ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.11.2025м. СумиСправа № 920/1215/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу № 920/1215/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, буд. 4Д, код 42082379)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 )

про стягнення 140 416, 60 грн

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» 140 416, 60 грн з яких: 122 584,54 грн заборгованість за спожиту електроенергію за період серпня 2024 року, 3 412,77 грн 3% річних від простроченої суми, 14 419,29 грн інфляційне збільшення суми боргу; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» сплачений судовий збір.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.08.2025 справу № 920/1215/25 розподілено для розгляду судді Джепі Ю.А.

Ухвалою суду від 27.08.2025 судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №920/1215/25; справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін про дату, час і місце судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Представником Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України подано до суду відзив на позовну заяву б/н від 05.09.2025 (вх. №4237 від 05.09.2025), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» подано до суду відповідь на відзив б/н від 10.09.2025 (вх.№4352 від 11.09.2025), в якій заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, зазначає, що позовні вимоги є обґрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (постачальник) відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018, постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області.

У червні 2018 року постачальнику видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам (постанова НКРЕКП від 14.06.2018 №429).

19.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (далі Постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі Споживач) укладено договір про закупівлю товарів № 08803773/2024/14-КЕС (далі Договір).

Відповідно п. 1.1. Договору, цей Договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії та укладається Сторонами згідно чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 2.1. Договору Постачальник постачає електричну енергію (код за ДК 021:20-5 Електрична енергія) (далі Товар/електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Ціна Договору становить 1 437 226, 26 грн, у тому числі ПДВ 239 537, 71 грн та зазначається відповідно до Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Підпунктом 3.1. Договору передбачений строк (термін) постачання електричної енергії: до 31 грудня 2024 року (включно).

Відповідно до п. 5.10. Договору, Споживач зобов`язаний сплатити вартість поставленої (спожитої) електричної енергії, на підставі Акту та виставленого Постачальником рахунку на оплату, у строк, що не перевищує 5 (п`ять) робочих днів з моменту підписання Акту приймання-передачі, але в будь якому випадку не пізніше 20 (двадцяти) календарних днів після закінчення розрахункового періоду.

Надання рахунку за електричну енергію та Акту приймання-передачі електричної енергії здійснюється відповідно шляхом відправлення зазначених документів на поштову адресу, що зазначена у договорі.

Згідно пп. 1 п. 6.2. Договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

З серпня 2024 року Споживач спожив електричну енергію на суму 146 662,39 грн, але всупереч умовам Договору допустив порушення з оплати використаної електричної енергії.

Позивачем, з метою підтвердження спожитих відповідачем обсягів електричної енергії, було направлено лист оператору системи розподілу АТ «Сумиобленерго» з проханням перевірити та підтвердити спожиті за період серпня 2024 року обсяги електричної енергії.

Відтак, Постачальником було отримано довідку про обсяги розподіленої електричної енергії по EIC-кодам точок комерційного обліку об`єктів Споживача.

Постачальник протягом періоду серпня 2024 року поставив електричну енергію в об`ємах 19 286 кВт-год на суму 146 662,39 грн з ПДВ.

31.08.2024 Постачальником було складено акт прийому-передачі електричної енергії та рахунок про сплату заборгованості за серпень 2024 року та встановлено термін сплати рахунку - до 20.09.2024.

За період серпня 2024 року відповідачем за споживання електричної енергії Позивачу було сплачено 24 077,85 грн.

Таким чином, заборгованість за постачання електричної енергії за період серпня 2024 року складає: 146 662,9 грн (борг за серпень 2024 року) 24 077,85 грн (оплата боргу за серпень 2024 року) = 122 584,54 грн

З метою досудового врегулювання погашення заборгованості, Споживачу у жовтні 2024 року була направлена вимога про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію та повторно направлений рахунок, однак сума боргу на теперішній момент не сплачена.

21.10.2024 на адресу Постачальника від Споживача надійшов гарантійний лист, в якому Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України гарантує оплату заборгованості за спожиту електроенергію за наявності рішення суду.

Позивачем також нараховано 3 412,77 грн 3% річних та 14 419,29 грн інфляційних втрат.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Ураховуючи те, що позивачем доказано факт наявності основної заборгованості відповідача в сумі 122 584,54 грн, а також те, що фактично на момент розгляду справи зобов`язання з послуг з постачання електричної енергії за договором відповідачем не виконано, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 122 584,54 грн грн основного боргу визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що судом було встановлено факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог також в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 3 412, 77 грн та інфляційних втрат в сумі 14 419, 29 грн.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, яка утримується за рахунок Державного бюджету та згідно ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1. Договору, ціна Договору становить 1 437 226,26 грн, у т.ч. ПДВ 239 537,71 грн та зазначається відповідно до Специфікації (Додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Протягом дії Договору, а саме з січня до серпня 2024 року включно, Споживачем була спожита електрична енергія в обсязі 248 809 кВт-год на суму 1 359 810,80 грн, що є меншою сумою ніж ціна вказана у п. 5.1. Договору.

За вказаний період Споживач здійснив оплату за спожиту електричну енергію в

розмірі 1 237 226,26 грн.

Таким, чином Відповідач всупереч умовам Договору допустив порушення з оплати використаної електричної енергії.

У зв`язку з чим, за спірний період серпня 2024 року, у відповідача перед позивачем залишилась заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 122 584,54 грн.

А тому, посилання відповідача у своєму відзиві на порушення норм Бюджетного кодексу України, в частині придбання товару за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не знаходить свого підтвердження у зв`язку з тим, що сума очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії, яка вказана у п. 5.1. Договору є більшою ніж сума фактично нарахована за спожиту електричну енергію.

Згідно з п. 6.2. Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цьогоДоговору.

Таким чином, відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором перед позивачем в частині оплати за спожиту електричну енергію, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду за поновленням своїх порушених прав.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).

З огляду на викладене, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості та звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (49001, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, 4 Д, код 42082379) заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 122 584,54 грн (сто двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири гривні п`ятдесят чотири копійки), 3% річних у розмірі 3 412,77 грн (три тисячі чотириста дванадцять гривень сімдесят сім копійок), інфляційні втрати у розмірі 14 419,29 грн (чотирнадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять гривень двадцять дев`ять копійок) та відшкодування витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суддя Ю.А. Джепа