УХВАЛА

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 910/7607/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 (колегія суддів: Яценко О. В., Коробенко Г. П., Хрипун О. О.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Виробничо-комерційна компанія "СТС" до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Проперті", Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлерс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Котранса" про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном та визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва постановлено окрему ухвалу від 22.10.2024, якою:

- зобов`язано Київську міську раду та Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (далі - "Київтранспарксервіс") усунути виявлені порушення щодо передачі в оренду суб`єктам господарювання під паркування земельних ділянок, які несформовані в розумінні Земельного кодексу України (далі - ЗК України) за відсутності проекту відведення земельних ділянок та порушення інших вимог цього Кодексу щодо порядку та форми передачі земельних ділянок в оренду;

- постановлено Київській міській раді та КП "Київтранспарксервіс" вжити заходів щодо недопущення укладання договорів оренди землі (названих договорами про надання майданчиків для експлуатацію, утримання та обслуговування чи з іншою назвою) під розміщення майданчиків для паркування транспортних засобів з порушенням вимоги ЗК України;

- встановлено строк для надання відповіді про вжиті ними заходи (або запланований план заходів) за наслідками розгляду даної окремої ухвали - один місяць з моменту її отримання.

Не погоджуючись із вказаною окремою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" (особа, яка не брала участі у справі) (далі - ТОВ "СЛ-Плюс") оскаржило таке судове рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник просив скасувати окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ТОВ "СЛ-Плюс" зазначило, що окрема ухвала Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 перешкоджає провадженню господарської діяльності скаржника, та як:

- між ТОВ "СЛ-Плюс" та КП "Київтранспарксервіс" укладено договори про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 01.12.2017 № ДНП-2017-12/32 та від 01.12.2017 № ДНП-2017-12/33 за умовами яких КП "Київтранспарксервіс" надає за плату ТОВ "СЛ-Плюс" право на організацію та експлуатацію місць для платного паркування транспортних засобів, а також спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів;

- строк дії вказаних договорів визначено до 31.12.2025;

- умовами цих договорів передбачено переважне право ТОВ "СЛ-Плюс" на укладення нових договорів про надання права на експлуатацію обумовлених "Фіксованих місць паркування", за умови належного виконання умов договорів, а також пролонгація цих договорів;

- маючи на меті продовжити дію вказаних договорів на тих же умовах на строк до 31.12.2028, ТОВ "СЛ-Плюс" надіслало КП "Київтранспарксервіс" лист від 02.07.2025 з відповідною пропозицією, у відповідь на яку КП "Київтранспарксервіс" листом від 04.07.2025 № 053/05-3689 повідомило про неможливість продовжити дію договорів у зв`язку з зобов`язаннями, покладеними на комунальне підприємство окремою ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2024, внаслідок яких діяльність КП "Київтранспарксервіс" в частині укладення договорів щодо передачі в експлуатацію спеціально обладнаних майданчиків для паркування, а також додаткових угод до них, наразі зупинена;

- оскаржувана окрема ухвала постановлена внаслідок констатації судом у рішенні по суті справи від 03.10.2024 про нікчемність договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, дійсність яких входила до предмета доказування справи, та які є подібними за правовою природою договорам, укладеним КП "Київтранспарксервіс" із заявником апеляційної скарги.

Отже, на переконання апелянта, оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про права та інтереси ТОВ "СЛ-Плюс" щодо організації та експлуатації фіксованих місць паркування, які виходять зі змісту договорів від 01.12.2017 № ДНП-2017-12/32 та № ДНП-2017-12/33, в тому числі стосовно можливості продовження строку їх дії.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "СЛ-Плюс" на окрему ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвала мотивована тим, що питання про права та обов`язки ТОВ "СЛ-Плюс" судом першої інстанції при постановлені окремої ухвали Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у цій справі не вирішувалися.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що в тексті оспорюваної апелянтом окремої ухвали Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 не містяться висновки про права, інтереси або обов`язки ТОВ "СЛ-Плюс", в той час як сам лише той факт, що КП "Київтранспарксервіс" апелянту повідомлено про неможливість продовжити дію договорів у зв`язку з зобов`язаннями, покладеними на комунальне підприємство окремою ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2024, не надає йому права оскаржувати судові рішення, прийняті щодо іншої юридичної особи, у правовідносинах, у яких апелянт не є учасником.

23.10.2025 ТОВ "СЛ-Плюс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 01.10.2025 та передати справу на розгляд Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.10.2025 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на окрему ухвалу суду першої інстанції, поданою особою, яка не брала участі у справі.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на касаційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм ГПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

З наведеного слідує, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №910/9016/16, від 21.07.2020 у справі № 914/1971/18.

Отже, за змістом статей 17, 254 ГПК України особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку цих статей ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо зазначено про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Це узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14.

Тож суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду (такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 04.10.2018 у справі № 5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі № 918/115/16, від 04.12.2018 у справі № 906/1764/15, від 06.12.2018 у справі № 910/22354/15, від 16.04.2019 у справі № 12/91, від 11.04.2019 у справі № 8/71-НМ, від 11.09.2019 у справі № 4/2023-10).

Водночас, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним судовим рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3).

Таким чином, ГПК України зобов`язує апеляційний господарський суд з`ясувати обставини наявності або відсутності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі та дослідити, чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням. Відтак, якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.

За приписами статей 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи, що ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині оскаржуваної окремої ухвали Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 не вирішено питання про права, інтереси та обов`язки скаржника стосовно сторін у справі, в апеляційній скарзі не наведено очевидного та безумовного (чи навіть імовірного) зв`язку оскаржуваного рішення з правами, інтересами та/або обов`язками скаржника, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у скаржника відсутні будь-які допустимі, обґрунтовані та законні докази підставності поданої апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Отже, установивши відсутність порушення прав чи законних інтересів ТОВ "СЛ-Плюс", апеляційний господарський суд правильно відхилив його твердження про те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про її права, інтереси та/або обов`язки і обґрунтовано закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

У поданій касаційній скарзі скаржник не навів жодного переконливого доводу щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду чи неправильного застосування ним пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, оскільки не підтвердив існування будь-якого правового зв`язку із оскаржуваним судовим рішенням у даній справі.

Отже, конструкція вказаної правової норми процесуального закону не передбачає подвійного тлумачення, її правильне застосування є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а тому доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду щодо застосування положень пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 11.08.2023 у справі № 910/9669/21, від 29.01.2024 у справі № 902/824/20, від 23.09.2024 у справі № 922/2881/23, від 11.12.2024 у справі № 910/14781/23, від 27.02.2025 у справі № 925/636/23.

Аргументи, викладені в касаційній скарзі, так само не викликають розумних сумнівів у правильності застосування норм права судом апеляційної інстанції, оскільки відсутні підстави для широкого розуміння визначеного частиною першою статті 254 ГПК України поняття інтересу особи, яка не брала участі у справі, та звертається з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими ЄСПЛ у справах "Levages Prestations Services v. France" ("Леваж Престасьон Сервіс проти Франції") та "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" ("Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії"), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ТОВ "СЛ-Плюс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 та про наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/7607/24 за касаційною скаргою ТОВ "СЛ-Плюс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач