РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2025Справа №910/7872/25

За позовомФізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича
до1. Національної поліції України 2. Головного управління Національної поліції України в Рівненській області 3. Державної казначейської служби України
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачів:Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп"
про відшкодування збитків у розмірі 568 222,28 грн
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
позивач:Коренчук А.А.
від позивача: Топольський В.М.
від відповідача-1:Замостний О.І.
від відповідача-2:Раєвська В.А.
від відповідача-3:не з`явився
від третьої особи:Тяглій Д.Є.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2025 року Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції України в Рівненській області, Державної казначейської служби України, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування позивачу збитків, завданих внаслідок неправомірних дій Головного слідчого управління Національної поліції України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в розмірі 568 222,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович вказує, що в рамках кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 у позивача за місцем здійснення господарської діяльності за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Тургенєва, 4, проведено обшук, за результатами якого було вилучено 118 колод дубової деревини, різної довжини, діаметру та класу, зокрема колоди дуба класу D різної довжини та діаметру кількістю 87 шт., колоди класу С різної довжини та діаметру - 26 шт., та колоди класу В різної довжини та діаметру - 5 шт.

Однак, як вказує позивач, від час повернення вказаної деревини колоди дубу у кількості 118 штук, при огляді цієї деревини Фізичною особою-підприємцем Коренчуком А.А. було виявлено, що деревина, яка була передана слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України на відповідальне зберігання ДП "Костопільський військовий лісгосп" та в подальшому зберігалася у ДП "Волинський військовий лісгосп", значно пошкоджена та її не можна в подальшому використовувати в господарській діяльності, внаслідок чого вартість цього майна знецінилась на 204 388,28 грн.

Також позивач вказує, що в межах кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 під час проведення обшуків 13.05.2021 та 14.05.2021 було вилучено належні ФОП Коренчуку А.А. вантажний автомобіль марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , та вантажний автомобіль марки MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позивачем було виявлено, що через неналежне зберігання транспортного засобу марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також тривале стояння без використання та обслуговування, призвели до корозії металевих деталей, зношенню гумових елементів, всиханню мастил і охолоджувальних рідин.

Тому з метою приведення транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , у технічно справний стан та належний зовнішній вигляд, забезпечення надійності, економічності, безпеки руху та екологічної безпеки, Коренчук А.А. вимушений був здійснити капітальний ремонт на загальну суму 363 834,00 грн, що підтверджується дефектною відомістю, виданою ТОВ "ДАС".

З огляду на наведене позивач просить суд покласти на державу Україна відшкодування завданих ФОП Коренчуку А.А. збитків в загальному розмірі 568 222,28 грн внаслідок незабезпечення належного зберігання вилученого майна відповідальними службовими особами Головного слідчого управління Національної поліції України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області - колод дубу у кількості 118 штук та транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У змісті позовної заяви Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович виклав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач вказує, що поніс та очікує понести витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 15 000,00 грн, витрати на сплату судового збору у розмірі 6 818,66 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича прийнято розгляду та відкрито провадження у справі №910/7872/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у розгляді справи Державне підприємство "Волинський військовий лісгосп" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору; призначено підготовче засідання на 22.07.2025.

03.07.2025 через систему "Електронний суд" від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому відповідач-3 заперечує проти позовних вимог та зазначає, що немає необхідності визначати відповідачем ДКС України або її територіальний орган. Державна казначейська служба України вказує, що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, на думку відповідача-3, відповідно до статті 170 ЦК України Державу Україна у справі №910/7872/25 повинні представляти Головне слідче управління Національної поліції України та Головне управління Національної поліції в Рівненській області, у той час як участь Казначейства у ній не є обов`язковою у статусі відповідача. Також відповідач-3 вказує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили. При цьому відповідач-3 вказує, що на сьогоднішній день не існує жодного судового рішення, яким би дії слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області або Казначейства були визнані незаконними. Натомість звернення позивача зі скаргами на дії або бездіяльність слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області до суду в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому збитків. Крім того, належне позивачу майно - колоди дубу у кількості 118 штук та транспортний засіб КАМАЗ 4310 з краном - маніпулятором, зеленого кольору, р.н. НОМЕР_1 , повернуто. Відтак, на думку відповідача-3, законі підстави для стягнення з Державного бюджету України збитків у позивача відсутні. До того ж Казначейство вважає, що відповідальність за схоронність речових доказів згідно з діючим законодавством повинні нести саме слідчі Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області. Отже, на думку відповідача-3, законі підстави для відшкодування збитків з Державного бюджету України у позивача відсутні. Також Казначейство вважає, що наданий позивачем Експертний висновок від 07.07.2023 №3005/1 не може бути безумовною підставою для встановлення розміру збитків, оскільки висновок експерта наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Крім того, відповідач-3 звертає увагу суду, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що погіршення технічного та експлуатаційного стану транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, р.н. НОМЕР_1 , виникло саме внаслідок його неналежного зберігання слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області. Таким чином, відповідач-3 вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування збитків в сумі 568 222,28 грн є необґрунтованими й не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то Казначейство вказує, що ГПК України містить безумовні приписи про те, що судові витрати (зокрема на професійну правничу допомогу та експертизу) несуть позивач або відповідач. Натомість ГПК України не визначає правової підстави для стягнення судових витрат із Державного бюджету України. Казначейство наголошує, що ним не допущено стосовно позивача протиправної бездіяльності. Крім того, сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав. Казначейство залучено для участі у справі лише як орган, який у випадку задоволення позовних вимог буде здійснювати виконання рішення суду. Тому відповідач-3 вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу та проведенням експертизи необхідно покласти на державні органи, з неправомірних дій яких виник даний спір - на Головне слідче управління Національної поліції України та Головне управління Національної поліції в Рівненській області. Також Казначейство повідомило суд, що судове рішення про стягнення коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконане.

08.07.2025 Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив відповідача-3, в якому позивач вказує, що за правилами Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Казначейства. Також позивач вказує, що обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством. Проте всупереч вимогам законодавства, попри наявність ухвал слідчих суддів про повернення тимчасово вилученого майна, зокрема деревини дуба у кількості 118 колод та вантажного автомобіля марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, р.н. НОМЕР_1 , у період з 12.05.2021 по 22.02.2023 відповідальними службовими особами Головного слідчого управління Національної поліції України, а в подальшому з 22.02.2023 по 02.06.2023 відповідальними службовими особами Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області не забезпечено належне зберігання вилученого у ФОП Коренчука А.А. майна, що призвело до значного погіршення його фізичних та вартісних характеристик. На думку позивача, така бездіяльність відповідальних службових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області є прямим порушенням вимог ст. 169 КПК України та покладає на державу обов`язок щодо відшкодування завданих збитків. Крім того, позивач стверджує, що висновок експерта №3005/1 від 07.07.2023 відповідає вимогам господарського процесуального законодавства.

09.07.2025 Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позов, в якому відповідач-2 позовні вимоги не визнає, так як вважає їх безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Так, відповідач-2 стверджує, що судового рішення, яким би дії слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області були визнані незаконними не існує. При цьому, звернення позивача зі скаргами на дії або бездіяльність слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області до суду в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому збитків. Крім того, належне позивачу майно - колоди дубу у кількості 118 штук та транспортний засіб КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, зеленого кольору, р.н. НОМЕР_1 , повернуто. Відповідач-2 вважає, що особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, у цій справі є Державне підприємство "Волинський військовий лісгосп" як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. До того ж відповідач-2 звертає увагу суду, що відповідно до протоколу обшуку від 13.05.2021 слідчий групи слідчих ГСУ НПУ Харкевич А.М. зазначив, що транспортний засіб КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором під час проведення обшуку вже мав наявні пошкодження лакофарбового покриття. До того ж відповідач-2, посилаючись на повернення 19.08.2022 позивачу свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів вантажного автомобіля марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , та вантажного автомобіля марки MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , і ключів в одному комплекті, вважає, що сам позивач не був зацікавлений в поверненні зазначених транспортних засобів, оскільки перешкод у Головного управління Національної поліції в Рівненській області у вчиненні дій щодо повернення автомобілів раніше, ніж у червні 2023 року, не було. При цьому, відповідач-2 стверджує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що погіршення технічного та експлуатаційного стану транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, р.н. НОМЕР_1 , виникло саме внаслідок його неналежного зберігання Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області. Головне управління Національної поліції в Рівненській області ГУНП в Рівненській області вважає, що заявлені представником позивача - адвокатом Топольським В.М. 32 000 грн витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірними витратами, з огляду на складність вказаної справи та обсягу виконаних робіт.

14.07.2025 Національною поліцією України сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позов, в якому відповідач-1 заперечує проти позову та вказує, що ГСУ НПУ в період із 09.07.2020 до 22.02.2023 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України. 22.02.2023 постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора проведення досудового розслідування доручено слідчим СУ ГУНП в Рівненській області. Коренчук А.А. на час проведення досудового розслідування слідчими ГСУ НПУ мав процесуальний статус свідка у вказаному кримінальному провадженні, а також особи, права та законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. 12.05.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа №757/21323/21-к) проведений обшук за місцем знаходження складу, на якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП Коренчук А.А. Під час проведення обшуку, виявлено та вилучено 118 колод дубу, без маркування та бірок, які того ж дня були переміщені та передані на зберігання до ДП "Костопільський військовий лісгосп", який є суміжною територією із місцем вилучення колод та передані назберігання службовій особі вказаного підприємства. Службовими особами ДП "Костопільський військовий лісгосп" забезпечені аналогічні умови зберігання переданої деревини, як вона зберігалася Коренчуком А.А. до моменту вилучення. Відповідач-1 підтверджує, що до органу досудового розслідування надходили клопотання представника Коренчука А.А. про повернення вилученого майна, однак рішення про його повернення не приймалися, у зв`язку із ненадходженням до Головного слідчого управління із суду ухвали про скасування арешту майна. Також відповідач-1 повідомив, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2021 у справі №757/42687/21-к, якою зобов`язано слідчого ГСУ НПУ Орлова Д. С. або інших слідчих, які входять до слідчої групи у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020 повернути Коренчуку А.А. , тимчасово вилучене майно, зокрема транспортний засіб КАМАЗ 4310, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконувалась, оскільки Печерським районним судом міста Києва не було розглянуто заяву про роз`яснення судового за час проведення досудового розслідування кримінального провадження. Відповідач-1 вважає, що долучені позивачем відомості щодо придбання деревини (у т.ч. товаро-транспортні накладні та висновок експерта) не підтверджують завдання позивачу збитків, оскільки як зафіксовано відповідно до ухвал суду вилучалась деревина саме без маркування та бірок а також і повернута власнику без маркування та бірок. Також відповідач-1 вказує, що відомості щодо закупівлі деталей автомобіля (здійснені у наступному місяці після повернення транспортного засобу власнику) лише констатують сам факт такої закупівлі, але ніяк не встановлення їх на вказаний транспортний засіб, та головне не підтверджують/не встановлюють будь-якої причини яка слугувала такій закупівлі. При цьому, відповідач-1 зазначає, що відповідно до протоколу обшуку від 13.05.2021 було виявлено, що спірний транспортний засіб вже мав наявні пошкодження лакофарбового покриття. Відповідач-1 стверджує, що звернення позивача до суду з відповідними скаргами на бездіяльність слідчих в порядку статті 303 КПК України свідчить про реалізацію права останнього на оскарження процесуальної діяльності слідчих, передбаченого статтею 303 КПК України, а винесення ухвали за результатами розгляду такої скарги - є наслідком судового контролю за діяльністю органів прокуратури і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України. Національна поліція України вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння Національною поліцією України матеріальної шкоди (збитків). А тому, зазначене, а також відсутність причинного зв`язку між спричиненою шкодою і протиправним діянням НПУ, позовні вимоги про відшкодування заподіяних збитків необґрунтовані, а отже і вимоги до Національної поліції України не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач-1 вказує, що ФОП Коренчуком А.А. не конкретизовано з чого представник виходив зазначаючи такий розмір, не вказано погодинний розмір або інші критерії визначення такого виду послуги. Крім того, відповідач-1 вказує, що представник позивача долучає частину клопотань, в яких він був представником заявника, тобто якому відомо про відповідні обставини справи, що не складало труднощів і значного часу у їх з`ясуванні, зазначені про них у позові та долучені до нього.

15.07.2025 Державним підприємством "Волинський військовий лісгосп" сформовано в системі "Електронний суд" пояснення, в яких третя особа зазначає, що після ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022, якою було зобов`язано повернути майно Коренчуку А.А. , слідчими ГСУ НП України та слідчим управлінням НП в Рівненській області, до 02.06.2023 року незаконно утримували майно Коренчука А.А. упродовж 16 місяців, що призвело до спричинення збитків Коренчуку А.А . Однак у прохальній частині позовної заяви третя особа просить суд в задоволені позову Коренчука Андрія Арнольдовича , а саме до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ДП "Волинський військовий лісгосп" відмовити.

16.07.2025 Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив відповідача-2, в якій позивач вказує, що позовна вимога не стосується безпосереднього визнання дій слідчих незаконними чи скасування будь-яких процесуальних рішень. Предметом спору є неналежне зберігання вилученого майна, що є обов`язком органу досудового розслідування відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Позивач вказує, що обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством. Проте всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, попри наявність ухвал слідчих суддів про повернення тимчасово вилученого майна, зокрема деревини дуба у кількості 118 колод та вантажного автомобіля марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, р.н. НОМЕР_1 , у період з 12.05.2021 по 22.02.2023 відповідальними службовими особами Головного слідчого управління Національної поліції України, а в подальшому з 22.02.2023 по 02.06.2023 відповідальними службовими особами Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області не забезпечено належне зберігання вилученого у ФОП Коренчука А.А. майна, що призвело до значного погіршення його фізичних та вартісних характеристик. Позивач вказує, що посилання на відсутність судового рішення про незаконність дій слідчих не спростовує позовні вимоги і не свідчить про їх безпідставність чи необґрунтованість. Згідно пункту 2 цієї постанови речові докази повинні були зберігатися при матеріалах кримінального провадження, однак вилучені під час обшуку колоди дуба зберігалися на території третьої особи. Позивач вважає, що саме слідчий орган є відповідальною особою за зберігання речей, які тимчасово вилучені, незважаючи на те, кому саме на відповідальне зберігання передано майно, а не ДП "Костопільський військовий лісгосп", у подальшому ДП "Волинський військовий лісгосп". До того ж позивач зазначає, що звертався до судів із скаргами на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна (у відповідності до ст. 303 ч. 1 п. 1 КПК України).

18.07.2025 через систему "Електронний суд" від Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій позивач вказує, що з метою повернення належного йому майна, неодноразово, а саме: 21.02.2022, 28.04.2022, 25.07.2022, 12.10.2022 засобами поштового зв`язку на адресу Офісу Генерального прокурора, ГСУ НП України надсилалися письмові клопотання із долученням ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 по справі №757/41196/21-к про скасування арешту майна. На думку позивача, бездіяльність відповідальних службових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області є прямим порушенням вимог ст. 169 КПК України та покладають на державу обов`язок щодо відшкодування завданих збитків.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 22.07.2025 долучено подані учасниками справи заяви по суті спору до матеріалів справи; встановлено відповідачу-1 строк для подачі заперечень на відзив на позов - до кінця тижня; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.08.2025.

28.07.2025 через систему "Електронний суд" від Національної поліції України надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач-1 вказує, що ухвалою Київського апеляційного суду від 26.07.2021 ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2021, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001161 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, яке було вилучене 12.05.2021 під час обшуку, на колоди дубу у кількості 118 штук, без маркування та бирок, - залишено без змін, а апеляційну скаргу адвоката, подану в інтересах позивача - без задоволення. Також відповідач-1 повідомив, що позивачем окремо двічі подавались клопотання до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001161, а саме на колоди дубу у кількості 118 штук, без маркування та бірок. З наслідками розгляду вказаних клопотань ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №757/42591/21-к та від 30.11.2021 у справі №757/42688/21-к відмовлено.

01.08.2025 через систему "Електронний суд" від Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича надійшли додаткові пояснення, в яких позивач вказує, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Бусик О.Л. від 04.02.2022 по справі №757/41196/21-к прийнято рішення скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Григоренко І.В. від 18.05.2021 по справі №757/25753/21-к. Позивач вказує, що з метою реалізації ухвали суду про скасування арешту у період з лютого по жовтень 2022 року ним неодноразово направлялись відповідні письмові клопотання до Офісу Генерального прокурора України, однак жодної реакції отримано не було.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 закрито підготовче провадження у справі №910/7872/25; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку письмового провадження; призначено розгляд справи по суті на 18.09.2025.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 запропоновано сторонам надати пояснення щодо обставин залишення спірним автомобілем території, на якій він зберігався, а також щодо можливості у разі простою такого автомобіля виникнення спірних недоліків; запропоновано відповідачу-2 надати пояснення щодо обставин на які посилається позивач, а саме: неможливість отримання автомобіля з ключами без відповідного листа слідчого; встановлено строк для надання пояснень - 2 тижні; відкладено судове засідання на 09.10.2025.

09.10.2025 Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про долучення доказів на виконання протокольної ухвали суду від 18.09.2025.

В судове засідання 09.10.2025 з`явились позивач та його представник, представники відповідачів 1, 2 і третьої особи, надали пояснення по суті спору, за змістом яких сторона позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, представники відповідачів 1,2 проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позовних вимог, третя особа поклалась на розсуд суду щодо вирішення спору.

Державна казначейська служба України явку свого представника в судове засідання, призначене на 09.10.2025 не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, згідно якого ухвала суду від 19.09.2025 про повідомлення місця, дати та часу засідання була доставлена до електронного кабінету Державної казначейської служби України 22.09.2025 о 15 год. 44 хв., про що було отримано інформацію судом 22.09.2025 о 16 год. 28 хв.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, ухвала суду від 19.09.2025 вручена відповідачу-3 22.09.2025, а відтак останній був належним чином повідомлений про призначене на 09.10.2025 судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вказані приписи господарського процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи №910/7872/25 по суті за відсутності представника Державної казначейської служби України.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 долучено подані пояснення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09.10.2025 судом завершено розгляд справи №910/7872/25 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача 1, 2 та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Головним слідчим управлінням Національної поліції України в період із 09.07.2020 до 22.02.2023 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України.

12.05.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.04.2021 по справі №757/21323/21-к за місцем здійснення господарської діяльності Коренчука А.А. за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Тургенєва, 4, старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Якубовським Д.Ю. за участю заступника начальника відділу державного екологічного нагляду природно-заповідного фонду лісів та рослинного природного середовища у Хмельницькій області Кирилюка І.І., інженера з лісових ресурсів ДП "Костопільське лісове господарство" Лустюка Т.В., старшого оперуповноваженого Львівського УВБ Березки Л.М., оперуповноваженого Рівненського УВБ Соколова В.О., оперуповноваженого ДВБ НП України Свереди І.З., старшого оперуповноваженого в ОВС ДВБ НП України Крутася Д.О., працівника Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича Редкодубського Б.М. проведено обшук, за результатами якого було вилучене майно, а саме: 118 колод дубової деревини, різної довжини, діаметру та класу, зокрема, колоди дуба класу D різної довжини та діаметру кількістю 87 шт., колоди класу С різної довжини та діаметру - 26 шт., та колоди класу В різної довжини та діаметру - 5 шт., що підтверджується протоколом обшуку від 12.05.2021.

Вказані вилучені колоди того ж дня за допомогою транспортних засобів переміщені для тимчасового зберігання на територію ДП "Костопільський військовий лісгосп", що за адресою: вул. Тургенєва, 2а м. Костопіль Рівненська область, про що слідчим складений акт приймання-передачі вилученого майна.

В подальшому дані 118 колод дубової деревини були передані на зберігання третій особі.

13.05.2021 старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ Орловим Д. С. винесена постанова про визнання вилученого 12.05.2021 під час проведення обшуку за адресою: Рівненська область, м. Костопіль, вул. Тургенєва, 4 майна - речовими доказами у кримінальному провадженні №0001161.

13.05.2021 прокурором другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора до Печерського районного суду міста Києва подане клопотання про арешт вилучених колод дубу.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №757/25753/21-к накладено арешт у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020 на майно, а саме - на колоди дубу у кількості 118 штук, без маркування та бірок, вилучене 12.05.2021 під час обшуку за місцем знаходження складу, де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП Коренчук А.А., за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 по справі №757/41196/21-к арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2021 по справі №757/25753/21-к, скасовано; зобов`язано слідчого або слідчих групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування, а також прокурорів Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020 за ч. 4 ст.246 Кримінального кодексу України, повернути вилучене майно Коренчуку А.А., а саме: колоди дубу у кількості 118 штук, без маркування та бірок.

З метою повернення колод дубу у кількості 118 штук 21.02.2022, 28.04.2022, 25.07.2022, 12.10.2022 Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович засобами поштового зв`язку на адресу Офісу Генерального прокурора, ГСУ НП України надсилав письмові клопотання із долученням вказаної ухвали про повернення вилученого майна, що належить Коренчуку А.А.

Крім того, в межах кримінального провадження №0001161 від 26.06.2020 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.04.2021 під час проведення обшуку 13.05.2021 слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Орловим Д.С. було вилучено вантажний автомобіль марки КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, товарно-транспортні накладні на 6 арк. Також в межах цього кримінального провадження по справі №757/21068/21-к на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.04.2021 під час проведення обшуку 14.05.2021 було вилучено вантажний автомобіль марки MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, ключі в одному комплекті.

Вилучені вантажні автомобілі КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , належать Коренчуку А.А.

Вилучені транспортні засоби за вказівкою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Орлова Д.С. були тимчасово поміщені на територію Відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції (м. Костопіль) за адресою: вул. Коперніка, 15 м. Костопіль Рівненська область.

Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 по справі №757/42687/21-к зобов`язано слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Орлова Д.С. та/або інших слідчих, які входять до слідчої групи у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020, негайно повернути Коренчуку А.А., тимчасово вилучене майно, зокрема вантажний автомобіль КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, вантажний автомобіль MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль, ключі в одному комплекті

30.08.2021 з метою виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2021 по справі №757/42687/21-к та повернення тимчасово вилученого майна власнику позивачем було надіслано до Головного слідчого управління Національної поліції України копію вказаної ухвали разом із клопотанням про виконання даної ухвали та повернення майна власнику.

19.08.2022 слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Орловим Д.С. було повернуто Коренчуку А.А. свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів автомобіля КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , товарно-транспортні накладні на 6 арк., ключі в одному комплекті.

Позивач стверджує, що вилучені транспортні засоби фактично не було повернуто.

28.11.2022 Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович направив до Печерського районного суду міста Києва скаргу на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

22.02.2023 постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора проведення досудового розслідування доручено слідчим СУ ГУНП в Рівненській області.

25.04.2023 Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович направив до Рівненського міського суду скаргу на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, обґрунтовану тим, що упродовж тривалого часу ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022 по справі №757/41196/21-к щодо повернення вилучених колод дуба у кількості 118 штук та спірних автомобілів не виконувалася.

02.06.2023 за погодженням із слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України, працівниками Волинського військового лісгоспу колоди дубу у кількості 118 штук без маркування та бірок були повернуті Фізичній особі-підприємцю Коренчуку А.А.

Також у червні 2023 року ФОП Коренчуку А.А. було повернуто автомобілі КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позивач стверджує, що після повернення колоди дубу у кількості 118 штук Фізичною особою-підприємцем Коренчуком А.А. було виявлено, що деревина, яка була передана слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України на відповідальне зберігання ДП "Костопільський військовий лісгосп" та в подальшому зберігалася у ДП "Волинський військовий лісгосп", значно пошкоджена та її не можна в подальшому використовувати в господарській діяльності, про що 02.06.2023 Фізична особа-підприємець Коренчук А.А. письмово повідомив директора ДП "Волинський військовий лісгосп".

Крім того позивач стверджує, що ним було виявлено, що транспортний засобів КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , в непридатному технічному стані для його експлуатації через корозію металевих деталей, зношення гумових елементів, всихання мастил і охолоджувальних рідин. Позивач стверджує, що з метою приведення транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , у технічно справний стан та належний зовнішній вигляд, забезпечення надійності, економічності, безпеки руху та екологічної безпеки, Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович вимушений був здійснити капітальний ремонт автомобіля на загальну сум 363 834,00 грн.

Також позивач вказував на необхідності заміни АКБ на автомобілі MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , яка вийшла із ладу через тривалий простій автомобіля.

Спір у справі стосується заподіяння шкоди позивачу у вигляді виходу з ладу арештованих транспортних засобів та знецінення внаслідок гниття арештованих колод дубу, зумовлене вилученням майна в межах досудового розслідування та тривалим його не поверненням після скасування арешту слідчим суддею.

Норми законодавства, якими керується суд.

Конституція України:

- стаття 41 - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

- стаття 55 - права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кримінально процесуальний кодексу України:

- частина четверта статті 100 - у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу, вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа, вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

- частина 1 статті 167 - тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

- частина 1 статті 169 - тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

- частина 3 статті 169 - слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

- частина 1 статті 170 - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

- частина 1 статті 174 - підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

- стаття 175 - ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Цивільний кодексу України:

- частина перша статті 15 - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання..

- частина друга статті 16 - відшкодування шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом.

- частини перша, друга, сьома статті 1176 - шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»:

- преамбула - шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону.

- пункт 1 частини першої статті 1 - підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

- пунктом 1-1 статті 2 - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

- пункт 2 та 5 статті 3 - у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

- частина друга статті 4 - майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

Постанова Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104, якою затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження, затверджений (надалі - Порядок):

- пункт 5 - умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

- пункт 27 схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

- пункт 28 - речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затверджена спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 №51/401/649/471/23/125 (надалі - Інструкція):

- пункту 12 - під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).

- пункт 14 - відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді.

- пункту 33 - забороняється розміщення на зберігання речових доказів та інших об`єктів в умовах і стані, що може призвести до їх пошкодження та неможливості подальшого дослідження та використання як доказів. У разі необхідності повинні вживатися невідкладні заходи щодо приведення вилучених об`єктів у стан, який дозволяє їх подальше зберігання.

- пункт 35 - вилучені товари і продукція, а також майно, які можуть швидко псуватися, втратити свою вартість у зв`язку з моральним старінням, зберігання яких утруднено або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких прирівнюються до їх вартості і не можуть бути повернуті власнику, негайно після вилучення, огляду, проведення необхідних досліджень і перевірки їх якості органами Державної інспекції по якості товарів (або органами санітарного нагляду) передаються спеціально виділеним підприємствам для реалізації в порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема з дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 N 1340 ( 1340-98-п ) "Про порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним" (протягом терміну чинності зазначеного нормативного акту).

- пункт 41 - майно, на яке накладено арешт, передається згідно з рішенням слідчого, прокурора та суду, виходячи з конкретних обставин та інтересів справи, на зберігання представникові територіальної держадміністрації або житлово-експлуатаційної організації, державної служби охорони органів внутрішніх справ, а також організації, якій завдані збитки, або власникові цього майна чи його родичу, якому роз`яснюється його відповідальність за зберігання прийнятого майна, про що у нього відбирається розписка. У разі необхідності майно, на яке накладено арешт, може бути вилучене.

- пункт 60 - речові докази та інше майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем. Про можливість отримання зацікавленими особами вилучених у них предметів та цінностей їм повідомляється письмово, копія повідомлення долучається до кримінальної справи.

- пункт 82 - прокурори, начальники слідчих підрозділів, начальники органів дізнання, керівники апаратів судів, за обов`язковою участю особи, відповідальної за збереження речових доказів, зобов`язані не рідше одного разу на рік перевіряти стан та умови зберігання речових доказів, правильність ведення документів по їх прийому, обліку, передачі відповідно до цієї Інструкції.

- пункт 83 - за результатами перевірки складається акт, що надсилається керівникам вищого рівня прокуратур, слідчих підрозділів, органів дізнання та керівникам апаратів вищестоящих судів, які зобов`язані вживати заходів до обладнання спеціальних приміщень і сховищ для речових доказів, цінностей та іншого майна, вимагати забезпечення належних умов їх зберігання.

- пункт 86 - у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України №6/5, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України №41 від 04 березня 1996 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за №106/1131). Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.

Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (надалі - Положення про застосування Закону №266/94-ВР):

- абзаци 1, 2, 16 пункту 14 - відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. Пересилка або доставка майна проводиться також за рахунок цих органів. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Оцінка суду.

Позивач стверджує, що порушено його право власності, яке зумовлене вилученням в межах кримінального провадження належних йому колод дубу та двох транспортних засобів. Вказує, що Державою не було забезпечено належні умови зберігання колод дубу та тривалий час не було повернуто деревину після скасування арештів, що призвело до істотного погіршення якості деревини та її знецінення. Аналогічним чином вказує на неналежний для експлуатації технічний стан автомобіля КАМАЗ, що був зумовлений неналежним його зберіганням та тривалим його простоєм, та необхідність заміни АКБ на автомобілі MAN, яка вийгла з ладу через тривалий простій автомобіля.

Держава в особі відповідачів визнає, що майно було вилучено в межах обшуку та на законних підставах арештовано слідчим суддею.

В свою чергу відповідач-1 заперечує проти позову та вказує, що рішення про повернення майна не приймалися, у зв`язку із ненадходженням до Головного слідчого управління із суду ухвали про скасування арешту майна. Також відповідач-1 повідомив, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2021 у справі №757/42687/21-к, якою зобов`язано слідчого ГСУ НПУ Орлова Д. С. або інших слідчих, які входять до слідчої групи у кримінальному провадженні №0001161 від 26.06.2020 повернути Коренчуку А.А. , тимчасово вилучене майно, зокрема спірні транспортні засоби, не виконувалась, оскільки Печерським районним судом міста Києва не було розглянуто заяву про роз`яснення судового за час проведення досудового розслідування кримінального провадження. Відповідач-1 вважає, що долучені позивачем відомості щодо придбання деревини та ремонту спірного автомобіля не підтверджують завдання позивачу збитків, в той час як спірний транспортний засіб вже мав наявні пошкодження лакофарбового покриття при його вилученні.

