УХВАЛА

29 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 920/1331/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Баранець О.М., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

позивачки - не з`явились,

відповідача - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мій дім - Суми"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 (головуючий суддя - Сулім В.В. , судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.) та рішення Господарського суду Сумської області від 23.04.2025 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

у справі №920/1331/24

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мій дім - Суми"

про визнання недійсними пунктів рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі за текстом також - ОСОБА_1 ) звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мій дім - Суми" (далі за текстом також - ОСББ "Мій дім - Суми") про:

(1) визнання недійсним пункту 5.3 додатка №1 (Порядок сплати та визначення переліку та розміру внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів об`єднання) до Статуту ОСББ "Мій дім - Суми" в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів ОСББ "Мій дім - Суми" від 09.12.2021 в частині: Правління ОСББ має право нарахування неустойки в вигляді штрафу та пені;

(2) визнання недійсним пункту 5.6 додатка №1 (Порядок сплати та визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів об`єднання) до Статуту ОСББ "Мій дім - Суми" в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів ОСББ "Мій дім - Суми" від 09.12.2021;

(3) визнання недійсним пункту 5.7 додатка №1 (Порядок сплати та визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів об`єднання) до Статуту ОСББ "Мій дім - Суми" в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів ОСББ "Мій дім - Суми" від 09.12.2021.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка стверджує, що:

(1) спірні пункти додатка №1 до Статуту щодо права ОСББ на нарахування неустойки у вигляді пені та штрафу суперечить вимогам законодавства;

(2) між позивачкою та відповідачем відсутні укладені правочини.

3. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що:

(1) встановлення Статутом ОСББ штрафних санкцій за несплату та/або несвоєчасну сплату внесків на управління будинком є законним, можливість нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК), а додатком №1 до Статуту лише встановлено розмір пені, що підлягає застосуванню, відповідно до частини другої статті 551 ЦК;

(2) матеріали справи не містять доказів на підтвердження обмежень позивача, при цьому несплата позивачкою внесків на утримання будинку порушує принцип добросовісності і справедливості у правовідносинах з іншими співвласниками багатоквартирного будинку.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

4. У місті Суми у будинку 144/3 по вул. Кондратьєва створено ОСББ "Мій дім - Суми".

5. Позивачка - ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу /ВРР/174193/28.03.2012).

6. 09.12.2021 рішенням загальних зборів ОСББ "Мій дім - Суми" затверджено нову редакцію Статуту та додаток №1 "Порядок сплати та визначення переліку та розміру внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів об`єднання".

7. Протягом 15 днів після загальних зборів проведено письмове опитування співвласників, які не брали особисту участь у зборах та голосуванні, що підтверджується робочою редакцією протоколу загальних зборів від 09.12.2021 №11.

8. 23.12.2021 лічильна комісія здійснила підрахунок результатів особистого та письмового голосування.

9. Враховуючи, що частина протоколу загальних зборів, проведених 09.12.2021 не підлягала державній реєстрації та не була включена до нотаріально посвідченого примірника протоколу від 24.12.2021 №11, 29.12.2021 нотаріально посвідчено протокол загальних зборів з повним переліком питань порядку денного зазначених загальних зборів, якому присвоєно №11- 1.

Зміст зазначених протоколів повністю відповідає робочій редакції протоколу загальних зборів від 09.12.2021 №11 з урахуванням протоколу засідання лічильної комісії за результатами опитування від 23.12.2021.

10. Порядок починає діяти з моменту затвердження його рішенням загальних зборів, як частини Статуту об`єднання (пункт 8.2 Порядку).

11. Згідно з частиною третьою розділу ІІ Статуту "Мета створення, завдання та предмет діяльності об`єднання" завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території з належною якістю за обґрунтованою вартістю витрат на управління будинком; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами (при наявності договору, укладеного між об`єднанням та управителем); забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

12. Відповідно до пункту 2 розділу ІV Статуту "Джерела фінансування, порядок використання майна та коштів об`єднання" сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів, є обов`язковою для всіх співвласників у розмірах і в строки, що встановлені відповідно до додатку №1 до цього Статуту "Порядок сплати та визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів Об`єднання", якщо інше не встановлене загальними зборами.

13. Внески (регулярні та нерегулярні) сплачуються щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інші періодичність і термін сплати не визначені загальними зборами об`єднання. Відмова від сплати (невнесення), несвоєчасна сплата (порушення термінів внесення), сплата не в повному обсязі (внесення в розмірі, який менший за розмір, визначений загальними зборами) внесків є неналежним виконанням співвласником цього Порядку. У випадках неналежного виконання співвласником цього Порядку, правління має право застосувати до відповідного співвласника дії, визначені розділом 5 цього Порядку (пункти 4.5, 4.11, 4.12 Порядку).

14. Відповідно до пункту 5.3 додатка №1 до Статуту до власників та користувачів житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку об`єднання, які не сплачують або несвоєчасно сплачують внески, визначені відповідно до розділу 3 цього Порядку, правління ОСББ має право застосувати наступне:

- нарахування неустойки в вигляді штрафу та пені;

- нарахування інфляційних відсотків на суму боргу;

- нарахування трьох відсотків річних від простроченої суми;

- обмеження у користуванні спільним майном.

15. Згідно з пунктом 5.6 додатка №1 до Статуту штраф застосовується як вид забезпечення виконання зобов`язання співвласників об`єднання з першого календарного дня, наступного за останнім днем граничного терміну сплати грошового зобов`язання відповідно до пункту 4.5 цього Порядку, у вигляді неустойки (суми коштів в грошовому еквіваленті), яка становить відсоткове значення у розмірі 10% від несплаченого простроченого грошового зобов`язання у вигляді несплаченого або несвоєчасно сплаченого внеску (регулярного та/або нерегулярного) за утримання та обслуговування будинку, прибудинкової території та іншого спільного майна, у тому числі відрахувань до ремонтного та резервного фондів та нарахованих штрафів (без урахування пені) за кожні 30 календарних днів прострочення сплати заборгованості.

Нарахування штрафу полягає в збільшенні простроченої заборгованості на суму коштів, яка становить 10% (десять відсотків) від суми несплаченої простроченої заборгованості за кожні 30 календарних днів прострочення сплати заборгованості і застосовується правлінням до співвласників, які порушують терміни сплати внесків.

Перебіг строку починається з дня виникнення простроченої заборгованості, а нарахування штрафу здійснюється через кожні 30 календарних днів від цієї дати. Перебіг строку закінчується в день зарахування коштів на відповідний рахунок об`єднання та при наявності на цю дату простроченої заборгованості при сплаті співвласником за цей час простроченої заборгованості та при відсутності простроченої заборгованості на дату нарахування першого штрафу штраф не нараховується.

16. Відповідно до пункту 5.7 додатка №1 до Статуту пеня застосовується як вид забезпечення виконання зобов`язання співвласників об`єднання у вигляді неустойки (суми коштів в грошовому еквіваленті), яка становить відсоткове значення 0,1% від несвоєчасно сплаченого внеску (грошового зобов`язання) на утримання та обслуговування будинку, прибудинкової території та іншого спільного майна, у тому числі відрахувань до ремонтного та резервного фондів та нарахованих штрафів за кожен день прострочення виконання.

Перебіг строку для початку нарахування пені починається з дня виникнення простроченої заборгованості, тобто з першого календарного дня, наступного за останнім днем граничного терміну сплати грошового зобов`язання відповідно до пункту 4.5 цього Порядку. Перебіг строку для завершення нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок Об`єднання та погашення простроченої заборгованості.

17. Згідно розрахунку, пред`явленого відповідачем до сплати, сума боргу позивача зі сплати внесків на утримання та обслуговування будинку, прибудинкової території та іншого спільного майна, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів за період з 26.08.2020 до 26.08.2023, становить 20 189 грн.

18. При цьому згідно з вказаними вище положеннями Статуту на вказану суму боргу нараховані 71 305, 00 грн штрафу та 21 161 грн пені.

19. Позивач зауважує, що борг виник у зв`язку з невідображенням відповідачем у розрахунку суми понесених витрат позивача на ремонт покрівлі в розмірі 17 800 грн. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання щодо забезпечення технічного стану спільного майна, покрівля будинку зазнала руйнування. Враховуючи невідкладність ситуації, позивачем самостійно проводився ремонт.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

20. Господарський суд Сумської області рішенням від 23.04.2025 у справі №920/1331/24, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 30.07.2025, позов задовольнив повністю.

21. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахував те, що:

(1) законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язання саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій;

(2) Статут ОСББ не є правочином у розумінні статті 202 ЦК, а є локальним нормативним актом, тому, якщо його положення суперечать закону, необхідно керуватися саме нормами закону;

(3) сторони не укладали договір, не узгоджували умови щодо відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді штрафу та пені за несвоєчасну сплату внесків, такого права ОСББ акти цивільного законодавства не встановлюють;

(4) суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, в тому числі і шляхом визнання недійсними рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю співвласників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного співвласника, який оскаржує такі рішення в судовому порядку.

22. За висновками суду першої інстанції, враховуючи баланс інтересів всіх співвласників, відповідач не дотримався принципу "справедливої рівноваги", так як оскаржувані пункти рішення створили надмірний майновий тягар та спричинили негативні майнові наслідки для позивачки без об`єктивного і розумного обґрунтування.

23. Оскільки відповідність процедури проведення загальних зборів ОСББ законодавству, не звільняє відповідача від обов`язку діяти виключно в межах чинного законодавства, суд вважав належним способом захисту прав позивачки саме визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ, яким затверджені оскаржувані пункти, а не зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру внесків, адже це не виключить (відмінить) порушення об`єднанням вимог законодавства.

24. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зауважив, що:

(1) пункт 5.6 додатка №1 до Статуту встановлює, що штраф застосовується як вид забезпечення виконання зобов`язання співвласників з першого календарного дня, наступного за останнім днем граничного терміну сплати грошового зобов`язання у розмірі 10% від несплаченого або несвоєчасно сплаченого внеску за кожні 30 календарних днів прострочення сплати заборгованості. Нарахування штрафу полягає в збільшенні простроченої заборгованості на суму 10% від несплаченої заборгованості за кожні 30 календарних днів прострочення сплати. Перебіг строку починається з дня виникнення простроченої заборгованості, а нарахування штрафу здійснюється через кожні 30 днів від цієї дати. Тобто, ця норма передбачає накладення штрафу не тільки на суму заборгованості, а і на суму штрафу. При цьому здійснюється щомісячне повторне накладення штрафу на одну і ту суму заборгованості за попередніми періодами;

(2) пункт 5.7 додатка №1 до Статуту передбачає застосування пені у сумі 0,1 % від несвоєчасно сплаченого внеску та нарахованих штрафів за кожен день прострочення виконання. Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлений частиною третьою статті 549 ЦК, відповідно до якої пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, нарахування пені на штраф суперечить вимогам ЦК.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

25. ОСББ "Мій дім - Суми" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 23.04.2025 і прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю.

26. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК), зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах:

- від 22.02.2018 у справі №910/11312/17, щодо застосування статей 322, 625 Цивільного кодексу України, частини другої статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (пункти 27- 29, 37, 38);

- від 02.05.2025 у справі №910/10400/22 (пункти 158, 159, 161- 163); від 03.12.2019 у справі №910/6471/18, щодо застосування статей 4, 10 Закону України від 29.11.2001 №2866-III "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статей 10, 12 Закону України від 14.05.2015 №417-VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" (пункти 7.10, 7.14, 7.15, 7.38, 7.40, 8.2- 8.4);

- від 18.07.2024 у справі №914/2347/23, щодо застосування статей 10, 12, 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статей 1, 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".

27. Доводи скаржника зводяться до того, що:

(1) суди попередніх інстанцій, застосувавши положення статті 202 ЦК (поняття правочину), дійшли хибного висновку стосовно того, що Статут ОСББ не є правочином, а отже спірні правовідносини не є договірними, тому ОСББ не мало права передбачати та застосовувати відповідальність за порушення зобов`язань у вигляді штрафу та пені за несвоєчасну сплату внесків;

(2) у цьому випадку застосуванню підлягає, зокрема, стаття 322 ЦК та частина 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", згідно яких обов`язок утримання спільного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, що свідчить про те, що застосовувати відповідальність до співвласників за порушення зобов`язань у вигляді 3% річних, штрафу та пені за несвоєчасну сплату внесків, зокрема, відповідно до положення статті 625 ЦК, є цілком правомірним;

(3) обов`язок утримання майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема статті 322 ЦК та частини другої статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Відсутність оплати послуг, пов`язаних з утриманням належного співвласнику на праві спільної сумісної власності майна (спільного майна будинку), є за своєю суттю порушенням грошового зобов`язання, яке виникло на підставі закону. Наведена норма не обмежує застосування передбачених нею заходів цивільно-правової відповідальності лише щодо порушення зобов`язань, які виникли на підставі договору;

(4) зазначаючи про те, що оспорювані пункти додатка №1 до Статуту є дискримінаційними, оскільки при його прийнятті не дотримано принципу "справедливої рівноваги", тому рішення створило надмірний майновий тягар та спричинило негативні майнові наслідки для позивача без об`єктивного і розумного обґрунтування, суди не навели жодного законодавчого та нормативного обґрунтування такому висновку;

(5) правомірна (позитивна) поведінка ОСОБА_1 не спричинила б жодного, навіть мінімального, негативного наслідку для неї та, водночас, не порушувала б та не дискримінувала і не обмежувала б права та інтереси інших добросовісних співвласників;

(6) пеня, штрафи, 3% річних є платежами співвласників, порядок сплати, перелік та розміри яких визначений відповідно статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Статуту ОСББ, та які сплачуються за умови порушення співвласниками сплати внесків;

(7) при проведенні аналізу та здійсненні висновків, суд врахував лише суб`єктивну позицію ОСОБА_1 , та не взяв до уваги баланс інтересів позивача у співвідношенні до інтересів інших співвласників, які добросовісно сплачували внески і платежі;

(8) правова позиція скаржника, на відміну від суб`єктивної та хибної позиції судів першої та апеляційної інстанцій, базується на висновках Верховного Суду, викладених у вищенаведених постановах.

28. ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.

29. Доводи позивачки зводяться до того, що:

(1) відносини між сторонами не є договірними, чинне законодавство також не наділяє ОСББ повноваженнями по нарахуванню пені та штрафів, а тому виконання зобов`язання зі сплати внесків на утримання будинку не може забезпечуватися неустойкою взагалі за жодних умов (не враховуючи саму формулу обрахунку штрафів та пені, протиправність якої детально розписана в позовній заяві та підтверджена висновками судів попередніх інстанцій);

(2) сплата послуг з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території не є предметом цього позову, такий обов`язок позивачка не оспорює. Натомість предметом позову є окремі пункти оскаржуваного рішення відповідача, якими встановлено неустойку у вигляді штрафу та пені;

(3) постанова Верховного Суду від 22.02.2018 у справі №910/11312/17 є нерелевантною до спірних правовідносин, так як стосується обов`язку утримання майна співвласників багатоквартирного будинку та можливості застосування положень статті 625 ЦК у разі відсутності оплати послуг, та визначає застосування при порушенні зобов`язань лише тих заходів цивільно-правової відповідальності, які передбачені цією статтею, тоді як вказана стаття не визначає можливість нарахування на підставі статті 625 ЦК штрафу та пені, тобто не врегульовує спірні правовідносини;

(4) не погоджуючись з висновком суду про дискримінаційність оспорюваних пунктів додатка №1 до Статуту ОСББ, відповідач не зазначає та не надає жодних доказів, які б спростовували цей висновок;

(5) вказуючи на те, що правомірна (позитивна) поведінка позивача не спричинила б жодного, навіть мінімального, негативного наслідку для неї, скаржник не враховує, що ця заборгованість утворилася не з вини позивачки, а з вини самого відповідача, який не врахував у розрахунку суми понесених витрат позивачки на ремонт покрівлі в розмірі 17 800 грн

(6) наявність чи відсутність заборгованості позивача, або будь-кого із співвласників багатоквартирного будинку не є предметом розгляду даної справи, рівно як і правомірність чи неправомірність дій співвласників не доводять та не спростовують висновків судів попередніх інстанції про відсутність законних повноважень у ОСББ нараховувати неустойку, яка має на меті збільшення простроченої заборгованості, та про порушення принципу "справедливої рівноваги" при застосуванні оспорюваної формули штрафів та пені з геометричною прогресією, за якою пеня накладається на штраф, штрафи накладаються на штрафи та на попередні періоди, що вже охоплені штрафами є явно непропорційною самому порушенню та покладає невиправданий надмірний майновий тягар на співвласника, завдаючи йому негативних майнових наслідків без об`єктивного і розумного обґрунтування;

(7) застосування саме оскаржуваного порядку нарахування неустойки призводить до зростання заборгованості в геометричній прогресії не тільки позивачки, а і потенційно будь-якого співвласника, навіть при наявності поважної причини прострочення платежу, і поза жодним сумнівом не гарантує виконання відповідачем своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання, жодної відповідальності для якого Статут взагалі не передбачає;

(8) скаржник навмисно чи через незнання ототожнює поняття внесків і платежів співвласників, які за своєю правовою природою є грошовим позадоговірним зобов`язанням, передбаченим статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та пеню і штраф як різновиди неустойки, які за своєю правовою природою відповідно до статті 549 ЦК є видами забезпечення виконання зобов`язання і у вказаному Законі взагалі не згадуються;

(9) невірно скаржник розуміє й поняття балансу інтересів, коли, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, зазначає, що ними нібито враховано баланс інтересів позивача в співвідношенні до інтересів інших співвласників, які добросовісно сплачували внески і платежі;

(10) в цьому випадку застосування неустойки за несвоєчасну сплату внесків на утримання будинку, як передбачено оскаржуваними пунктами рішення відповідача, не передбачено національним законодавством, а тому, навіть незалежно від легітимності мети її встановлення, є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

(11) оскільки оспорювані пункти додатка №1 до Статуту ОСББ не відповідають вимогам статей 548, 549 ЦК України, статті 61 Конституції України, а домінуюча більшість співвласників вийшла за межі наданих законом повноважень, приймаючи рішення про затвердження протиправних положень, про що правомірно зазначив апеляційний суд, позивачці навіть не потрібно доводити дискримінаційний характер оспорюваних пунктів та порушення ними балансу інтересів співвласників, оскільки сам факт незаконності зазначених пунктів та відсутності повноважень у будь-якого суб`єкта (в цьому випадку загальних зборів ОСББ) на прийняття будь-яких незаконних рішень (в цьому випадку рішення про затвердження Статуту) є достатньою підставою для визнання їх недійсними.

(12) в інших постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, підстави позовів та фактичні обставини справ є відмінними відносно цієї справи, а тому викладені у них висновки не стосуються спірних правовідносин та не вирішують позов по суті.

30. ОСББ "Мій дім - Суми" подало додаткові пояснення, в яких заперечує наведені позивачкою у відзиві на касаційну скаргу доводи, зокрема щодо нерелевантності постанови Верховного Суду від 22.02.2018 у справі №910/11312/17 до спірних правовідносин, а також стосовно позиції судів попередніх інстанцій та позивачки, що оспорювані пункти додатка №1 до Статуту є дискримінаційними, оскільки при його прийнятті не дотримано принципу "справедливої рівноваги".

Позиція Верховного Суду

31. Касаційне провадження у цій справі Верховний Суд відкрив на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

32. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

33. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

34. При цьому сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК (що визначив сам скаржник у цій справі), покладається на скаржника.

35. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

36. Відповідно до імперативних приписів статті 300 ГПК суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

37. Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

38. Отже, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

39. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

40. Суд враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

41. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

42. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис необхідно визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК, таку подібність необхідно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

43. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

44. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

45. Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

46. Як зазначалось, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК, зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах:

- від 22.02.2018 у справі №910/11312/17, щодо застосування статей 322, 625 Цивільного кодексу України, частини другої статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (пункти 27- 29, 37, 38);

- від 02.05.2025 у справі №910/10400/22 (пункти 158, 159, 161- 163); від 03.12.2019 у справі №910/6471/18, щодо застосування статей 4, 10 Закону України від 29.11.2001 №2866-III "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статей 10, 12 Закону України від 14.05.2015 №417-VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статті 1 Закону України від 06.09.2012 "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" (пункти 7.10, 7.14, 7.15, 7.38, 7.40, 8.2- 8.4);

- від 18.07.2024 у справі №914/2347/23, щодо застосування статей 10, 12, 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статей 1, 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".

47. Надаючи оцінку доводам скаржника щодо неврахування судами правових висновків, викладених у вказаних справах, Суд виходить з такого.

48. У справі №910/11312/17 предметом розгляду були вимоги ОСББ до публічного акціонерного товариства (співвласника) про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та опалення з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, мотивовані невиконанням відповідачем своїх обов`язків власника квартир у багатоквартирному будинку.

49. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний сул, позов задовольнив, обґрунтовуючи своє рішення встановленням обставин наявності спірної заборгованості відповідача перед позивачем.

50. Верховний Суд постановою від 22.02.2018 у справі №910/11312/17 рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.

51. Посилаючись на неврахування правової позиції, викладеної у зазначеній постанові, скаржник у касаційній скарзі стверджує, що суди попередніх інстанцій, застосувавши положення статті 202 ЦК (поняття правочину), дійшли хибного висновку стосовно того, що Статут ОСББ не є правочином, а отже спірні правовідносини не є договірними, тому ОСББ не мало права передбачати та застосовувати відповідальність за порушення зобов`язань у вигляді штрафу та пені за несвоєчасну сплату внесків.

52. На переконання скаржника, у цьому випадку застосуванню підлягали, зокрема стаття 322 ЦК та частина друга статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", згідно з якими обов`язок утримання спільного майна у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо виникає з актів цивільного законодавства, що, в свою чергу, свідчить про те, що застосування відповідальності до співвласників за порушення зобов`язань у вигляді 3% річних, штрафу та пені за несвоєчасну сплату внесків, зокрема, відповідно до положення статті 625 ЦК, є цілком правомірним.

53. Вказане, за доводами скаржника, випливає з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 22.02.2018 у справі №910/11312/17, яку він цитує за текстом касаційної скарги, зокрема з пунктів 27- 29, 37, 38:

"27. Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що особа, яка є власником приміщення в будинку зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання спільного майна незалежно від членства у створеному в будинку ОСББ з огляду на наступне.

28. З аналізу наведених положень Цивільного кодексу України та законів України в їх системному взаємозв`язку Суд вбачає, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території.

29. Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

37. Разом з тим Суд вважає, що перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за прострочення спірного зобов`язання, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано задовольнили позовні вимоги щодо їх стягнення.

38. Суд відхиляє доводи скаржника щодо безпідставності застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України, адже відсутність оплати відповідачем послуг, пов`язаних з утриманням належного йому на праві спільної сумісної власності майна (спільного майна Будинку), є за своєю суттю порушенням грошового зобов`язання, яке виникло на підставі закону. Наведена норма не обмежує застосування передбачених нею заходів цивільно-правової відповідальності лише щодо порушення зобов`язань, які виникли на підставі договору.".

54. Проаналізувавши зміст цієї постанови, Суд зазначає, що наведене, зокрема те, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, обов`язок з утримання якого у нього (співвласника) виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства, Верховний Суд виснував у контексті спірних у цій справі №910/11312/17 правовідносин, які є неподібними до правовідносин у цій справі, так як, на відміну від справи №910/11312/17, у цій справі №920/1331/24 предметом спору є не вимоги про стягнення внесків на утримання будинку та прибудинкової території, які (витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком), як зазначив Верховний Суд у пункті 30 вказаної постанови, який скаржник залишає поза увагою, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.

55. У цій справі №920/1331/24 позивачка, яка оспорює пункти Статуту ОСББ в частині нарахування неустойки у вигляді штрафу та пені за несплату та/або несвоєчасну сплату внесків на управління будинком, не заперечує свій обов`язок як співвласника багатоквартирного будинку сплачувати відповідні внески на утримання будинку та прибудинкової території, до яких, зокрема, згідно з позицією Верховного Суду в наведеній постанові, неустойка у вигляді штрафу та пені не входить.

56. Позиція Верховного Суду, наведена в пункті 38 постанови від 22.02.2018 у справі №910/11312/17, в аспекті відхилення доводів скаржника щодо безпідставності застосування до спірних у справі №910/11312/17 правовідносин (про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та опалення з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних) положень статті 625 ЦК також є нерелевантною до спірних у цій справі №920/1331/24 правовідносин (щодо правомірності пунктів Статуту ОСББ в частині застосування неустойки у вигляді штрафу та пені), так як, зауваживши, що відсутність оплати відповідачем послуг, пов`язаних з утриманням належного йому на праві спільної сумісної власності майна, за своєю суттю є порушенням грошового зобов`язання, яке виникло на підставі закону, Верховний Суд зазначив, що наведена норма (стаття 625 ЦК) не обмежує застосування передбачених нею заходів цивільно-правової відповідальності, тобто інфляційних втрат та 3% річних, лише щодо порушення зобов`язань, які виникли на підставі договору.

57. Тоді як у цій справі №920/1331/24 спір виник стосовно правомірності пунктів Статуту ОСББ в частині застосування неустойки у вигляді штрафу та пені, нарахування та стягнення яких стаття 625 ЦК не регулює.

58. Крім цього Суд враховує, що у наведеній постанові Верховний Суд не виснував про те, що Статут ОСББ є правочином, а отже, що правовідносини сторін щодо сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території є договірними, у зв`язку з чим ОСББ має права передбачати та застосовувати відповідальність за порушення зобов`язань у вигляді штрафу та пені за несвоєчасну сплату внесків. Навпаки Верховний Суд зазначив, що відсутність оплати послуг, пов`язаних з утриманням належного йому на праві спільної сумісної власності майна (спільного майна Будинку), є за своєю суттю порушенням грошового зобов`язання, яке виникло на підставі закону.

59. У справі №910/10400/22 предметом розгляду були вимоги ОСББ до товариства про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних, мотивовані невиконанням відповідачем обов`язків власника майна щодо його утримання, зокрема несплатою внесків на утримання та управління багатоквартирним будинком, та зустрічні вимоги товариства до ОСББ про визнання недійсним рішення загальних зборів, обґрунтовані порушенням процедури скликання зборів, порушенням оформлення вказаного рішення та відсутністю необхідної кількості голосів.

60. Суд першої інстанції первісний позов задовольнив, у задоволенні зустрічного позову відмовив, мотивуючи своє рішення тим, що: (1) повідомлення про проведення загальних зборів співвласників ОСББ було надіслано товариству рекомендованим листом на адресу квартири, яка станом на дату направлення цього повідомлення належала товариству; (2) за результатами підрахунку голосів співвласників, отриманих шляхом голосування на загальних зборах та письмового опитування, у голосуванні брала участь 131 особа, яким належить 61,91% від загальної площі приміщень будинку; (3) сам факт того, що товариство не брало участі у голосуванні з питань порядку денного загальних зборів, в тому числі в письмовому опитуванні, не тягне за собою наслідки у вигляді недійсності рішень, прийнятих на вказаних загальних зборах.

Встановивши дійсність оскаржуваних загальних зборів та невиконання відповідачем грошових зобов`язань, що підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з товариства заборгованості та нарахованих на неї пені, інфляційних втрат та 3% річних.

61. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнив частково, визнав недійсними та скасував рішення загальних зборів по питаннях 4- 14 порядку денного.

62. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що: (1) ОСББ порушило процедуру та порядок скликання зборів та позбавило товариство права взяти у них участь, так як не повідомило останнє про дату, час та місце проведення загальних зборів (повідомлення про проведення загальних зборів було надіслано товариству рекомендованим листом за квартири, власником якої товариство ніколи не було, та не надсилалось останньому за його місцем реєстрації); (2) була відсутня необхідна кількість голосів для прийняття відповідних рішень загальних зборів, так як гаражам (машиномісцям) та коморам не було надано статусу нежитлового приміщення в розумінні Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"; внесення відомостей до реєстру про співвласників не є беззаперечним доказом реальної кількості співвласників, як і невнесення відомостей про нових співвласників не свідчить про те, що вони не входять до складу ОСББ

З огляду на те, що згідно з протоколом загальних зборів питання 1 порядку денного стосувалось обрання голови та секретаря загальних зборів (набрало 40 голосів), питання 2- 3 порядку денного набрали 127 голосів співвласників, що володіють загальною площею 8 667,6 кв. м, що відповідає встановленим законодавством та статутом ОСББ вимогам щодо необхідної кількості голосів для прийняття рішення, а питання 4- 14 порядку денного набрали менше половини голосів від загальної площі квартир та нежитлових приміщень (менше 8 560,45 кв. м), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення загальних зборів співвласників ОСББ по питаннях 4- 14 порядку денного прийняте за відсутності визначеної законодавством кількості голосів співвласників ОСББ, що є підставою для визнання рішення в частині питань 4- 14 порядку денного недійсним.

