ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2025 р. Справа№ 910/507/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/507/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 (суддя Головіна К.І., повне рішення складено - 30.05.2025) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі №910/507/24 (повне рішення складено - 13.06.2025) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про скасування оперативно-господарських санкцій у розмірі 2 243 884,01 грн та зобов`язання повернути кошти.

ВСТАНОВИВ наступне.

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (далі - ТОВ "Норма Плюс", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС України", відповідач) про скасування оперативно-господарських санкцій за несвоєчасне виконання робіт за договором № від 28.10.2022 у сумі 2 243 884,01 грн та зобов`язання повернути вказану суму коштів.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Норма Плюс" вказало, що незначне прострочення графіку виконання робіт з ремонту вузла редукування ГРС Глобине Кременчуцького ЛВУМГ, передбачених договором № від 28.10.2022, сталося через масовані ворожі атаки/обстріли Російської Федерації, мобілізацією працівників позивача та форс-мажорними обставинами у контрагента - ТОВ "ВКМ-Арматура", про що відповідач повідомлявся листами. Проте ТОВ "Оператор ГТС України" недобросовісно та безпідставно, в порушення норм національного договірного права проігнорувало листи ТОВ "Норма Плюс" про настання форс-мажорних обставин та застосувало до позивача оперативно-господарські санкції у сумі 2 243 884,01 грн за несвоєчасне виконання робіт.

У позові ТОВ "Норма Плюс" просить суд скасувати оперативно-господарські санкції у сумі 2 243 884,01 грн, застосовані відповідачем до позивача за несвоєчасне виконання робіт за договором № від 28.10.2022 та зобов`язати ТОВ "Оператор ГТС України" повернути на рахунок кошти в сумі 2 243 884,01 грн, які були утримані відповідачем як оперативно-господарська санкція з сум, що підлягають виплаті позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2024 у даній справі, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024, позовні вимоги задоволено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024, заяву ТОВ "Норма Плюс" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 68 000, 00 грн, в іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024, заяву ТОВ "Норма Плюс" про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 52 000,00 грн задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з апеляційним розглядом справи у сумі 30 000,00 грн, у іншій частині - відмовлено у зв`язку з їх не співмірністю.

Постановою Верховного Суду від 03.12.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2024, постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024, ухвалену за результатом перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024, та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 у справі № 910/507/24 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/507/24 позов задоволено повністю; скасовано оперативно-господарські санкції № ТОВВИХ-23-14660 від 16.10.2023, № ТОВВИХ-23-16354 від 15.11.2023, № ТОВВИХ-23-16840 від 27.11.2023 у загальній сумі 2 243 884,01 грн, застосовані Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44, ідентифікаційний код 42795490) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" (08170, Київська обл., Фастівський р-н, с. Віта-Поштова, вул. Набережна, буд. 33, ідентифікаційний код 32917708) за несвоєчасне виконання робіт за договором № від 28.10.2022; стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 2 243 884 (два мільйони двісті сорок три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн 01 коп., утримані в якості оперативно-господарських санкцій, та судовий збір у сумі 33 659 (тридцять три тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 00 коп.

Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що наведені ТОВ "Норма Плюс" причини неможливості виконання підрядних робіт у визначений договором строк були обумовлені настанням для позивача обставин непереборної сили (значне зростання кількості та періодичності масованих ракетних обстрілів країною-агресором території України та об`єктів цивільної/критичної інфраструктури, блек-аути, які послідували за такими обстрілами, значна кількість повітряних тривог, що припала на період робочого часу, мобілізація працівників, відповідальних за виконання договірних робіт, обмежена кількість трудових ресурсів), а тому застосовані до позивача оперативно-господарські санкції №ТОВВИХ-23-14660 від 16.10.2023, № ТОВВИХ-23-16354 від 15.11.2023, №ТОВВИХ-23-16840 від 27.11.2023 у загальній сумі 2 243 884,01 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі №910/507/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп.

Так, суд дійшов висновку про те, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу при новому розгляді справи є завищеним, а тому підлягає зменшенню з 83 000,00 грн до 40 000,00 грн.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі №910/507/24 - без змін.

До Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №910/507/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/507/24; роз`яснено учасникам, що заява про ухвалення додаткового рішення буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на вказану заяву.

