СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

04 листопада 2025 року м. Харків Справа № 922/2560/25

Східний апеляційний господарський суд у складі судді-доповідача: Плахова О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, м. Харків (вх.№ 2301 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2560/25 (суддя Чистякова І.О., постановлене в м. Харків, дата складення повного тексту 16.10.2025)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" м. Харків,

до відповідача: Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м. Харків,

про стягнення 366403,54грн.-,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення 3% річних у розмірі 54638,64грн. та інфляційних у розмірі 311764,90грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов договору підряду № 79Т-17 від 07.07.2017 у відповідача з 25.11.2019 виник обов`язок оплатити виконані роботи в розмірі 3077639грн., що встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 23.06.2021 у справі №922/1372/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2021.

Проте, вказаний обов`язок відповідачем було виконано лише 04.07.2025, що й стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 54638,64грн. за період з 01.12.2024 по 04.07.2025 та інфляційних у розмірі 311764,90грн. за період з 01.11.2024 по 04.07.2025.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2560/25 позов задоволено частково в розмірі 362583,78грн.; стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" 3% річних у розмірі 54617,22грн. та інфляційні у розмірі 307966,56грн., а також судовий збір у розмірі 4351,00 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2560/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя - доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) до апеляційного господарського суду ставка судового збору з апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік", встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2025 у розмірі 3028,00грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду 16.11.2022 у справі № 916/228/22.

Суддя - доповідач враховує, що апеляційну скаргу у справі подано апелянтом через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд", а тому судовий збір обраховується з понижуючим коефіцієнтом 0,8.

Виходячи з положень Закону України "Про судовий збір", апелянт мав сплатити за подання апеляційної скарги у даній справі судовий збір у розмірі 6595,26грн.

Проте, заявником апеляційної не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Разом з тим, апелянтом заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2560/25.

В обґрунтування вказаного клопотання скаржник посилається на приписи абзацу першого частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України відповідно до яких розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

У зв`язку з великою кількістю поданих позовів щодо оскарження рішень першої інстанції витрачено весь обсяг виділених коштів, тому здійснити оплату судового збору за подання апеляційної скарги територіальним управлінням по справі № 922/2560/25 на даний час не вбачається за можливе. Виділення додаткових видатків територіальному управлінню заплановано на грудень 2025 року. З огляду на вказані обставини скаржник просить суд відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі та надати Територіальному управлінню можливість щодо захисту своїх прав та законних інтересів.

Розглянувши вказане клопотання, суддя-доповідач зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Так, з аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 вказаного Закону, можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Слід зазначити, що встановлений у статті 8 Закону України "Про судовий збір", перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Посилання на той факт, що апелянт є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахунково-касове обслуговування якої здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань, не дає підстави для безумовного висновку про необхідність надання відстрочки сплати судового збору при поданні апеляційної скарги, оскільки статтею 129 Конституції України закріплено принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади. Отже, самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України, не можуть вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору. До того ж заявником не надано доказів можливості сплати вказаних коштів до закінчення розгляду справи в апеляційній інстанції.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на зазначене, суддя-доповідач дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про відстрочення сплати судового збору

Оскільки до апеляційної скарги скаржником не надано доказів сплати судового збору, заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, та відповідно апеляційна скарга підлягає залишенню без руху.

З врахуванням викладеного, суддя - доповідач дійшов висновку, що апелянтом не було виконано вимог пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України також є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 174, ст. 234, п. 2 ч.3 ст. 258, ст. 259, ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя- доповідач

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на рішення господарського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі №922/2560/25 залишити без руху.

2.Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України у Харківській області, усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3.Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя О.В. Плахов