ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" листопада 2025 р. Справа № 916/5313/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову (в порядку ст. 136-137 ГПК України) за вх.№2-1743/25 від 07.11.2025 та за вх.№2-1747/25 від 07.11.2025

у справі №916/5313/24

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

до відповідача: ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом Підприємство об`єднання громадян Ламвир Звенигородської районної громадської організації осіб з інвалідністю Успіх

про стягнення 238 212,48 грн.

та за зустрічним позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Підприємство об`єднання громадян Ламвир Звенигородської районної громадської організації осіб з інвалідністю Успіх

про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки

В С Т А Н О В И В:

Господарським судом Одеської області розглядається справа №916/5313/24 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом, - Підприємства об`єднання громадян Ламвир Звенигородської районної громадської організації осіб з інвалідністю Успіх, про стягнення 238 212,48 грн. та за зустрічним позовом: ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом, - Підприємства об`єднання громадян Ламвир Звенигородської районної громадської організації осіб з інвалідністю Успіх, про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки.

07.11.2025 за вх.№2-1743/25 господарським судом одержано клопотання про забезпечення зустрічного позову (в порядку ст. 136-137 ГПК України), в якому ОСОБА_1 просить суд вжити заходів до забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 ; заборонити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відступлення (продаж, передачу) будь-яким третім особам прав вимоги за:

- Кредитним договором № б/н від 09.02.2022, укладеним з ПОГ "ЛАМВИР";

- Договором поруки № POR416 від 07.02.2022, укладеним з ОСОБА_1 .

07.11.2025 за вх.№2-1747/25 господарським судом одержано клопотання про забезпечення зустрічного позову (в порядку ст. 136-137 ГПК України), в якому ОСОБА_1 просить суд вжити заходів до забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 ; заборонити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відступлення (продаж, передачу) будь-яким третім особам прав вимоги за:

- Кредитним договором № б/н від 09.02.2022, укладеним з ПОГ "ЛАМВИР";

- Договором поруки № POR416 від 07.02.2022, укладеним з ОСОБА_1 .

Вказані клопотання є ідентичними за змістом прохальної частини та схожими за обґрунтуванням.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову. Існує реальний ризик того, що АТ КБ «ПриватБанк», розуміючи високу ймовірність визнання цих договорів недійсними (особливо з огляду на дефекти повноважень підписанта), може відступити (продати) право вимоги за цими спірними договорами третім особам (колекторським компаніям) до ухвалення рішення судом. Якщо це станеться, Скаржнику доведеться ініціювати нові судові процеси проти нових кредиторів, що зробить рішення у цій справі про визнання договорів недійсними неефективним.

Відповідно до ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Згідно з п.3 ч.1 ст.138 ГПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права містяться у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21 та від 28.08.2023 у справі № 906/304/23.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, яка заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і ускладненням чи унеможливленням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.12.2021 у справі № 927/481/21.

Предметом зустрічного позову є визнання недійсними кредитного договору та договору поруки.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе прокурор (позивач) їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18.

Суд зауважує, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деякими визначеними в ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, як-то рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому таке судове рішення стає обов`язковим до виконання до його апеляційного перегляду.

Тобто інститут забезпечення позову є однією із гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, механізмом, який покликаний гарантувати у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав виконання майбутнього рішення суду та ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Відповідно до ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з висновком, який міститься у постанові Верховного суду від 11.01.2022 у справі № 640/18852/21, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії).

Відповідно до ст.ст.74,77,79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, на підтвердження застосування заходів забезпечення позову в даному випадку заявником мають бути надані докази існування реальної загрози, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Більш того, забезпечення позову має бути максимально обґрунтованим, тобто заявник повинен аргументувати, чому саме невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, без нових звернень до суду.

Так, звертаючись із відповідними клопотаннями про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 посилається лише на те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову, та на тре, що існує реальний ризик того, що АТ КБ «ПриватБанк» може відступити (продати) право вимоги за цими спірними договорами третім особам (колекторським компаніям) до ухвалення рішення судом, що в свою чергу призведе до ініціювання нових судових процесів проти нових кредиторів, що зробить рішення у цій справі про визнання договорів недійсними неефективним.

При цьому господарський суд зауважує, що за загальними засадами ведення господарської діяльності в Україні втручання в господарську діяльність суб`єктів господарювання з боку органів державної влади та їх посадових осіб не допускається.

Заборона втручання в господарську діяльність це правовий принцип, згідно з яким державні, громадські та інші органи не повинні втручатися в роботу суб`єктів господарювання, окрім випадків, передбачених законом. Це означає, що не можна перешкоджати законній господарській діяльності, вимагати припинити її, укласти чи не виконувати угоду, а також забороняється незаконно вилучати майно суб`єктів господарювання.

Вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснення відступлення прав вимоги за Кредитним договором № б/н від 09.02.2022 та Договором поруки №POR416 від 07.02.2022 є втручанням суду у внутрішньогосподарську діяльність суб`єкта господарювання, оскільки в такий спосіб кредитор позбавляється можливості вирішувати долю активів, розпорядження якими є складовою здійснення його господарської діяльності.

Водночас, відступлення права вимоги є одним із видів правонаступництва, тому новий кредитор фактично заміщує первісного у правовідносинах, а відтак, обсяг прав боржника не змінюється.

Відповідно до ч.1 ст.52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Отже, у разі відступлення Банком права вимоги за кредитним договором та договором поруки, в силу вимог ст.52 ГПК України відповідач за зустрічним позовом замінюється правонаступником, що в жодному випадку не призведе не неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за зустрічним позовом, без нових звернень до суду.

За таких обставин, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотань ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову (в порядку ст. 136-137 ГПК України) за вх.№2-1743/25 від 07.11.2025 та за вх.№2-1747/25 від 07.11.2025.

Керуючись ст. 136, ст. 137, ст. 140, ст.234 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотань про забезпечення зустрічного позову (в порядку ст. 136-137 ГПК України) за вх.№2-1743/25 від 07.11.2025 та за вх.№2-1747/25 від 07.11.2025 у справі №916/5313/24.

Ухвала набирає законної сили 10.11.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Повну ухвалу складено 10.11.2025.

Суддя Г.Є. Смелянець