Суд, розглянувши вказану заяву, дійшов висновку про її часткове задоволення, з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У даному випадку, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем було заявлено про витрати правничої допомоги, докази понесення витрат подані ним у вказаний строк.

Відповідач у запереченнях вказує про не доведення позивачем поважності причин неподання доказів понесених витрат правничої допомоги до закінчення судових дебатів.

Стосовно вказаного Суд зазначає наступне.

Згідно п. 5. Договору розмір винагороди адвоката, гонорар успіху, витрати на підготовку у справі при заключенні даної угоди встановлюється, виходячи з обсягу фактично наданих послуг.

Надання послуг завершилося ухваленням постанови 29.09.2025, отже Акт наданих послуг було підписано між позивачем та Адвокатом 29.09.2025.

Враховуючи те, що надання послуг правничої допомоги завершується оформленням відповідного Акту, який було підписано вже після судових дебатів, колегія суддів вважає наявними причини неможливості подання позивачем доказів понесення витрат правничої допомоги до закінчення судових дебатів. Такі причини визнаються апеляційним господарським судом поважними.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 39 000 грн заявник надав:

договір (угоду) № 13/23 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 23.12.2023, укладений між ТОВ "Норма Плюс" та адвокатом Пустовіт Ю.Ю.;

додаткову угоду № 11 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 13/23 від 23.12.2023, згідно якої вартість години роботи адвоката становить 3 000 грн;

акт наданих послуг від 29.09.2025 на загальну суму 39 000,00 грн;

платіжні інструкції на загальну суму 39 000,00 грн

Відповідно до акту наданих послуг від 29.09.2025 адвокатом були виконані, а позивачем прийняті, наступні роботи (надані такі послуги):

підготовка та подача до Північного апеляційного господарського суду відповіді на відзив у справі №910/507/24 (10 год., вартість 30 000 грн);

участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції у справі №910/507/24 - 21.07.2025, 22.09.2025, 29.09.2025 (1 год на кожне засідання, вартістю 3 000 грн, всього 9 000 грн).

За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, Верховний Суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

Колегія суддів зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу Суд також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Стосовно підготовки відзиву на апеляційну скаргу, то колегією суддів враховується, що правова позиція сторін в суді апеляційної інстанції не змінювалася, адвокату позивача не було потрібно вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, фактично відзив на апеляційну скаргу містить узагальнену позицію позивача по справі, яка наводилася ним ще в суді першої інстанції.

Отже, на переконання колегії суддів вартість витрат за підготовку відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 30 000 грн є завищеною.

Щодо доводів відповідача про зазначення позивачем завищеної кількості часу, витраченого Адвокатом на представництво інтересів позивача у засіданнях апеляційного господарського суду, колегія суддів вказує наступне.

Так, відповідач виходить з фактичної тривалості проведених судом засідань та враховує лише той час, який адвокат позивача витратив на безпосередню участь у цих судових засіданнях.

Однак, зазначені висновки є помилковими.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні та у зворотному напрямку, на очікування початку судового засідання та безпосередню участь у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації разом з іншими витратами. Таки висновки Верховного Суду викладені у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 641/7612/16-ц, на яку обґрунтовано посилається позивачка у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, а також у постановах від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 20 липня 2021 року у справі № 922/2604/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 910/10334/21, від 18 травня 2022 року у справі № 910/4268/21.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, оцінивши витрати позивача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, відповідність цієї суми критеріям реальності і розумності, а також доведеність позивачем у відповідності до вимог статті 74 ГПК України викладених ним обставин стосовно надання адвокатом послуг на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що заявлені ТОВ "Норма Плюс" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39 000 грн. не відповідають вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що справедливим та співмірним розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (за підготовку відзиву на апеляційну скаргу, а також за участь у 3 судових засіданнях) є 21 000 грн (12 000 грн за підготовку відзиву на апеляційну скаргу та 9 000 грн за участь у 3 судових засіданнях).

З огляду на викладене вище, судова колегія вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою заяву позивача про розподіл судових витрат задовольнити частково та стягнути з відповідача 21 000 грн. судових витрат, понесених позивачем при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 238, 244, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/507/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма Плюс" 21 000 грн витрат правничої допомоги, понесених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

3. У задоволенні решти заяви відмовити.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна додаткова постанова складена: 31.10.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко