УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

м. Київ

05.11.2025Справа № 910/10271/25

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м.Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

2. Служби безпеки України

про визнання недійсним одностороннього правочину, -

За участю представників сторін:

від позивача: Сільченко Т.А.

від відповідача: Гриб Ю.М.

від третьої особи 1: Цуканова С.В.

від третьої особи 2: Сучкова А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним одностороннього правочину з розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 18.07.2024, вчиненого Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у формі вимоги про сплату штрафу та розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 21.02.2025 вих.№404/08.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутності підстав для розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 18.07.2024, з огляду на не доведення обставин порушення запевнень, наданих відповідно до п.6.1 договору.

Ухвалою від 25.08.2025 відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.09.2025.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що підписанням договору купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» підтвердило, що станом на дату укладення договору не є особою, пов`язаною з державою-агресором. Надаючи запевнення про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» станом на дату укладення Договору не є особою, пов`язаною з державою-агресором, останнє, на думку відповідача, має нести відповідальність, за надані запевнення, оскільки сторона, що дає запевнення, заявляє контрагенту про істинність такого твердження та у контрагента не мають виникати сумніви щодо наданих запевнень. 18 грудня 2024 року на сторінці Української Служби Радіо Свобода були опубліковані матеріали, в яких зазначено про пов`язаність кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» ОСОБА_1 з країною-агресором - російською федерацією. З метою перевірки даної інформації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся із запитом до Служби безпеки України щодо підтвердження/спростування наявності громадянства російської федерації у ОСОБА_1 , яка є кінцевим бенефіціарним власником товариства. У відповідь на дане звернення, Головне управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департаменту захисту національної державності СБУ надало інформацію з додатками за вих.№8/1/16909дск від 25.12.2024 з грифом «Для службового користування» про наявність у ОСОБА_1 паспорту громадянки російської федерації. В результаті встановлення наявності у ОСОБА_1 паспорта громадянки російської федерації Національним банком України та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб були вжиті відповідні заходи: НБУ прийняв наступні рішення: 03.02.2025 р. рішення № 21/120-рк «Про визнання ділової репутації Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» небездоганною»; рішення № 21/114-рк «Про визнання ділової репутації власника істотної участі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» ОСОБА_2 небездоганною»; рішення № 21/119-рк «Про визнання ділової репутації "СПЕКТРУМ ЮЕЙ КРЕДІТ ЕЛЕЛСІ" (SPECTRUM UA CREDIT LLC) - власника істотної участі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», небездоганною»; 24.02.2025 рішення № 21/198-рк «Про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на діяльність фінансової компанії»; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - прийняв рішення про затвердження планів заходів претензійно-позовної роботи АТ «МР БАНК», АТ «МЕГАБАНК» та ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК» щодо стягнення штрафу з ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» та повернення у власність банків активів (майна), які були придбані ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» на аукціоні.

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій проти доводів відповідача надано заперечення, зокрема, вказано, що банк зробив висновок про наявність громадянства рф у ОСОБА_3 на підставі цитування НБУ у своєму Рішенні листа СБУ, не маючи жодних первинних доказів на підтвердження громадянства рф. Оскільки Позивачу не було відомо (досі не відомо) про наявність у ОСОБА_3 громадянства рф, тому відсутні підстави для розірвання Договору. Право на розірвання виникає лише за наявності визначених договором або законом умов.

29.08.2025 відповідачем було подано клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

23.09.2025 відповідачем було подано клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Служби Безпеки України.

24.09.2025 судом було задоволено клопотання позивача та відкладено підготовче засідання у справі на 29.10.2025.

29.10.2025 судом було відкладено підготовче засідання у справі на 05.11.2025.

Ухвалою від 29.10.2025 судом було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Службу безпеки України.

У судовому засіданні 05.11.2025 судом поставлено на розгляд клопотання позивача про зупинення провадження.

Представником позивача подане клопотання було підтримано.

Представниками відповідача та третіх осіб у судовому засіданні 05.11.2025 було надано заперечення проти задоволення клопотання позивача про зупинення провадження.

Розглянувши клопотання позивача, заслухавши думку обох учасників судового процесу, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для зупинення провадження у справі. При цьому, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Аналізуючи питання зупинення провадження у господарській справі, суд виходить з того, що цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Пункт п`ятий частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду цієї справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини четверта та шоста статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду цієї справи.

Під неможливістю розгляду зазначеної справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Такий висновок викладений у пунктах 118-121 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17, є сталим в судовій практиці.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Київського окружного адміністративного суду знаходиться справа №320/28143/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до Національного банку України про:

- визнання протиправним та скасування Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України «Про визнання ділової репутації Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» небездоганною» № 21/120-рк від 03.02.2025;

- визнання протиправним та скасування Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України «Про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на діяльність фінансової компанії» № 21/198-рк від 24.02.2025;

- зобов`язання Національного банку України вчинити дії щодо виключення з Державного реєстру фінансових установ змін, які стосуються відкликання Товариству з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» ліцензії на діяльність фінансової компанії на підставі Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України «Про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на діяльність фінансової компанії» № 21/198-рк від 24.02.2025;

- зобов`язання Національного банку України вчинити всі необхідні дії щодо відновлення становища та функціонування Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» як фінансової установи, в обсязі та стані, який існував до прийняття Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України «Про визнання ділової репутації Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс`небездоганною» № 21/120-рк від 03.02.2025 та Рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України «Про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на діяльність фінансової компанії» № 21/198-рк від 24.02.2025.

Судом вище було вказано, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, а відповідач обґрунтовуючи свої заперечення у справі посилались на те, що оспорюваний правочин про розірвання договору було вчинено з урахуванням рішень Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України «Про визнання ділової репутації Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» небездоганною» № 21/120-рк від 03.02.2025 та № 21/198-рк від 24.02.2025 «Про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на діяльність фінансової компанії», в яких вказано про наявність у кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» російського громадянства.

У даному випадку, суд зазначає, що до предмету доказування у справі входять саме обставини, наявності чи відсутності підстав для реалізації відповідачем права на одностороннє розірвання правочину (а саме наявність у кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» російського громадянства ), які фактично були встановлені у вказаних вище рішеннях Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України.

Тобто, у даному випадку, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку щодо неможливості ухвалення законного та справедливого рішення по справі №910/10271/25 за наслідками розгляду спору про визнання недійсним одностороннього правочину з розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 18.07.2024, вчиненого Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у формі вимоги про сплату штрафу та розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 21.02.2025 вих.№404/08 до моменту набрання законної сили судовим рішенням по справі №320/28143/2 за наслідками розгляду спору щодо визнання протиправними та скасування рішень Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України, на які відповідач посилається в якості підстави для розірвання договору в односторонньому порядку.

Одночасно, заперечення відповідача та третіх осіб стосовно можливості суду у межах розглядуваної справи застосувати аналогічні процесуальні механізми встановлення обставин, що входять до предмету доказування у справі, які і суду адміністративної юрисдикції, суд вважає юридично неспроможними з урахуванням чинних правил доказування, що діють у господарському процесі. Зокрема, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Тобто, враховуючи наведене, виходячи з фактичних обставин справи, а саме специфіки обставин, які входять до предмету доказування у справі, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання позивача та зупинити провадження у справі.

В контексті наведеного судом також враховано правову позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 22.01.2024 по справі №904/1282/22, згідно якої, вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі через неможливість її розгляду до вирішення судом іншої справи, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення судом рішення за результатом розгляду вказаної справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у цій справі, підставами позову.

Зокрема, судом враховано пояснення всіх учасників судового процесу стосовно того, що у межах адміністративного провадження встановлюються саме правомірність спірних рішень Національного банку України виходячи із тверджень про відсутність у кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» російського громадянства.

Одночасно, у даному випадку судом також враховано, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Отже, у даному випадку зупинення провадження направлено саме на забезпечення прав всіх учасників судового процесу на справедливий розгляд спору й ухвалення законного рішення на підставі повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи.

Керуючись ст. ст. 227, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» про зупинення провадження у справі.

2. Зупинити провадження у справі №910/10271/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним одностороннього правочину з розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 18.07.2024, вчиненого Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у формі вимоги про сплату штрафу та розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 21.02.2025 вих.№404/08 до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду по справі №320/28143/25.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.11.2025.

Суддя В. В. Князьков