним договором, Договорами забезпечення переходять до ТОВ Фінансова Компанія Фактор Плюс у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

При цьому, ТОВ Фінансова Компанія Фактор Плюс набуває статус кредитора за Кредитними договорами та кредитора/заставодержателя/ іпотекодержателя за всіма зобов`язаннями, що виникають із Договорів забезпечення та забезпечують виконання Боржниками їх зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення.

Згідно з п. (в) п.2.1. Договору відступлення права вимоги 1, Банк гарантує, що після передачі Права вимоги за цим Договором та підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги не матиме жодних претензій до Боржників, Поручителів, Іпотекодавців та Заставодавців щодо сплати Заборгованості за Кредитним договором та виконання зобов`язань за Договорами забезпечення.

У відповідності до п. 5.1. Договору про відступлення права вимоги 1 між Банком та Фінансовою компанією, Ціна відступлення Права вимоги становить 42550000,00 грн, без ПДВ (відповідно до пункту 196.1.5 Податкового кодексу України операція відступлення прав вимоги не є об`єктом оподаткування ПДВ).

Факт оплати Ціни відступлення за Договором про відступлення права вимоги 1 ТОВ Фінансова Компанія Фактор Плюс на користь Банку підтверджується платіжними інструкціями №2714, 2715 на суму 42550000 грн від 05.06.2025.

Відповідно до п.4.1. Договору відступлення права вимоги 1 Право вимоги до Боржників від Банку до Фінансової компанії переходить з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги.

05.06.2025 між Банком та Фінансовою компанією підписано Акт прийому-передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги №1 від 05.06.2025.

05.06.2025 між Банком та Фінансовою компанією укладено Договір відступлення права вимоги за договором застави №429 CL/PL3 від 13.09.2021 (надалі Договір відступлення за Договором застави 1).

Відповідно до п.4.6. Договору відступлення права вимоги 1, Фінансова компанія має повні та невід`ємні права Кредитора, передбачені Цивільним та Господарським Кодексом України, та має повне необмежене діючим законодавством України право здійснювати наступне відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення без будь-якого погодження такого відступлення з Банком.

Як вбачається з п.4.4.2. Договору відступлення за Договором застави 1, Новий Заставодержатель має право самостійно та на власний розсуд відступати усі та будь-які права, набуті відповідно до цього Договору, повністю або в частині незалежно від згоди на те Первісного Заставодержателя, Боржника, Заставодавця чи будь-яких інших осіб у будь-який спосіб відповідно до умов чинного законодавства.

Отже, Банк відступив своє право вимоги у повному обсязі за Кредитним договором та Договором застави на користь Фінансової компаній, а остання мала необмежене право щодо подальшого відступлення набутих прав вимоги за Кредитним договором та Договором застави.

05.06.2025 між Фінансовою компанією та ТОВ Часопис Плюс (надалі Новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги №26/05-25-1, згідно з п.1.1. якого Фінансова компанія відступила право вимоги до ТОВ Партнер Дістрібьюшн та ТОВ Авіон+, що належать Фінансовій компанії на підставі Кредитного договору та Договору про відступлення права вимоги №1 від 05.06.2025, укладеного між Фінансовою компанією та Банком, а також усі права за Договорами забезпечення (надалі Договір відступлення права вимоги 2).

Згідно з визначенням, наведеним в розділі Тлумачення термінів Договору відступлення права вимоги 2, під правом вимоги розуміється право грошової вимоги Фінансової компанії до ТОВ Партнер-Дістрібьюшн та ТОВ Авіон+, строк платежу за якими настав, а також за якими виникне в майбутньому, щодо погашення (сплати) Заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі Кредитного договору; усі права Фінансової компанії за договорами забезпечення; інші права Фінансової компанії, що виникають з Кредитного договору.

Відповідно до п.1.2. Договору відступлення права вимоги 2, Права Фінансової компанії за Кредитним договором, Договорами забезпечення переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. При цьому Новий кредитор набуває статус кредитора за Кредитними договорами та кредитора/заставодержателя/ іпотекодержателя за всіма зобов`язаннями, що виникають із Договорів забезпечення та забезпечують виконання Боржниками їх зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення.

Згідно з п.(в) п.2.1. Договору відступлення права вимоги 2, Фінансова компанія гарантує, що після передачі Права вимоги за цим Договором та підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги не матиме жодних претензій до Боржників, Поручителів, Іпотекодавців та Заставодавців щодо сплати Заборгованості за Кредитним договором та виконання зобов`язань за Договорами забезпечення.

Відповідно до п.5.1., 5.2. Договору відступлення права вимоги 2, ціна відступлення Права вимоги становить 43311000 грн, без ПДВ (відповідно до пункту 196.1.5 Податкового кодексу України операція відступлення прав вимоги не є об`єктом оподаткування ПДВ). Сторони домовились, що в рахунок Ціни відступлення за цим Договором зараховується сума грошових коштів у розмірі 43311000 грн., сплачена Новим кредитором Первісному кредитору на підставі Попереднього договору про відступлення права вимоги від 05 червня 2025 року, укладеного між Первісним кредитором та Новим кредитором.

Факт оплати Ціни відступлення за Договором відступлення права вимоги 2 ТОВ Часопис Плюс на користь ТОВ Фінансова Компанія Фактор Плюс підтверджується платіжними інструкціями № 4700, 4702 на суму 43311000 грн від 05.06.2025.

Відповідно до п.4.1. Договору відступлення права вимоги 2, Право вимоги до Боржників від Фінансової компанії до Нового кредитора переходить з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі Права вимоги.

05.06.2025 між Фінансовою компанією та ТОВ Часопис Плюс підписано Акт прийому-передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги 2.

Згідно з п.2 Акту прийому-передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги 2, Фінансова компанія передала, а Новий кредитор прийняв усі права Первісного кредитора за Договорами забезпечення, що вказані в Договорі.

05.06.2025 між Банком та Фінансовою компанією підписано Акт прийому-передачі права вимоги до Договору про відступлення прав вимоги №1 від 05.06.2025.

05.06.2025 між Фінансовою компанією та ТОВ Часопис Плюс укладено Договір відступлення права вимоги за договором застави №429 CL/PL3 від 13.09.2021 (надалі Договір відступлення за Договором застави 2).

Таким чином, Фінансовою компанією відступлене, набуте нею від Банку, право вимоги у повному обсязі за Кредитним договором та Договором застави, а тому кредитором за Кредитним договором та Договором застави є ТОВ Часопис Плюс, як правонаступник Банку.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.43 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.

Водночас, колегія суддів зауважує, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові від 28.07.2021 у справі №759/24061/19, Верховний Суд зазначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даному випадку, судова колегія наголошує на тому, що вчинений між ТОВ «Часопис Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» Договір про відступлення права вимоги №26/05-25-1 від 05.06.2025 станом на теперішній час є чинним та в судовому порядку недійсним не визнавався, з позовом про визнання його недійсним апелянт до суду не звертався, а тому права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Колегія суддів враховує, що встановлення обставин, за яких правочин про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду заяви про заміну сторони правонаступником, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному ст.204 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №909/968/16.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що за встановлених обставин вибуття із спірних відносин АТ «Креді Агріколь Банк» та набуття ТОВ «Часопис Плюс» прав кредитора за Договором про відступлення права вимоги №26/05-25-1 від 05.06.2025 є цілком обґрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що за приписами ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як вже було вказано вище, ТОВ «Часопис Плюс» у відповідності до укладеного з ТОВ «Фінансова Компанія «Фактор Плюс» Договору про відступлення права вимоги №26/05-25-1 від 05.06.2025, набуло статусу кредитора за Договором про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021.

При цьому, Договір про надання банківських послуг №429 CL від 26.03.2021, як свідчать наявні матеріали справи, було вчинено у простій письмовій формі, а тому відповідно до приписів ст.513 ЦК України правочин про відступлення права вимоги за таким договором, був також вчинений у простій письмовій формі.

Інші доводи апелянта, зокрема, щодо недобросовісності правонаступника, зловживання процесуальними правами, подвійного обліку заборгованості, не підтверджуються матеріалами справи, не свідчать про нікчемність договору про відступлення права вимоги та не є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну кредитора у справі.

Беручи до уваги, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на права та обов`язки боржника і не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом, враховуючи відсутність заперечень з боку боржника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про задоволення заяви у повному обсязі та заміну кредитора у справі, а саме: Акціонерне товариство Креді Агріколь Банк на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Часопис Плюс.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.78 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України") одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").

В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при постановленні оскарженої ухвали судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подано апеляційну скаргу не можуть бути підставою для скасування постановленої у справі ухвали, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард Дистрибуції" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 16.09.2025 у справі №903/534/23 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено 12.11.2025.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.