ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1015/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., в приміщенні суду в м. Черкаси у порядку письмового провадження розглянув справу за позовом Фізичної особи-підприємець Попфалуші Василя Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю Імпекстранс ЮА про стягнення 43000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець Попфалуші Василь Михайлович, через систему Електронний суд, звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Імпекстранс ЮА (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору перевезення вантажів №2101 від 21.01.2025 року, 43000 грн боргу та відшкодування судових витрат.

Позов мотивований невиконанням відповідачем свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг по організації автоперевезення вантажу відповідача у міжнародному сполученні автомобільним транспортом згідно договору перевезення вантажів №2101 від 21.01.2025 року з доданими до нього документами первинного обліку.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 04.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі 925/1015/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, без виклику; запропоновано учасникам справи у встановлені строки подати суду заяви по суті справи, клопотання з процесуальних питань (за їх наявності) у відповідності до норм ст.ст. 165-167 ГПК України.

Відповідач, повідомлений про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом надсилання до його електронного кабінету копії ухвали в електронній формі, письмовий відзив на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав (а.с.75).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

21.01.2025 року відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Імпекстранс ЮА, як експедитор, та позивач Фізична особа-підприємець Попфалуші Василь Михайлович, як перевізник, уклали договір перевезення вантажів № 2101 (далі Договір, а.с. 7-10), відповідно до умов п.1.1 якого перевізник зобов`язався доставити погоджений із експедитором вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій особі, а експедитор зобов`язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Сторони погодили усі істотні умови перевезення за Договором:

п.1.3. вартість перевезення, порядок розрахунків/форма оплати та інші істотні умови договору погоджуються сторонами і вказуються у заявці на перевезення вантажу (додаток №1 до договору);

п.1.4. факт виконання кожного автомобільного перевезення підтверджується шляхом підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт (наданих послуг);

п.2.1. заявка є обов`язковою, невід`ємною та пріоритетною частиною договору , а сканована (фото) копія підписаної заявки, яка підписана за допомогою засобів електронного зв`язку має юридичне та/або доказове значення і силу оригінального (паперового) примірника заявки;

п.4.2. ціна фрахту/заявки (ставка за перевезення) і строк її оплати узгоджуються сторонами та зазначаються в вавках. Якщо ціну фрахту (ставка за перевезення) визначено в іноземній валюті, то остаточні розрахунки між сторонами здійснюються в гривні за офіційним курсом НБУ на день розвантаження (якщо інше не вказано в заявці), а у випадку, коли сторони визначили розмір неустойки/компенсації в іноземній валюті, то її оплата здійснюється також у гривні за офіційним курсом НБУ на день порушення/ події (якщо інше не вказано в заявці);

п.4.5. розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі, протягом п`яти банківських днів після підписання сторонами акту (якщо інше не вказано в заявці);

п.7.4. договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб, яких вони представляють.

На виконання Договору відповідач 21.01.2025 року надіслав на електронну адресу позивача вказану, як контактну у Договорі, Заявку № 3086-2 (далі Заявка, а.с. 11) з наступними умовами:

Перевізник: ФОП Попфалуші В.М.;

Маршрут руху: Угорщина-Україна;

Дата і час завантаження: 24.01.2025;

Вид вантажу: Сировина;

Адреса завантаження: Kranicztanya 0932/16 9011 Gyor;

Відповідальна особа за завантаження, телефони: НОМЕР_1 ;

Об`єм, вага вантажу: 22.5 т, 86 куб;

Спосіб завантаження: заднє, бічне;

Адреса замитнення: Угорщина, Kranicztanya 0932/16 9011 Gyor;

Погранперехід: Захонь/Чоп;

Адреса розмитнення: Україна, м.Тернопіль, вул.Текстильна,38;

Адреса розвантаження: Україна, Тернопільська обл., Тернопільський район, с.Ступки, вул.Тернопільська,35;

Відповідальна особа за розвантаження, телефони: ;

Термін доставки вантажу: 27.01.2025;

Ставка за перевезення: 1400 євро по курсу НБУ на день замитнення вантажу;

Умови оплати: 1400 євро відтермінування платежу протягом 10 робочих днів з дати отримання оригіналів документів (договір, заявка, рахунок, акт, ЦМР-2шт);

ПІБ водія, марка та номер автомобіля: водій ОСОБА_1 , автомобіль: Вольво НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ;

Додаткові умови: окреме авто, без будь-яких довантажень; перевізник/водій зобов`язаний після завантаження та/або митного оформлення: не покидати територію завантаження або митного оформлення без підтвердження експедитора; надіслати скановані або фото копії усіх необхідних документів на вантаж та для його транспортування (інвойс, специфікацію, CMR, митні документи та інші) для їх перевірки на пошту або на вайбер за номером та дочекатись їх перевірки; за порушення вищевказаних умов перевізник сплачує штраф експедитору у розмірі 100 євро.

Заявка погоджена позивачем, підписана представниками обох сторін та скріплена їх печатками.

Із міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 302235, складеної 24.01.2025 року (а.с. 12), у графі 24 вбачається, що послуга перевезення за обумовленим у заявці маршрутом, виконана належним чином, без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезень, міститься підпис відповідальної особи вантажоодержувача.