Відповідач-2 заперечує проти позову та вказує, що судового рішення, яким би дії слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області були визнані незаконними не існує. Відповідач-2 вважає, що особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, у цій справі є Державне підприємство "Волинський військовий лісгосп" як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. При цьому, відповідач-2 стверджує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що погіршення технічного та експлуатаційного стану транспортних засобів, виникло саме внаслідок його неналежного зберігання Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області.

Відповідач-3 заперечує проти позовних вимог та вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування збитків в сумі 568 222,28 грн є необґрунтованими й не підлягають задоволенню, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується завдання ФОП Коренчуку А.А. збитків у вказаній сумі. При цьому відповідач-3 вказує, що на сьогоднішній день не існує жодного судового рішення, яким би дії слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Рівненській області або Казначейства були визнані незаконними.

Третя особа спочатку вказувало, що після ухвали Печерського районного суду міста Києва від 04.02.2022, якою було зобов`язано повернути майно Коренчуку А.А. , слідчими ГСУ НП України та слідчим управлінням НП в Рівненській області, до 02.06.2023 незаконно утримували майно Коренчука А.А. упродовж 16 місяців, що призвело до спричинення збитків Коренчуку А.А . Проте в подальшому третя особа при наданні усних пояснень у засіданнях змінила свою позицію.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини другої статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків унаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (утрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Згідно усталеної судової практики (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 та постанов Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №924/814/21, від 10.02.2022 у справі №910/18993/20) зазначено, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Загальні принципи щодо втручання у мирне володіння майном були наведені, наприклад, у справі "Кривенький проти України" (Kryvenkyy v. Ukraine), заява №43768/07, пункт 42, від 16.02.2017). Суд повинен оцінити, чи було втручання законним, відповідало суспільним інтересам, і переслідувало законну мету за допомогою засобів, розумно пропорційних меті, яку прагнули досягти.

Час позбавлення позивача його майна можна умовно поділити на періоди:

- вилучення майна під час обшуку та протягом строку дії ухвали слідчого судді про арешт майна (колод дубу - з 12.05.2021 по 04.02.2022, автомобіля - з 12.05.2021 по 20.08.2021);

- з моменту скасування арешту слідчим суддею до моменту його повернення (колод дубу з 04.02.2022 по 02.06.2023, автомобіля - з 20.08.2021 по червень 2023 року).

За змістом статей 100, 167 Кримінального процесуального кодексу України, пунктів 5, 27, 28 Порядку №1104 первісно втручання у мирне володіння майном позивача було законним, а його арешт здійснено на підставі ухвали слідчого судді.

Вилучення такого майна у власника покладає на Державу обов`язок забезпечувати схоронність такого майна (детально дії Держави в залежності від виду майна відображені у Порядку №1104), тобто відноситися як до власного, проявляючи належну турботу та обачність, здійснюючи періодичну перевірку стану такого майна (пункти 82, 83 Інструкції).

Ухвалами слідчого судді від 20.08.2021 та від 04.02.2022 скасовано арешт з спірних транспортних засобів та колод дуба, що зумовлювало обов`язок слідчого (ч. 3 ст. 169 Кримінального процесуального кодексу України) негайно - на наступний день після отримання таких судових рішень вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Суть такого виконання полягає у поверненні майна позивачу. Таке виконання викликає питання ким і за чий рахунок має бути здійснено повернення майна у випадках, коли вилучено майно було переміщено органом досудового розслідування під час вилучення на значні відстані. Держава не може покликатися на подібний випадок, адже майно тривалий час після постановлення ухвал про повернення майна знаходилося на території ДП, біля складу позивача, а транспортні засоби - також біля місця проживання позивача.

Попри наведене, фактично автомобілі були повернуті позивачу майже через 22 місяці після постановлення ухвали суду від 20.08.2021 про зобов`язання слідчого органу їх повернути, а колоди дубу були повернуті Коренчуку А.А. через 14 місяців після постановлення ухвали суду від 04.02.2022 про скасування арешту такого майна та зобов`язання слідчого органу їх повернути.

Поведінка позивача (в тому числі неодноразову звернення до правоохоронних органів із заявами та до суду із скаргами на дії (бездіяльність) слідчих) свідчить про його добросовісне намагання одержати майно, яке не було реалізоване через небажання Держави в особі своїх органів повернути таке майно. Відповідні звернення позивача до органів державної влади із скаргами та заявами також нівелюють доводи відповідача-2 про незацікавленість ФОП Коренчука А.А. у поверненні спірного майна.

Суду складно пояснити в чому полягав інтерес Держави, утримувати колод дубу та/або належні позивачу автомобілі, що зберігалися під відкритим небом та щоденно зіштовхувалися із шкідливим впливом атмосферних опадів, після скасування такого арешту слідчим суддею.

Відповідач-1 передав кримінальне провадження відповідачу-2, а останній не виконував ухвалу слідчого судді через зазначення про зобов`язання відповідача-1 повернути майно, а не відповідача-2. Наведене зумовило необхідність подання позивачем численних скарг та заяв.

Ухвала слідчого судді про скасування арешту та зобов`язання повернути арештоване майно згідно ст. 169 Кримінального процесуального кодексу України зумовлювало таке зобов`язання органу досудового розслідування, який розслідує відповідне кримінальне провадження, безвідносно до передачі провадження між різними відділами поліції. Відповідач-1 віддав позивачу ключі та технічні паспорти на автомобілі, а за місцем зберігання від позивача, крім ухвали слідчого судді, вимагали лист слідчого.

У контексті зазначеного суд доходить висновку, що мало місце втручання у право власності позивача через неможливість тривалий час користуватися належною йому власністю, за наявності рішення слідчого судді про таке повернення і відсутності ефективних способів відновлення свого права.

За змістом сутності та наслідків тимчасового вилучення майна в межах Кримінального процесуального кодексу України, що підтверджується Положенням та Інструкцією Держава відповідальна за збереження майна до моменту його повернення власнику, якщо не доведе, що власник безпідставно ухилявся від одержання майна і це зумовило заподіяння шкоди. Фактів ухилення власника від одержання тимчасово вилученого майна у межах даної справи судом не встановлено.

