УХВАЛА

28 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 909/753/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Баранець О. М., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,

представників учасників справи:

прокуратури - Філіпенко О. І.,

позивача - Матяшук В. К.,

відповідача - Осадчий С. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

на постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Бонк Т. Б., Бойко С. М., Якімець Г. Г.

від 17.06.2025

за позовом Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7"

про визнання недійсним пункту договору підряду та стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 6 496 311,74 грн,

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/2658 від 22.10.2025 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 909/753/24 у зв`язку із відпусткою судді Вронської Г. О.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025 для розгляду справи № 909/753/24 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н. М., судді: Баранець О. М., Кондратова І. Д.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання будівельних робіт № 185 від 30.09.2019 в частині включення в ціну робіт суми податку на додану вартість та стягнення 6 496 311,74 грн безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пункт 3.1. договору не відповідає пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, яким передбачено, що звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти, тому вказаний пункт підлягає визнанню недійсним в силу приписів статті 215 Цивільного кодексу України, а сума податку на додану вартість підлягає стягненню згідно з статтею1212 Цивільного кодексу України як безпідставно сплачені кошти.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

30.09.2019 між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням (далі - замовник) та Приватним підприємством "Західспецбудтранс-7" (далі - виконавець) було укладено договір № 185 підряду на виконання робіт (далі - договір), за умовами якого підрядник зобов`язався упродовж 5 календарних днів після підписання сторонами договору прийняти майданчик під будівництво, виконати роботи за договором відповідно до узгодженого графіку виконання робіт та плану фінансування робіт і передати об`єкт замовнику відповідно до положень і умов договору в термін визначений у графіку виконання робіт.

Предметом договору є виконання робіт на об`єкті: "Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж" (далі - об`єкт).

У пункті 3.1 договору сторони погодили ціну робіт за договором (договірна ціна), яка складає 42 740 590,00 грн, у тому числі ПДВ 7 123 431,67 грн.

Розрахунки за виконані підрядні роботи, які складають предмет цього договору, згідно із пунктом 15.1.1 договору проводяться на підставі "Актів приймання виконаних будівельних робіт" за формою № КБ-2в та "Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат" за формою № КБ-3.

Відповідно до пункту 20.2 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 або до повного виконання сторонами договірних зобов`язань.

Додатковою угодою № 1 від 19.12.2019 договірну ціну на 2019 рік збільшено до 4 203 473,00 грн, у тому числі ПДВ 700 578,83 грн.

Додатковою угодою № 2 від 07.04.2020 сторони погодили, що вартість виконаних робіт у 2019 році становить 4 203 473,00 грн, у тому числі ПДВ 700 578,83 грн. Договірна ціна на 2020 рік складає 38 537 117,00 грн, у тому числі ПДВ 6 422 852,83 грн.

Додатковою угодою № 4 від 16.09.2020 сторони погодили, що у зв`язку із зменшенням бюджетного призначення на 2020 рік, договірна ціна на 2020 рік становить 17 424 015,70 грн, у тому числі ПДВ 2 904 002,62 грн. Також, Сторонами внесено зміни до пункту 20.2 договору та продовжено строк його дії до 31.12.2021.

Додатковою угодою № 5 від 22.09.2020 договірну ціну на 2020 рік узгоджено на рівні 17 424 015,70 грн, у тому числі ПДВ 2 904 002,62 грн.

Додатковою угодою № 6 від 24.11.2020 сторонами узгоджено, що у зв`язку з припиненням Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління усі права та обов`язки замовника перейшли до його правонаступника Міністерства оборони України. Також, сторонами зафіксовано, що станом на 19.10.2020 підрядником виконані, а замовником оплачені роботи за умовами договору на суму 21 627 488,70 грн, у тому числі ПДВ 3 604 581,45 грн (пункт 6 додаткової угоди № 6 від 24.11.2020).

Додатковою угодою № 7 від 06.07.2021 сторони погодили, що договірна ціна на 2021 рік становить 21 113 101,30 грн, у тому числі ПДВ 3 518 850,22 грн. Вартість виконаних робіт з будівництва об`єкту у 2019 році становила 4 203 473,00 грн, у тому числі ПДВ 700 578,83 грн. Вартість виконаних робіт з будівництва об`єкту у 2020 році становила 17 424 015,70 грн, у тому числі ПДВ 2 904 002,62 грн. Розділ 13 договору доповнено пунктом 13.4 у такій редакції: "у 2019-2020 роках вартість виконаних та оплачених робіт за договором становить 21 627 488,70 грн, у тому числі ПДВ - 3 604 581,45 грн" (пункт 2 додаткової угоди № 7 від 06.07.2021).

Додатковою угодою № 8 від 17.12.2021 сторони погодили, що договірна ціна на 2021 рік становить 15 426 879,30 грн, у тому числі ПДВ 2 904 002,62 грн. Також, внесені зміни в пункт 20.2 договору та продовжено строк його дії до 31.12.2022, а в частині своїх зобов`язань та розрахунків до їх повного виконання сторонами.

Додатковою угодою № 9 від 29.06.2022 сторони погодили, що усі права замовника перейшли до Західного управління замовника робіт. Станом на день набрання чинності даною додатковою угодою виконавцем виконані, а замовником оплачені роботи на суму 37 054 368,00 грн, у тому числі ПДВ 6 175 728,00 грн.

Додатковою угодою № 10 від 01.08.2022 сторони підтвердили, що вартість виконаних та оплачених робіт за договором у 2019 - 2021 роках становить 37 054 368,00 грн, у тому числі ПДВ 6 175 728,00 грн. Також, сторони погодили, що договірна ціна на 2022 рік складає 5 680 174,00 грн, у тому числі ПДВ 946 695,67 грн.

Додатковою угодою № 11 від 27.09.2022 сторони внесли зміни в пункт 3.1 договору, який викладено у наступній редакції: "3.1. Договірна ціна цього договору (додаток 1 до цієї додаткової угоди) складає 39 254 368,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 6 542 394,67 грн». Також, сторони погодили, що договірна ціна на 2022 рік складає 2 200 000,00 грн, у тому числі ПДВ 366 666,67 грн.

Додатковою угодою № 12 від 08.12.2022 сторони внесли зміни в пункт 3.1 договору та встановили договірну ціну в розмірі 38 977 870,43 грн, у тому числі ПДВ 6 496 311,74 грн. Договірна ціна на 2022 рік складає 1 923 502,43 грн, у тому числі ПДВ 320 583,74 грн (абзац 2 пункту 1 додаткової угоди № 12 від 08.12.2022).

Відповідно до довідки про вартість робіт за грудень 2022 року - з початку будівництва об`єкту замовником сплачено виконавцю за виконані роботи 38 977 870,43 грн, у тому числі ПДВ 6 496 311,74 грн.

3. Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 у справі № 909/753/24 позов задоволено. Визнано недійсним пункт 3.1. договору підряду на виконання будівельних робіт № 185 від 30.09.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Приватним підприємством "Західспецбудтранс-7" в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість. Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" на користь Міністерства оборони України 6 496 311,74 грн безпідставно отриманих коштів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- норми Податкового кодексу України не передбачають можливості для платників податку - постачальників здійснювати вибір щодо застосування чи незастосування звільнення від оподаткування ПДВ, оскільки застосування встановленої діючим законодавством ставки податку або звільнення від його застосування є обов`язком, а не правом платника податку;

- суд погоджується з позицією прокурора та позивача у справі, що приписи пункту 15 статті 197 Податкового кодексу України поширюються на діяльність Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, правонаступником якого є Міністерство оборони України, що виступає замовником будівництва житла за державні кошти. Таким чином, виконання робіт на об`єкті: "Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж" за рахунок коштів Державного бюджету України, здійснюване на підставі договору підряду, не підлягало оподаткуванню податком на додану вартість. Включення до вартості цього договору відповідної суми ПДВ є необґрунтованим, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства;

- оскільки пунктом 3.1 договору підряду № 185 від 30.09.2019 до ціни договору неправомірно включено суму ПДВ у відповідному розмірі, наявні підстави для визнання недійсним такого положення договору підряду в частині включення до ціни правочину ПДВ;

- сума ПДВ неправомірно включена сторонами до ціни договору, а тому спірну суму коштів належить повернути Міністерству оборони України.

Постановою від 17.06.2025 Західний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 у справі № 909/753/24. Прийняв нове судове рішення. У задоволенні позову Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України відмовив.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- Приватне підприємство "Західспецбудтранс-7", ставши переможцем торгів, уклало договір із Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням, форма, істотні умови, в тому числі й пункт про ціну з включенням ПДВ, були передбачені умовами тендерної документації відкритих торгів на закупівлю робіт та проект такого договору був запропонований позивачем. Водночас ні умови тендерної документації, ні укладений договір не містять вказівки про те, що об`єкт, виконання робіт, на який є предметом договору, належить до доступного житла чи житла, що будується за державні кошти;

- на момент укладення та виконання сторонами договору відповідач був зареєстрований як платник ПДВ (зокрема і в укладеному договорі це передбачено і зазначено ІПН платника ПДВ), ціна договору, виставлення відповідачем рахунків здійснювалась з урахуванням ПДВ. Також у довідках про вартість виконаних будівельних робіт, які підписані і скріплені печаткою, в тому числі й замовника, відображено вартість устаткування, меблів, інвентарю, що придбані виконавцем з врахуванням ПДВ;

- прокурор в даній справі звернувся з позовом в інтересах держави в особі органу, який є правонаступником контрагента договору (замовника), який був обізнаний про те, що відповідач у процесі виконання-будівельно-монтажних робіт придбав товар/послуги з включення ПДВ, однак ні прокурором, ні позивачем не ставилось питання щодо компенсації генпідряднику суми ПДВ, який той сплатив субпідрядникам та постачальникам матеріалів, обладнання;

- доказів звернення відповідача та отримання відповідачем пільги, передбаченої пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України матеріали справи не містять, так як і не містять доказів утримання відповідачем сплаченої позивачем суми ПДВ;

- згідно із роз`ясненнями Міністерства доходів і зборів від 17.12.2013 №17671/6/99-99-19-04-02-15 застосування податкової пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла залежить від виконання певних умов як то: - суб`єкти підприємницької діяльності мають бути визначені як забудовники та виконавці регіональної цільової програми будівництва у паспорті такої програми; - земельні ділянки, на яких здійснюються відповідне будівництво, мають бути включені до переліку регіональної цільової програми; - будівництво має відповідати вимогам щодо фінансування та технічних умов будівництва, визначеним у спеціальному законодавстві;

- за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про відповідність відповідача умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з виконання робіт на об`єкті: "Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж";

- судом встановлено, що взаємовідносини сторін відбувались відповідно до укладеного між сторонами договору, тобто, за наявності відповідних правових підстав, а отже, положення статті 1212 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин;

- враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі докази на підтвердження відповідності відповідача умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з виконання робіт на об`єкті "Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж", колегія суддів зазначає про необґрунтованість наведених у рішенні висновків суду першої інстанції про задоволення позову фактичним обставинам цієї справи.

4. Короткий зміст вимог касаційних скарг. Узагальнені доводи касаційних скарг. Доводи інших учасників справи

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 у справі № 909/753/24, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 у справі № 909/753/24 залишити в силі.

Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржником зазначено:

- наявність виключного випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України: суд апеляційної інстанції застосував статтю 1212 Цивільного кодексу України без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20 (близька за змістом правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 14.01.2021 у справі № 922/2216/18);

- наявність виключного випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України: відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах.

Крім того, Міністерство оборони України подало письмові пояснення, які протокольною ухвалою Верховного Суду від 14.10.2028 залишено без розгляду.

5. Підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Однією з підстав касаційного оскарження скаржником зазначено пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: судом апеляційної інстанції неправильно застосовано пункт 197.15 статті 197 Податкового кодексу України за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цієї норми.

Здійснюючи касаційне провадження у даній справі колегією суддів встановлено, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 13.11.2018 у справі № 814/18/14 вже викладав висновок щодо питання застосування пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України.

Так, у справі № 814/18/14, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю МЖК «Миколаївмолодьбуд» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.12.2013 № і №.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.06.2014 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.12.2013 № у сумі 1 006 376,75 грн та податкове повідомлення-рішення від 23.12.2013 № у сумі 66 911,11 грн У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.12.2013 № і №.

Верховний Суд залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції.

Водночас, відхиляючи аргументи податкового органу щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, Верховний Суд виснував, що застосування податкової пільги, передбаченої пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, залежить від виконання певних умов як то: - суб`єкти підприємницької діяльності мають бути визначені як забудовники та виконавці регіональної цільової програми будівництва у паспорті такої програми; - земельні ділянки, на яких здійснюються відповідне будівництво, мають бути включені до переліку регіональної цільової програми; - будівництво має відповідати вимогам щодо фінансування та технічних умов будівництва, визначеним у спеціальному законодавстві. Такий висновок щодо питання застосування пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України Верховний Суд сформував керуючись роз`ясненнями Міністерства доходів і зборів від 17.12.2013 №17671/6/99-99-19-04-02-15.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що за результатами розгляду справи судами не встановлено обставин, які б свідчили про відповідність позивача всім умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла.

У справі № 909/753/24, що розглядається, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до наведеного висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.11.2018 у справі № 814/18/14, щодо застосування пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, викладеного у постанові від 13.11.2018 у справі № 814/18/14, з огляду на наступне.

Процедурний аспект принципу верховенства права базується на тому, що вимоги правотворчої та правозастосовної практики повинні відповідати певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону; вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону тощо.

За висновками ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей [див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (заява № 21722/11, § 170)].

У рішенні від 7 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05) ЄСПЛ наголосив на такому: коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується; сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції; завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме в розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98); у цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (рішення від 24 березня 2009 року у справі «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03, та рішення від 02 листопада 2010 року у справі «Стефаніка та інші проти Румунії» (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02); неспроможність вищого суду впоратись із цим завданням може призвести до наслідків, несумісних, inter alia, з вимогами статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 1 грудня 2005 року у справі «Падурару проти Румунії» (Paduraru v. Romania), заява № 63252/00).

Будь-який припис права має бути доступним і передбачуваним (рішення у справах «Achour v. France», заява № 67335/01, п. 42; «Kononov v. Latvia» [ВП], заява № 36376/04, п. 185). У своїй практиці ЄСПЛ виходить із того, що застосування норм права має бути передбачуваним для особи і кожен має право сподіватися на те, що норми права будуть застосовані до нього так само, як вони застосовуються до інших осіб, що опинилися у подібній ситуації. Порушення цієї вимоги, як правило, пов`язується із довільним тлумаченням норм права під час правозастосування.

Національне законодавство має тлумачитися так, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції (пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18).

Проте тлумачення судом норм національного законодавства задля врегулювання певних правовідносин та вирішення відповідного спору допускається у разі, якщо ці правовідносини мають відповідне нормативне регулювання (норму), але неналежної якості (без належної чіткості, передбачуваності наслідків застосування).

У постанові від 16.10.2024 у справі № 913/266/20 Верховний Суд зазначив таке:

"Відповідно до положень частини першої статті 124 Конституції України суд виконує виключно функцію правосуддя і є органом судової гілки влади, тому не має права перебирати на себе нормотворчі повноваження, виконання яких за законом покладено на органи законодавчої та виконавчої влади.

Протилежний підхід, що дасть змогу суду не лише застосовувати та тлумачити норму права, а й створювати таку, ігноруватиме принцип поділу влади (частина першої статті 6 Конституції України) та суперечитиме, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим верховенства права, а також порушуватиме систему стримувань і противаг (суд втручатиметься в компетенцію суб`єктів нормотворення та зможе ігнорувати їх волю)".

Верховний Суд, у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, виснував, що право тлумачити норму права є виключним правом суду, в той час як роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 927/550/20, від 25.11.2021 у справі № 927/563/20, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21.

Пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України визначено, що звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.

На думку колегії суддів, дана норма є чіткою, зрозумілою та передбачуваною. При цьому, вона визначає лише одну умову для застосування податкової пільги, а саме фінансування будівництва житла за рахунок коштів державного та/або місцевого бюджетів.

Натомість, Верховний Суд у постанові від 13.11.2018 у справі № 814/18/14 сформувавши висновок щодо застосування пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, фактично доповнив дану норму новими умовами, від виконання яких залежить податкова пільга. При цьому, такий висновок Верховного Суду ґрунтується на роз`ясненні державного органу (Міністерства доходів і зборів), яке відповідно до наведених висновків Верховного Суду не є нормою права і не має юридичного значення, оскільки право тлумачити норму права є виключним правом суду.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина 3 статті 302 Господарського процесуального кодексу України).

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції (частина 3 статті 303 Господарського процесуального кодексу України).

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу (частина 4 статті 303 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, справа № 909/753/24 підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно із частиною 3 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного Касаційним адміністративним судом у постанові від 13.11.2018 у справі № 814/18/14, щодо питання застосування пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Справу № 909/753/24 з касаційною скаргою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури на постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді О. М. Баранець

І. Д. Кондратова