В Заявці сторони погодили ставку за перевезення 1400,00 євро по курсу НБУ на день замитнення вантажу, яке згідно даними відтиску прямокутного штампу угорської митниці, відображеного в графі 19 CMR, відбулося 24.01.2025 року, зокрема курс НБУ на вказану дату становив 43,6709 грн за 1 євро, що передбачало оплату перевезення в гривнях у сумі 61139,26 грн = (1400х43,6709).

28.01.2025 року за міжнародну транспортну послугу по маршруту м.Гйор (Угорщина) м.Тернопіль (Україна) згідно Договору та Заявки №3086-2 від 21.01.2025 року, позивачем оформлено рахунок на оплату № 96А на суму 61139 грн 26 коп.(а.с.13).

За твердженням позивача, після завершення міжнародного перевезення, ним були направлені на адресу відповідача документи для розрахунку за надану послугу, але докази цього відправлення втрачені. Проте, отримання відповідачем вказаного рахунку за здійснене перевезення підтверджується його частковою оплатою на загальну суму 18139 грн 26 коп. на підставі платіжних інструкцій: від 14.03.2025 року № 385 на суму 11139 грн 26 коп.; від 18.03.2025 року № 403 на суму 3000 грн; від 25.04.2025 року № 607 на суму 2000 грн; від 14.05.2025 року № 690 на суму 2000 грн (а.с.14-17).

29.07.2025 року позивач повторно направив відповідні документи на адресу відповідача поштовим перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною №6669 (а.с.18), які отримані відповідачем 05.08.2025 року згідно відомостям, які містяться в мережі інтернет на сервісі відстеження ТОВ «НОВА ПОШТА» (а.с.19).

Тобто, з урахуванням вказаних платежів, сума невиконаного відповідачем грошового зобов`язання по Заявці становить 43000 грн (61139-18139,26), що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору перевезення вантажів №2101 від 21.01.2025 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань послуг перевезення вантажів, загальні положення про послуги, перевезення і транспортне експедирування визначені главами 63-64 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), загальні положення про договір розділом ІІ книги 5 ЦК України, загальні положення про правочини розділом IV книги 1 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

Главою 64 ЦК України врегульовано відносини перевезення:

за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ст. 909);

у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920);

позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами) (ст. 926).

До договорів міжнародного дорожнього перевезення вантажів за винагороду транспортними засобами, за умови коли місце завантаження та місце розвантаження, вказані в контракті, знаходяться на території двох різних країн, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вчинена в м.Женеві 19 травня 1956 року (надалі Конвенція КДПВ) до якої, згідно з Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів», Україна приєдналась 1 серпня 2006 року.

Так, статтею 32 Конвенції встановлено, що подача позовів, які можуть виникнути в результаті перевезень, виконаних відповідно до Конвенції, може відбуватись впродовж одного року. Разом з тим, у випадку наявності у однієї із сторін навмисних дій чи вини, строк встановлюється в три роки.

Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд вбачає, що договір перевезення вантажів №2101 від 21.01.2025 року, укладений сторонами з дотриманням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, ними виконувався. За Заявкою відповідача №3086-2 від 21.01.2025 року, позивачем надано послуги з організації перевезення вантажу дорожнім автотранспортним засобом за маршрутом Угорщина Україна, що підтверджено даними товарно-транспортної накладної CMR № 302235.

Пунктами 2.1., 4.2. договору перевезення вантажів № 2101 від 21.01.2025 року сторони погодили, що заявка є обов`язковою, невід`ємною та пріоритетною частиною договору, а сканована (фото) копія підписаної заявки, яка підписана за допомогою засобів електронного зв`язку має юридичне та/або доказове значення і силу оригінального (паперового) примірника заявки; ціна фрахту/заявки (ставка за перевезення) і строк її оплати узгоджуються сторонами та зазначаються в вавках. Якщо ціну фрахту (ставка за перевезення) визначено в іноземній валюті, то остаточні розрахунки між сторонами здійснюються в гривні за офіційним курсом НБУ на день розвантаження (якщо інше не вказано в заявці), а у випадку, коли сторони визначили розмір неустойки/компенсації в іноземній валюті, то її оплата здійснюється також у гривні за офіційним курсом НБУ на день порушення/ події (якщо інше не вказано в заявці).

На виконання Договору, за заявкою відповідача №3086-2 від 21.01.2025 року сторонами погоджено умови перевезення позивачем за маршрутом руху: Угорщина -Україна вантажу сировини; автомобілем Вольво AO9541ІС/ НОМЕР_3 ; ставка за перевезення: 1400 євро по курсу НБУ на день замитнення вантажу на умовах оплати: 1400 євро відтермінування платежу протягом 10 робочих днів з дати отримання оригіналів документів (договір, заявка, рахунок, акт, ЦМР-2шт).

Також додатковими умовами заявки погоджено зобов`язання позивача після завантаження та/або митного оформлення: не покидати територію завантаження або митного оформлення без підтвердження експедитора; надіслати скановані або фото копії усіх необхідних документів на вантаж та для його транспортування (інвойс, специфікацію, CMR, митні документи та інші) для їх перевірки на пошту або на вайбер за номером та дочекатись їх перевірки.

Позивачем замитнено вантаж 24.01.2025 року, який отримано вантажоодержувачем 28.01.2025 без будь яких зауважень і застережень, про що свідчить наявність його підпису у графі 24 накладної CMR.

Після втрати доказів направлення документів на адресу відповідача, які були підставою для здійснення оплати після звершення перевезення, позивач 29.07.2025 направив їх повторно перевізником ТОВ «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною № 6669 та отримані відповідачем - 05.08.2025 року.

Судом встановлено, що розмір фактично понесених позивачем витрат на організацію перевезення вантажу відповідача, за його заявкою №3086-2 від 21.01.2025 року, становить 61139 грн 26 коп. (1400 євро х 43,6709 по курсу НБУ станом на 24.01.2025 року), проте відповідачем згідно оформленого позивачем рахунку № 96А від 28.01.2025 за міжнародну транспортну послугу по маршруту: м.Гйор (Угорщина) м.Тернопіль (Україна), здійснена лише часткова оплата в розмірі - 18139 грн 26 коп. відповідно до платіжних інструкцій: від 14.03.2025 року № 385, від 18.03.2025 року № 403, від 25.04.2025 року № 607, від 14.05.2025 року № 690. Решта грошових коштів в сумі 43000 грн (61139,26-18139,26) відповідачем не заперечені та підтверджені наданими у справу належними і допустимими доказами, тому вимога позивача у заявленій сумі 43000 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим доказаним і задовольняє його повністю з наведених вище підстав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує таке.

У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольнив повністю.

Платіжною інструкцією № 38 від 27.08.2025 року позивачем сплачено 2422 грн 40 коп. судового збору за подання позову.

В обґрунтування розрахунку судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, додано суду копії: договору про правову допомогу від 22.08.2025 року, укладеного позивачем з адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008 року; ордеру серії ВО №1106644 від 25.08.2025 року; квитанції до прибуткового касового ордеру №09-08 від 25.08.2025 року на суму 8300 грн; акту приймання-передачі наданих послуг від 25.08.2025 року до договору про правову допомогу від 22.08.2025 року на суму 8300 грн.;

Із наданих документів вбачається, що між позивачем Фізичною особою-підприємцем Попфалуші Василем Михайловичем, як довірителем та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем, як повіреним, укладено договір про правову допомогу від 22.08.2025 року (а.с. 20), в якому сторони погодили зокрема наступне:

п.2.1. за здійснення дій, що визначені в п. 1.1. договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 8300 грн.;

п. 2.2. розрахунок здійснюється після підготовки позовної заяви, перед подачею її до суду;

п.2.3. при задоволенні позову довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) в сумі 2000 грн.

Акт приймання-передачі наданих послуг від 25.08.2025 року (а.с. 24) містить перелік наданих адвокатом Лозою В.М. послуг на загальну суму 8300 грн, а саме:

огляд, дослідження та аналіз документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням - 3 год.00хв;

проведення заходів досудового врегулювання, проведення переговорів на предмет повернення боргу - 0 год. 20 хв;

аналіз судової практики - 0 год. 55 хв;

проведення арифметичних розрахунків - 0 год. 25 хв;

підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви - 7 год.30 хв;

вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді та з метою забезпечення виконання судового рішення 3 год., всього на суму 8300 грн. Вказаний акт погоджено та підписано сторонами.

Квитанцією до прибуткового касового ордера №09-08 від 25.08.2025 року (а.с. 23) позивачем сплачено адвокату Лозі Віктору Миколайовичу 8300 грн. на підставі договору про правову допомогу від 22.08.2025 року

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність наданих послуг адвокатом Лозою В.М. до справи відповідач не надав. Дослідивши додані до позову і заяви про розподіл судових витрат доказів, суд недотримання позивачем (його представником) вимог частини третьої статті 126 ГПК України також не встановив.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази надання адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання професійної правничої допомоги адвоката на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення 2000 грн. гонорару успіху суд зазначає наступне.

Пунктом. 2.3. договору про правову допомогу від 22.08.2025 року сторони погодили та визначили, що при задоволенні позову довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) в сумі 2000 грн.

Судом враховано позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, відповідно до якої не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність при наданні послуги адвоката.

Суд вважає, що зі сторони позивача не доведено доцільності, як дійсної необхідності сплати позивачем винагороди адвокату у вигляді "гонорару успіху" за надані ним послуги у межах даної справи, тому у стягненні 2000 грн. судових витрат («гонорар успіху») слід відмовити.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8300 грн., а разом 10722 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255-256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпекстранс ЮА», ідентифікаційний код юридичної особи 43733807, місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, вул. Пушкіна, буд.100, оф.1 на користь Фізичної особи-підприємця Попфалуші Василя Михайловича, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 43000 грн боргу, 10722 грн 40 коп. судових витрат.

У стягненні 2000 грн. судових витрат («гонорар успіху») відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 06.11.2025 року.

Суддя В.М. Грачов