10.11.2025Справа № 916/294/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., розглянувши матеріали клопотання Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" про стягнення судових витрат у справі № 916/294/25
до держави - російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації (119991, російська федерація, м. москва, вул. житня, 14, будівля 1)
про стягнення 125 117 313,07 грн,
Приватне акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації про стягнення шкоди у розмірі 125 117 313,07 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 позов задоволено повністю; стягнуто з держави - російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації на користь Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" шкоду у розмірі 125 117 313,07 грн.

28.10.2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем подано клопотання про стягнення судових витрат у справі № 916/294/25, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 прийнято до розгляду клопотання Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" про стягнення судових витрат у справі № 916/294/25.

Розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" про стягнення судових витрат у справі № 916/294/25, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3, 5 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що Приватним акціонерним товариством сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" заявлені лише вимоги щодо розподілу судових витрат, тому клопотання позивача про розподіл судових витрат у справі №916/294/25 вирішується без повідомлення учасників справи з визначенням відповідачу строку для надання відповідних пояснень чи заперечень.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладені вимоги Господарського процесуального кодексу України, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас у даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У позовній заяві позивачем вказувалося, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Так, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем подано:

- копію договору про надання правничої допомоги від 11.07.2025;

- копію акту здачі-приймання робіт №01 від 23.10.2025;

- копію ордеру серії ВН №1525192 від 11.07.2025.

Згідно з п.1.1. договору про надання правничої допомоги від 11.07.2025 адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу (правничу) допомогу, вчинити від імені та за рахунок клієнта та/або від свого імені, але за рахунок клієнта, певні юридичні дії або надати клієнту за його дорученням інші послуги юридичного характеру, що зазначені нижче та які разом і незалежно від їх змісту іменуються в тексті договору «правова допомога», «правнича допомога», «послуги» «доручення», а клієнт зобов`язується сплатити за них відповідну плату.

За приписами ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

23 жовтня 2025 року між Приватним акціонерним товариством сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" та Адвокатським об`єднанням «ІНТЕЛЛЕКС» було укладено Акт приймання-передачі № 01 на підтвердження отримання клієнтом правової допомоги від об`єднання, а саме:

- надання правової (правничої) допомоги щодо представництва ПрАТ СП Чорноморська перлина" в Господарському суді м. Київ в рамках розгляду справи №916/294/25.

Вартість правничої допомоги, наданої об`єднанням за цим актом приймання- передачі, становить 80 000,00 гривень.

Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17.

Суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що всі докази у справі були подані разом з позовною заявою при зверненні до Господарського суду Одеської області. Відповідно до штемпеля суду позов надійшов 29.01.2025, тоді як договір про надання правничої допомоги, укладений між Приватним акціонерним товариством сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" та Адвокатським об`єднанням «ІНТЕЛЛЕКС», датований 11.07.2025.

Отже, за висновком суду, ведення справи , в якій вже були підготовлені всі матеріли, не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль на підготовку.

Крім того, у судове засідання 16.07.2025 представник позивача не з`явився.

Так, фактично представник позивача брав активну участь тільки в двох судових засіданнях - 27.08.2025 та 10.09.2025.

Суд наголошує на тому, що складність справи не полягає в ціні позову, а у категорії спору, а також у затрачених часі та зусиллях.

Крім того, судом враховано, що дана справа є незначної складності та має розрахунковий характер.

При цьому втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи".

У наведеній постанові колегія суддів зазначила, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши наданий заявником обсяг послуг, врахувавши характер правовідносин, а також те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути ані способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються (тим паче за рахунок держави), ані становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, критерієм розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 80 000,00 грн. На думку суду, витрати на правову допомогу, заявлені Приватним акціонерним товариством сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" до стягнення, мають бути зменшені до 8 000,00 грн.

З огляду на усі вищевикладені обставини, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000,00 грн покладаються на відповідача, у зв`язку з чим заява Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" про ухвалення додаткового рішення у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" про стягнення судових витрат у справі № 916/294/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з держави - російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації (119991, російська федерація, м. Москва, вул. Житня, 14, будівля 1) на користь Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" (Україна, 68162, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Базарьянка, вул. Шевченка, 37, ідентифікаційний 004134346) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

3. У задоволенні заяви у решті суми витрат на правову допомогу відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Додаткове рішення складено 10.11.2025

Суддя І.О. Андреїшина