З урахуванням того, що підставою для нарахування заявленої до стягнення в первісному позові суми боргу було рішення ОСББ, яке суд визнав недійсним, останній дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову.

63. Верховний Суд постановою від 02.05.2025 у справі №910/10400/22 постанову апеляційного суду в частині часткового задоволення зустрічного позову про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників ОСББ скасував, а рішення суду першої інстанцій у відповідній частині залишив у силі. Постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову скасував, справу у відповідній частині передав на новий розгляд до апеляційного суду.

64. Посилаючись на неврахування судами попередній інстанцій правової позиції Верховного Суду, викладеної у зазначеній постанові, щодо застосування статей 4, 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статей 10, 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", скаржник за текстом касаційної скарги цитує пункти 158, 159, 161- 163 цієї постанови:

"158. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 20.04.2023 у справі №914/2547/21 зазначив, що розглядаючи спір про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушень, допущених під час скликання та проведення загальних зборів, суд повинен встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача. Також суд повинен у кожному конкретному випадку оцінити характер порушення, враховуючи баланс інтересів як позивача, так й інших співвласників ОСББ. Інтереси окремого власника можуть не збігатися з інтересами інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, вирішуючи питання щодо визнання недійсними рішення загальних зборів, суди мають враховувати баланс інтересів усіх співвласників та самого ОСББ, уникати зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, які вирішуються загальними зборами співвласників.

159. Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі №918/964/20 вказав на необхідність врахування принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами співвласників багатоквартирного будинку, які реалізують свої права на участь в управлінні ОСББ, і які були присутні на загальних зборах, та інтересами позивача.

161. Визнання рішень щодо обрання органів управління, затвердження кошторису та розміру внесків, інших важливих для діяльності ОСББ рішень недійсними в судовому порядку, як правило, відбувається через значний проміжок часу після їх прийняття і має негативні наслідки на діяльність ОСББ, адже створює ситуацію правової невизначеності для всіх співвласників і самого ОСББ. За таких умов суд повинен приділяти ще більше уваги дослідженню питань балансу інтересів співвласників ОСББ, з`ясуванню того, яке саме право співвласника було порушено оскаржуваним рішенням і можливості його відновлення саме через скасування рішень, а не іншим шляхом.

162. Суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, в тому числі і шляхом скасування рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю співвласників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного співвласника, який оскаржує такі рішення в судовому порядку.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №924/1225/21.

163. Крім того, діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку спрямована на утримання та використання спільного майна співвласників, забезпечення і захисту їх прав та обов`язків. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.".

65. Проаналізувавши зміст цієї постанови, зокрема, процитовані скаржником пункти, Суд звертає увагу на те, що наведені у постанові від 02.05.2025 у справі №910/10400/22 висновки Верховного Суду (враховані ним висновки у справах №914/2547/21, №918/964/20, №924/1225/21) є загальними висновками щодо вирішення спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ, зокрема з підстав порушень, допущених під час скликання та проведення загальних зборів ОСББ, розглядаючи які, суд повинен встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача; у кожному конкретному випадку оцінити характер порушення, врахувати баланс інтересів усіх співвласників та самого ОСББ, уникати зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, які вирішуються загальними зборами співвласників.

66. При цьому Суд зауважує, що в кожній з наведених справ відповідні рішення були ухвалені з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмета доказування, зокрема з урахування того, що предметом розгляду:

(1) у справі №914/2547/21 були вимоги про визнання недійними рішень загальних зборів ОСББ, скасування державної реєстрації змін щодо зміни керівника ОСББ та поновлення позивача на роботі на посаді голови правління ОСББ, мотивовані тим, що: позивач не був належно повідомлений про дату, час та порядок денний загальних зборів; не було дотримано процедури скликання та проведення загальних зборів; ініціатором зборів вказана ревізійна комісія, яка не може виступати ініціатором проведення загальних зборів ОСББ; на загальних зборах був відсутній кворум; результати голосування належним чином не зафіксовано та не оформлено;

(2) у справі №918/964/20 були вимоги про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ОСББ, обґрунтовані тим, що вказане рішення загальних зборів ОСББ є незаконним, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, так як він не був повідомлений про їх проведення у визначений законом та статутом спосіб;

(3) у справі №924/1225/21 були вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів та правління ОСББ та скасування відповідних реєстраційних дій, мотивовані неповідомленням позивача, який є членом об`єднання, про скликання та проведення загальних зборів, що унеможливило його участь у них, участю у зборах та голосуванні осіб, які не були співвласниками майна у житловому будинку, обранням такої особи до складу правління та головою правління, суперечливістю результатів голосування з питань порядку денного.

67. Тоді як у цій справі №920/1331/24, як встановили суди попередніх інстанцій, позивачка не оспорює компетенцію та легітимність загальних зборів ОСББ, як і процедуру прийняття рішень загальних зборів, проведення письмового опитування, нотаріального посвідчення протоколу, а оскаржує пункти додатка №1 до Статуту ОСББ, якими передбачено нарахування неустойки (штрафу та пені), мотивуючи свої вимоги тим, що визначене статутом право ОСББ на нарахування неустойки у вигляді пені та штрафу, зокрема, за відсутності укладених між сторонами правочинів, суперечить вимогам законодавства.

68. У справі №910/6471/18 предметом розгляду були вимоги товариства до ОСББ про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів в частині встановлення розміру загальних внесків, зокрема щодо встановлення щомісячних внесків на утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території для співвласників нежитлових приміщень та товариства з розрахунку 7 грн за метр квадратний та 7,70 грн за метр квадратний, що є більшим від розміру внесків, встановлених для співвласників житлових приміщень цього будинку, а також зобов`язання відповідача не встановлювати щодо нежитлових приміщень будь-які внески і платежі на утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території, відмінні від внесків і платежів, встановлених для співвласників житлової нерухомості (власників квартир) цього будинку.

69. Обґрунтовуючи вказані позовні вимоги, позивач стверджував, що: (1) встановлення рішенням загальних зборів різних розмірів внесків співвласників на утримання та обслуговування будинку для власників житлових та нежитлових приміщень порушує його права як власника нежитлового приміщення та користувача послуг з утримання та обслуговування у житловому будинку; (2) розмір щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території, визначений оскаржуваним рішенням у протоколі загальних зборів ОСББ, суперечить порядку визначення часток співвласників у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна, який закріплений у статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у зв`язку з чим фактично за однакові послуги частина співвласників будинку сплачує більше, що є по суті привілеєм власників житлової нерухомості, яка надається за рахунок власників нежитлових приміщень.

70. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення загальних зборів у частині встановлення щомісячних внесків на утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території, для співвласників нежитлових приміщень та товариства з розрахунку 7 грн за метр квадратний та 7,70 грн за метр квадратний, що є більшим розміру внесків, встановлених для співвласників житлових приміщень цього будинку. В іншій частині у задоволенні позову відмовив.

71. Велика Палата Верховного Суду постановою від 03.12.2019 у справі №910/6471/18 постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів щодо встановлення розміру щомісячних внесків на утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території для співвласників нежитлових приміщень скасувала.

Ухвалила в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів року в частині встановлення щомісячних внесків на утримання (обслуговування) будинку та прибудинкової території для співвласників нежитлових приміщень та товариства з розрахунку 7 грн за метр квадратний та 7,70 грн за метр квадратний відмовила.

У решті постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції залишила без змін.

72. Посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у зазначеній постанові, щодо застосування статей 4, 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статей 10, 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", скаржник за текстом касаційної скарги цитує пункти 7.10, 7.14, 7.15, 7.38, 7.40, 8.2- 8.4, з яких пункт 7.10 - це зміст частин другої, шостої статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", пункти 7.14- 7.15 - зміст частини першої статті 4 та статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", пункт 7.38 - означене статтею 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" визначення терміну "дискримінація", а пункт 7.40 - зазначення про те, що визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до положень частини дев`ятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", частини другої статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та згідно із законодавчо встановленим порядком голосування на зборах об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, що в розумінні норм чинного ГПК не може вважатись правовими висновками Верховного Суду.

73. При цьому Суд вважає, що процитовані скаржником пункти 8.2- 8.4 вказаної постанови необхідно аналізувати з урахуванням пункту 8.1, який скаржник залишає поза увагою, зокрема в аспекті поставленого на вирішення Великої Палати Верховного Суду питання щодо відступу від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, з приводу чого Велика Палата Верховного Суду зазначила:

"8.1. У справі № 753/10763/17, від висновку у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, позивачі - власники нежитлових приміщень звернулися до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ОСББ, якими встановлено різні розміри внеску на утримання будинків для власників житлових та нежитлових приміщень, вважаючи, що розмір внеску чи будь-якого іншого платежу співвласника, установленого ОСББ для потреб будинку, повинен визначатися виходячи з площі належного співвласнику приміщення, а норм, які установлювали б інші підходи, законодавство не містить.

8.2. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою від 4 червня 2018 року залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, якими відмовлено у задоволенні позову. Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників, відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників. Визначення розміру внесків проведено загальними зборами ОСББ за видом об`єкта нерухомого майна та відповідно до вимог розділу 3 статуту ОСББ, що узгоджується з положеннями частини дев`ятої статті 10 Закону №2866-III, отже, рішення, прийняте на загальних зборах, не суперечить приписам чинного законодавства.

8.3. Суд вказав, що стаття 20 Закону №2866-III ставить у залежність розмір коштів, які сплачуються співвласником на утримання будинку та прибудинкової території, до загальної площі приміщення, яке перебуває у нього у власності, та не містить імперативної норми про встановлення однакового розміру внеску для власників квартир та нежитлових приміщень. Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників, що узгоджується з положеннями частини дев`ятої статті 10 Закону № 2866-III.

8.4. Таким чином, не вбачається підстав для відступу від правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 4 червня 2018 року у справі №753/10763/17.".

74. Наведена позиція, від якої Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав відступати в постанові від 03.12.2019 у справі №910/6471/18, з огляду на те, що визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників ОСББ, викладена з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмета доказування, зокрема у контексті можливості встановлення різних розмірів внеску на утримання будинків для власників житлових та нежитлових приміщень.

75. Тоді як у цій справі №920/1331/24 не йдеться про встановлення різних розмірів внесків на утримання будинків для власників житлових та нежитлових приміщень, спірним, як неодноразово зазначалось, є питання правомірності визначеного статутом права ОСББ нараховувати співвласникам неустойку у вигляді штрафу та пені за несплату або несвоєчасну сплату внесків та платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна.

76. У справі №914/2347/23 предметом розгляду були вимоги про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів ОСББ щодо встановлення додаткових обов`язкових щомісячних внесків з кожної квартири, обґрунтовані тим, що: (1) при покладенні оскаржуваним рішенням загальних зборів ОСББ на мешканців обов`язку з оплати вказаних внесків не було враховано, що кожен співвласник володіє квартирами різної площі; (2) таке рішення є дискримінаційним, так як не було дотримано принципу "справедливої рівноваги", що створило надмірний майновий тягар та спричинило негативні майнові наслідки для позивача без об`єктивного і розумного обґрунтування.

77. Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, у задоволенні позовних вимог відмовив повністю, мотивуючи своє рішення тим, що суд не вбачає дискримінаційних дій під час зборів учасників ОСББ, оскільки можливість встановлювати інший порядок голосування на зборах та прийняття рішень визначено Статутом ОСББ, який розроблений на підставі Типового Статуту ОСББ та затверджений наказом Мінрегіону від 23.09.2015 за №238, який є чинним.

78. При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що матеріалами справи не доведено, що по відношенню до позивача рішенням загальних зборів ОСББ були здійснені будь-які обмеження, а іншим власникам житлових приміщень надані несправедливі переваги за рахунок позивача. За відсутності відповідного нормативного застереження щодо встановлення однакового розміру внесків для власників квартир та нежитлових приміщень, оскаржуване рішення загальних зборів ОСББ не можна вважати прийнятим з порушенням норм чинного законодавства.

79. Верховний Суд постановою від 18.07.2024 у справі №914/2347/23 вказані рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін, мотивуючи своє рішення тим, що:

(1) визначення порядку сплати, переліку і розмірів внесків та платежів співвласників будинку належить до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до положень частини дев`ятої статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", частини другої статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та згідно із законодавчо встановленим порядком голосування на зборах ОСББ;

(2) законодавство надає рішенням зборів співвласників можливість передбачати інший порядок розподілу витрат на управління багатоквартирним будинком;

(3) за відсутності відповідного нормативного застереження щодо встановлення однакового розміру внесків для власників квартир та нежитлових приміщень, рішення загальних зборів ОСББ не можна вважати прийнятим з порушенням норм чинного законодавства.

80. Посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду, викладеної у зазначеній постанові, щодо застосування статей 10, 12, 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статей 1, 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" скаржник за текстом касаційної скарги майже повністю цитує мотивувальну частину цієї постанови, яка включає встановлені судами попередніх інстанцій у цій справі №914/2347/23 обставини, зміст вказаних норм (статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", частини другої статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статей 1, 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні"), враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах №910/10400/22, №924/1225/21, які Суд аналізував раніше у цій ухвалі, а також аналіз постанови Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №910/6471/18 у контексті доводів скаржника, яку також Суд аналізував раніше в цій ухвалі.

81. За наведеного Суд враховує, що доводи скаржника у цій справі №920/1331/24 в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження з цитуванням відповідних постанов (частин постанов) Верховного Суду по суті зводяться до того, що визначена Статутом ОСББ неустойка у вигляді штрафу та пені, які нараховуються за несплату або несвоєчасну сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території, є платежами співвласників, порядок сплати, перелік та розмір яких у межах своє виключної компетенції визначили загальні збори ОСББ шляхом прийняття відповідного рішення про затвердження Статуту, зокрема оспорюваних позивачкою пунктів, тоді як у жодній з наведених скаржником постанов Верховний Суд не виснував про те, що:

(1) неустойка у вигляді штрафу та пені, які нараховуються за несплату або несвоєчасну сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території, є платежами співвласників;

(2) така неустойка у вигляді штрафу та пені (порядок їх нарахування, який як встановив апеляційний суд, згідно з пунктом 5.6 додатку №1 до Статуту ОСББ передбачає накладення штрафу не тільки на суму заборгованості, а і на суму штрафу, із щомісячним повторним накладенням штрафу на одну і ту саму суму заборгованості за попередніми періодами; згідно з пунктом 5.7 додатку №1 до Статуту ОСББ визначає застосування пені у сумі 0,1 % від несвоєчасно сплаченого внеску та нарахованих штрафів за кожен день прострочення виконання, що свідчить про те, що нарахування пені на штраф суперечить вимогам ЦК) визначена з дотриманням принципу "справедливої рівноваги", не створює надмірного майнового тягаря та не спричиняє негативних майнових наслідків для позивача без об`єктивного і розумного обґрунтування.

82. Посилаючись в аспекті єдиної визначеної підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) рішень судів попередніх інстанцій на неврахування правових позицій, викладених у вищенаведених та проаналізованих Судом постановах, скаржник не доводить, що наведене у вказаних постанові Верховного Суду є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, відповідно, достатньою підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій з вищенаведеним мотивуванням.

83. За наведеного Суд також звертає увагу на те, що для спростування висновків судів, наведених в оскаржуваних рішеннях судів у цій справі, скаржнику в межах визначної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК) недостатньо лише посилатись на правову позицію у справі, яка є подібною за суб`єктним складом та предметом спору (оскарження рішення загальних зборів ОСББ), він повинен довести, що зазначені ним правові позиції Верховного Суду щодо застосування конкретних норми права у подібних відносинах є свідченням порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, яке полягає у неправильному їх тлумаченні, застосуванні норм, які не підлягали застосуванню, або незастосуванні норм, які підлягала застосуванню, чого скаржник в аспекті посилання на вищенаведені правові позиції Верховного Суду не зробив.

84. З огляду на наведене, проаналізувавши зміст визначених скаржником постанов у контексті доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій у цій справі, які стали підставою для задоволення позовних вимог, Суд зазначає про те, що висновки Верховного Суду в наведених скаржником постановах (в цілому або в зазначеній ним частині) та у цій справі не можуть вважатися в цьому випадку подібними через відмінність спірних питань та встановлених судами фактичних обставин, що формують зміст правовідносин з урахуванням їх специфіки, що, в свою чергу, виключає подібність правовідносин у вказаних справах, зокрема за змістовим критерієм.

85. Наведене свідчить, що визначена скаржником - ОСББ "Мій дім - Суми" підстава касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 23.04.2025 у справі №920/1331/24 не знайшла свого підтвердження, що є підставою для закриття цього касаційного провадження на підставі пункт 5 частини першої статті 296 ГПК.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

86. Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 296 ГПК).

87. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, визначена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК, скаржник не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі, Суд відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСББ "Мій дім - Суми" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 23.04.2025 у справі №920/1331/24

Розподіл судових витрат

88. З огляду на те, що Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою ОСББ "Мій дім - Суми", сплачений ним за подання касаційної скарги судовий збір у порядку статті 129 ГПК належить покласти на скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мій дім - Суми" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 23.04.2025 у справі №920/1331/24, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.М. Баранець

О.Р. Кібенко