Таким чином, пошкодження майна у першому періоді (за час дії арешту майна) чи у другому періоді (після скасування арешту до фактичного його одержання позивачем) не має особливого значення в аспекті відповідальності Держави за незабезпечення його схоронності.

Судом на підставі Висновку експерта №3005/1 від 07.07.2023, який не спростований відповідачами, встановлено, що з моменту вилучення деревини, її вартість через неналежні умови зберігання зменшилася.

За будь-яке пошкодження чи негативну зміну вартості через неналежні умови зберігання несе Держава, адже за переліченого нормативного регулювання тимчасове вилучення майна і наступного скасування арешту у жодному разі не має призводити до позбавлення власника вартості такого майна.

Держава у такому разі має забезпечити належні умови зберігання майна або реалізувати його, якщо не можливо зберегти вартість майна під час зберігання (та зберігати кошти від продажу).

Відповідачі не навели об`єктивних обставин, які виключають відповідальність Держави за зменшення вартості деревини в результаті зберігання, а посилання на неналежні дії третьої особи не мають значення для вирішення даного спору. Саме слідство визначило і залучило зберігача, а тому належність/неналежність умов зберігання ним не впливає на правовідносини Держави і власника вилученого майна.

Доводи відповідачів про те, що Висновок експерта №3005/1 від 07.07.2023 є неналежним доказом у справі судом відхиляються оскільки обґрунтованих заперечень щодо такого висновку відповідачами не подано, в тому числі не спростовано визначеного експертом знецінення вартості колод дуба (хоча для будь-якої особи очевидно, що тривале зберігання деревини тим більше на відкритій місцевості безумовно шкодить якості такої деревини).

За змістом Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" має місце а) порушення умов зберігання тимчасово вилученого товару, б) незаконні дії органу досудового розслідування у вигляді бездіяльності щодо виконання ухвали слідчого судді про скасування арешту з майна, що є підставою для покладення на державу відповідальності за заподіяні майну позивача пошкодження.

Визначаючи розмір спричиненої шкоди, в частині колод дубу, суд виходить із доведеного факту (в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні) їх придбання за ціною 240 548,28 (свіжа деревина без ознак пошкоджень) та визначеного у Висновку експерта №3005/1 від 07.07.2023 розміру їх вартості після повернення із зберігання 36 160,00 грн. В цій частині розмір шкоди становить різницю між наведеними вартостями.

В частині транспортного засобу MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 , мова йде про заміну АКБ, що судом не ставиться під сумнів, враховуючи загальновідомі обставини виходу із ладу АКБ через невикористання та не зарядження їх від струму генератора автомобіля. Знаходження АКБ на дворі непрацюючого два роки автомобіля призвело до втрати таким майном своїх властивостей та потребі в заміні.

В частині транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , позивач вказує необхідність проведення ремонтних робіт для приведення технічного стану цього автомобіля до придатного для експлуатації. Пояснює це тим, що транспортний засіб заїхав на майданчик поліції своїм ходом, а при забиранні - не завівся. Після обстеження виявилася необхідність у заміні частини деталей та проведенні ремонту цього автомобіля. Це пояснює технічними особливостями автомобіля КАМАЗ, зумовленими простоєм.

За загальним правилом (як з деревиною) для ідеального доведення розміру шкоди необхідно визначити різницю знецінення, а для цього потрібна не тільки технічний стан і вартість ТЗ на момент повернення, а й його стан на момент вилучення.

Разом із цим, суд розуміє неможливість позивача довести такий стан на момент вилучення, адже це відбувається під час спонтанної слідчої дії - обушку, в результаті якого позивач тимчасово позбавляється своєї власності і як наслідком права доступу до нього з метою оцінки технічного стану. Відтак, суд не може вимагати від позивача надання такого доказу, одержання якого за нормальних умов не є можливим.

Позивачем доведено виконання ремонтних робіт та закупівлю деталей транспортного засобу КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , актами здачі-приймання робіт, рахунками-фактури та видатковими накладними. При цьому позивачем також надано 09.10.2025 докази експлуатації цього автомобіля в рамках господарської діяльності ФОП Коренчука А.А. напередодні його вилучення (звіти про використання пального за квітень 2021 року, товарно-транспортні накладні, шляхові листи). Таким чином, позивачем доведено, що даний автомобіль був придатним до використання і використовувався безпосередньо перед його вилученням. Натомість відповідач-2 після перерви в судовому засіданні, оголошеної в тому числі для пошуку відповіді на запитання суду щодо стану ТЗ при його одержанні, послався на те, що ніхто у відділку не пам`ятає цього.

Суд відхиляє посилання відповідача-2 на текст в акті повернення (журналі) про відсутність претензій до відділу, як такий, що не відображає реального стану речей, оскільки загальновідомою є обставина, що дана теза є технічною вимогою поліції для одержання доступу до ТЗ та є передумовою для отримання листа слідчого для забирання його із відділку (стоянки). Крім того, навіть якщо припустити, що на момент забирання автомобіля власнику могла бути не очевидною наявність його несправного технічного стану, це не виключає можливості виявлення таких дефектів після огляду цього автомобіля на станції технічного обслуговування.

У будь-якому разі встановлене втручання Держави у мирне володіння позивачем майном не має створювати для позивача додатковий тягар у доведенні обставин заподіяння йому шкоди, а суд не вбачає у заявленому розмірі шкоди будь-яких зловживань позивача.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 30.06.2022 у справі №927/774/20 та 22.02.2022 у справі №904/6293/20).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), враховуючи суть заявленого ремонту з урахуванням тривалості простою транспортних засобів, судом приймаються до розгляду надані позивачем докази як належні та допустимі, що підтверджують заподіяння шкоди щодо автомобілів КАМАЗ 4310 з краном-маніпулятором, державний номерний знак НОМЕР_1 , та MAN TGX 26440, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

За приписами пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З огляду на вказані приписи Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками та набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка самої держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (див. постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 15.02.2022 у справі №910/6175/19, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Отже, помилковим є розмежування відповідальності держави як боржника у деліктних правовідносинах щодо відшкодування завданої нею шкоди у розмірі, підтвердженому в судовому рішенні, та відповідальності органу державної влади, який це рішення виконує. Органи державної влади, зокрема органи поліції, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Національна поліція України, Головне управління Національної поліції України в Рівненській області, (дії / бездіяльність посадових особіб яких призвела до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позивачем протиправної поведінки держави в особі її органів (незабезпечення збереження вилученого майна, безпідставне його утримання протягом десятків місяців всупереч ухвалам суду, які зобов`язали слідчий орган повернути позивачу таке майно); розміру шкоду (розмір суми знецінення колод дубу та вартість робіт по ремонту спірних автомобілів) та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів 1, 2 і збитками (неналежне та безпідставне тривале утримання майна, внаслідок якого спірне майно знецінилось та вийшло з ладу).

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин позов Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича про стягнення збитків у розмірі 568 222,28 грн підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових втрат позивача.

За змістом частин 1 та 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю, то судовий збір підлягає покладенню на відповідача (яким в даному випадку є Держава Україна).

Згідно частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Так, позивачем до позову було долучено складений експертом Стециком Юрієм Михайловичем на замовлення ФОП Коренчука А.А. Висновок експерта №3005/1 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 07.07.2025. На вирішення експерту Стецику Юрію Михайловичу було поставлено, зокрема питання щодо ринкової вартості вилученої лісової продукції з деревини дуба у кількості 118 колод станом на дату огляду. Відповідь на дане питання входила до предмету доказування у даній справі.

Експертом Стециком Юрієм Михайловичем було проведено експертне дослідження, за наслідками якого було складено Висновок експерта №3005/1 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 07.07.2025, який був врахований судом під час вирішення даного спору.

За проведення судовим експертом Стециком Юрієм Михайловичем дослідження Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем було сплачено 15 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3696 від 07.06.2023.

Отже, сплачені Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем Стецику Юрію Михайловичу за проведення судової експертизи кошти у розмірі 15 000,00 грн є судовими витратами позивача, які у відповідності до приписів п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, кошти у розмірі 15 000,00 грн, сплачені позивачем за проведення Стециком Юрієм Михайловичем експертизи, у відповідності до приписів п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача (яким в даному випадку є Держава Україна) з огляду на задоволення позову повністю.

Позивачем також було заявлено до стягнення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У змісті позовної заяви Фізична особа-підприємець Коренчук Андрій Арнольдович виклав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач вказує, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн.

Представництво інтересів Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича в межах справи №910/7872/25 здійснювалось адвокатом Топольським Вадимом Миколайовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН №1717 від 13.08.2019) на підставі ордеру серії ВК №1167418 від 02.06.2025 та Договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 02.06.2025, укладеного Адвокатським бюро "Вадима Топольського" та Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем як клієнтом (надалі - Договір від 02.06.2025).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності до п. 1.1 Договору від 02.06.2025 у відповідності до даного Договору адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу та представляти інтереси клієнта у судах всіх інстанцій, а також в усіх державних і недержавних органах та структурах, філіях, представництвах, відділеннях, правоохоронних органах, митних органах, органах державної податкової служби, контролюючих органах, Міністерстві юстиції України, будь-яких центральних та місцевих органах виконавчої влади України, органах державної влади, установах, підприємствах і організаціях незалежно від форми власності з правом подання, особистого підпису і отримання будь-яких документів, брати участь у їх розгляді, надавати необхідні пояснення, отримувати відповіді та інші документи про результат розгляду запитів, заяв, скарг та інших документів Клієнта, перед будь-якими фізичними особами незалежно від їх громадянства з усіма правами, без обмежень (окрім зазначених в п. 2.4 даного Договору), які передбачені чинним процесуальним законодавством України, та іншими нормативно-правовими актами, Законами.

За умовами пунктів 4.1, 4.2 Договору від 02.06.2025 клієнт зобов`язується за надання правничої допомоги сплачувати адвокатському бюро плату, обумовлену даним Договором та Додатком 1 до нього. У випадку досягнення позитивного результату на користь клієнта, останній зобов`язується сплатити адвокатському бюро грошову винагороду, визначену даним Договором та Додатком 1 до даного Договору, якщо така винагорода визначалась.

16.06.2025 Адвокатським бюро "Вадима Топольського" та Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем складено акт про приймання-передачу наданих послуг, згідно якого адвокатським бюро надано, а клієнтом прийнято послуги на загальну суму 32 000,00 грн, а саме:

- підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій, формування юридичної позиції (10 годин) - 6 000,00 грн;

- формування позовної вимоги з урахуванням правової позиції клієнта, розрахунок суми позову, судових витрат, складання, оформлення і надсилання позовної заяви (18 годин) - 8 000,00 грн;

- складання інших документів: оформлення додатків до позовної заяви (копії документів, витяги) сплата судового збору, підготовка відповіді на відзив та додаткових пояснень (4 години) - 6 000,00 грн

- представництво інтересів позивача в Господарському суді міста Києва - 12 000 грн.

Вказані послуги правової допомоги були оплачені Фізичною особою-підприємцем Коренчуком Андрієм Арнольдовичем згідно платіжних інструкцій №4607 від 11.08.2025 на суму 2 000,00 грн та №4584 від 01.07.2025 на суму 30 000,00 грн.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

В свою чергу, у відзивах на позов відповідачі зазначали, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою і неспівмірною із складністю цієї справи, наданим обсягом послуг, витраченим часом на надання послуг, підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, зазначена справа не є складною, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося.

Однак суд не погоджується із доводами відповідачів та вважає, що з характер спірних правовідносин та обсяг доказів вказують на складність даної справи, а виконані адвокатським бюро роботи (надані послуги) були необхідними та розумними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача (яким в даному випадку є Держава Україна) у зв`язку з задоволенням позову повністю.

Керуючись статтями 13, 74, 79, 123, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Коренчука Андрія Арнольдовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) збитки у розмірі 568 222 (п`ятсот шістдесят вісім тисяч двісті двадцять дві) грн 28 коп., судовий збір у розмірі 6 818 (шість тисяч вісімсот вісімнадцять) грн 66 коп., відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) грн 00 коп. та витрати на оплату експертизи у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 03.11.2025.

Суддя Р.В. Бойко