РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2025Справа № 910/12002/20 (910/9051/25)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська,3/5, ідентифікаційний номер 33751526)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтегріті" (01103, м. Київ, вул. М.Бойчука,43, оф.5, ідентифікаційний номер 40888766);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейт Плюс" (04112, м. Київ, вул. Оранжерейна,3, ідентифікаційний номер 45712588)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 49, оф.1)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційних дій

в межах справи №910/12002/20

За заявою Приватного акціонерного товариства "F&C Realty" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе,18-А, ідентифікаційний номер 23496142)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська,3/5, ідентифікаційний номер 33751526)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Помічник (за дорученням судді) Голишева У.І.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

від позивача - Гурай-Рацун О.В.,

від відповідача-1 - Раєнок В.А.,

від відповідача-2 - не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходить справа №910/12002/20 за заявою Приватного акціонерного товариства "F&C Realty" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтегріті"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейт Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.03.2025 та скасування реєстраційних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 19.09.2025. Задоволено заявлене у позовній заяві клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверську Інессу Володимирівну (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 49, оф.1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 15.10.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 відкладено розгляд справи на 22.10.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2025 виправлено описку, допущену у резолютивній частині ухвали від 15.10.2025 у справі № 910/12002/20 (910/9051/25). Зазначено вважити вірною дату наступного судового засідання - 22.10.25 о 14:10 год.; дана ухвала є невід`ємною частиною ухвали від 15.10.2025 у справі № 910/12002/20 (910/9051/25).

У судовому засіданні, призначеному на 22.10.2025, представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача-1 проти задоволення позову висловив заперечення.

Представник відповідача-2 до судового засідання не з`явився, проте про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2010 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Ініціатор-Ріелті» укладено іпотечний договір №3020И/1110, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим №11897, відповідно до пункту 1 якого є предметом іпотеки є нежилі приміщення (в літ. Б), загальною площею 498,60 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 29, реєстраційний номер РПВН 30853332.

За результатами відкритих торгів № UA-EA-2018-03-19-000105-а від 25.04.2018 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Інтегріті» укладені Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 01.06.2018 та Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави/іпотеки від 01.06.2018, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. за реєстровим № 15-274.

На підставі зазначених договорів ТОВ «ФК «Інтегріті» набуло від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимоги до боржників (позичальників, поручителів, іпотекодавців, заставодавців), у тому числі до ТОВ «Ініціатор-Ріелті» за кредитними договорами №1332-10 від 28.09.2010, №1349-10 від 28.12.2010, договором застави акцій №3389А/1112 від 23.11.2012, договором іпотеки №3020И/1110 від 29.11.2010.

Пунктом 2.1 Договору про відступлення прав вимоги за договорами застави/іпотеки від 01.06.2018 передбачено, що за цим Договором в порядку та на умовах, визначених Договором, Банк відступає Новому Іпотекодержателю/ Заставодержателю належні йому, а Новий Іпотекодержатель/Заставодержатель набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до іпотекодавців, заставодавця, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору.

04.06.2018 між ТОВ "ФК "Інтегріті" (первісний кредитор) та ТОВ "ЗВ "Ріелті" (новий кредитор) укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (оспорюваний правочин), за умовами якого: первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору права вимоги, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - "боржники", включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, надалі за текстом - "права вимоги", за наступними договорами: кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, перелік яких зазначений у додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - "основні договори"; договорами застави та поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, перелік яких зазначений у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - "договори забезпечення". Новий кредитор сплатив первісному кредитору за права вимоги грошові кошти в сумі та у порядку, визначеними умовами цього договору. Сторони домовились, що відступлення первісним кредитором новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки та застави, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між сторонами одночасно із укладання цього договору та підлягають нотаріальному посвідченню (пункт 2.1);

Відповідно до п. 4.1 договору за відступлення права вимоги за основними договорами та договорами забезпечення, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти у сумі 157 002 000 грн (далі за текстом - ціна договору). Ціна договору сплачена новим кредитором первісному кредитору у повному обсязі до моменту підписання та набуття чинності цим договором на підставі та у відповідності до умов попереднього договору про відступлення прав вимоги (Договір комісії), укладеного між первісним кредитором (виконавцем) та новим кредитором (замовником) 26.04.2018.

04.06.2018 між ТОВ "ФК "Інтегріті" (первісний іпотекодержатель / заставодержатель) та ТОВ "ЗВ "Ріелті" (новий іпотекодержатель / заставодержатель) укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави, за умовами пункту 1 якого первісний іпотекодержатель/заставодержатель відступає набувачу, а набувач набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного іпотекодержателя/заставодержателя до іпотекодавців, заставодавців зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавців / заставодавців, спадкоємців іпотекодавців / заставодавців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавців / заставодавців або які зобов`язані виконати обов`язки іпотекодавців / заставодавців, за іпотечними договорами, договором застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців / заставодавців за такими договорами, до цього договору, який є додатком №1 та невід`ємною частиною цього договору (далі - договори іпотеки/застави).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі № 910/1539/21 (910/7148/22), залишеним без змін постановою Верховного Суду від 09.10.2024, визнано недійсними Договір про відступлення права (купівлі-продажу) прав вимоги від 04.06.2018 та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 04.06.2018, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М. за реєстровим № 15-278. Застосовано наслідки недійсності правочинів шляхом повернення сторін у первісні стан, зокрема, припинено речові права Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВ Ріелті" та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Індексний номер рішення 41426984 від 04.06.2018 19:46:15, Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна, Перша київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, яким здійснена реєстрація відступлення прав іпотеки за Іпотечним договором №3020И/1110 від 29.11.2010, укладеним з Іпотекодавцем - ТОВ "Ініціатор-Ріелті".

Так, ТОВ «ФК «Інтегріті» звернулося до позивача з вимогою-повідомленням № 26/02-24 від 29.01.2024, відповідно до якої станом на день подання цієї вимоги у ТОВ «Ініціатор+» існує безспірна заборгованість перед ТОВ «ФК «Інтегріті» за договором про мультивалютну кредитну лінію №1093м-01-06 від 05.07.2006 у розмірі 146 821 180,35 грн, що підтверджується ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.04.2025 у справі № 910/866/20, а у ТОВ «Ініціатор-Ріелті» існує безспірна заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1332-10 від 28.10.2010 у розмірі 28 681 759, 55 грн., що підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 у справі № 910/12002/20.

У лютому 2025 року на адресу ТОВ «Ініціатор-Ріелті» від ТОВ «ФК «Інтегріті» надійшла вимога-повідомлення від 29.01.2025, в якій вказано, що ТОВ «ФК «Інтегріті» є належним кредитором за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 та договором про відновлювальну кредитну лінію № 1332-10 від 28.09.2010, а також є належним іпотекодержателем за іпотечним договором № 3020И/1110 від 29.11.2010. У зв`язку з цим ТОВ «ФК «Інтегріті» вимагає від ТОВ «Ініціатор-Ріелті» погасити заборгованість за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1093м-01-06 від 05.07.2006 у розмірі 146 821 180,35 грн. та договором про відновлювальну кредитну лінію № 1332-10 від 28.09.2010 у розмірі 28 681 759,55 грн.

У відповідь на вказану вимогу ТОВ «Ініціатор-Ріелті» листом від 05.03.2025, вих. № 2, повідомило ТОВ «ФК «Інтегріті» про безпідставність такої вимоги у зв`язку з ненаданням ТОВ «ФК «Інтегріті» документів, що підтверджують його право вимоги за Іпотечним договором № 3020И/1110 від 29.11.2010; відсутністю доказів щодо розміру заборгованості, адже ТОВ «Ініціатор-Ріелті» не є боржником за основним зобов`язанням, а лише майновим поручителем.

Надалі, 14.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтегріті» в особі розпорядника майна, яка виконує повноваження керівника Потупало Наталії Ігорівни (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ ПЛЮС» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.

Відповідно до п. 1 договору продавець, діючи відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку", продав, а покупець купив нежилі приміщення (в літ.Б) загальною площею 498,6 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 29.

Також, 14.03.2025 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ТОВ «ІСТЕЙТ ПЛЮС», індексний номер 77822104 від 14.03.2025 17:58:36, щодо нежилих приміщень (в літ.Б) загальною площею 498,6 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 29, на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2025, посвідченого ПН КМНО Тверська І.В.

14.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтегріті» в особі розпорядника майна, яка виконує повноваження керівника Потупало Наталії Ігорівни та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТ ПЛЮС» укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 14.03.2025, що посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрований у реєстрі за № 42.

Даним договором від 14.04.2025 про внесення змін до договору купівлі-продажу від 14.03.2025 внесені зміни до п. 7 договору в частині строку оплати вартості нерухомого майна.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Згідно із частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто для того, щоби визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі має довести, що такий правочин саме у момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідно до cтатті 572 ЦК України, силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель); відповідні положення наведено також у частині другій статті 11 Закону України "Про заставу", за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом частини першої статті 584 ЦК України, частини першої статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (частина друга статті 589 ЦК України, стаття 19 Закону України "Про заставу").

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Частинами п`ятою, шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно з положеннями статті 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Судом установлено, що ТОВ «Ініціатор-Ріелті» виступає майновим поручителем ПрАТ «Ініціатор+» за виконання зобов`язань за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1332-10 від 28.10.2010, та іпотекодавцем за власним кредитним зобов`язанням за Іпотечним договором № 3020И/1110 від 29.11.2010.

Поряд із цим, унаслідок визнання недійсними на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі № 910/1539/21 (910/7148/22) укладених між ТОВ «ФК «Інтегріті» та ТОВ «ЗВ Ріелті» договорів відступлення права вимоги від 04.06.2018 та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін у первісний стан, відповідні права вимоги до боржника ТОВ «Ініціатор-Ріелті» за кредитними договорами №1332-10 від 28.09.2010, №1349-10 від 28.12.2010, договором іпотеки №3020И/1110 від 29.11.2010 належать ТОВ «ФК «Інтегріті» на підставі укладених із АТ «Банк «Фінанси та Кредит» договорів відступлення права вимоги від 01.06.2018.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Інтегріті» на виконання вимог ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку» зверталося до позивача з вимогою-повідомленням № 26/02-24 від 29.01.2024 та вимогою-повідомленням від 29.01.2025 щодо повернення до ТОВ «ФК «Інтегріті» прав вимоги, в тому числі за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1332-10 від 28.09.2010, іпотечним договором № 3020И/1110 від 29.11.2010, та просило позивача здійснити виконання зобов`язань за вказаними договорами.

На підтвердження направлення позивачу копії Договору про відступлення прав вимоги та копію Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави з повідомленням № 35 від 27.11.2024 ТОВ «ФК «Інтегріті» надано опис-вкладення № 976 та поштового чеку. Однак, дане відправлення повернулось у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Крім того, повідомлення № 35 від 27.11.2024 із додатками направлялось також арбітражному керуючому ТОВ «Ініціатор-Ріелті» Ольшанській О.С., що підтверджується копією цінного листа з описом № 042 та поштовим чеком. Згідно з даними трекінгу АТ «Укрпошта» поштове відправлення № 042 повернулось без вручення у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Таким чином, ТОВ «ФК «Інтегріті» дотримано вимоги закону щодо надання позивачу документів на підтвердження переходу до нього права вимоги, в тому числі за іпотечним договором № 3020И/1110 від 29.11.2010.

Одночасно, суд вважає недоведеними посилання позивача на те, що ТОВ «ФК «Інтегріті» не набуло прав іпотекодержателя за Іпотечним договором № 3020И/1110 від 29.11.2010 у зв`язку з наявною забороною на передачу майна в забезпечення згідно з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.02.2017 у кримінальній справі № 757/7123/17-к.

Так, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.02.2017 у кримінальній справі № 757/7123/17-к накладено арешт на нерухоме майно, яке на праві власності належить ТОВ «Ініціатор-Ріелті», а саме на: - нежилі приміщення, літ. Б, які розташовані за адресою: місто Київ, вул.Володимирська, 29 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 30853332); - нежилий будинок, літ. А, який розташований за адресою: місто Київ, вул.Кудрявська, 3/5 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 00); - квартиру (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №22411769), із забороною службовим особам ТОВ «Ініціатор-Ріелті», особам, які будуть діяти за їх довіреністю (дорученням), чи будь-яким іншим особам відчужувати зазначене майно, передавати його у забезпечення за зобов`язанням перед юридичними та фізичними особами, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею, з огляду на те, що метою такого арешту вказаного нерухомого майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також забезпечення спеціальної конфіскації.

У той же час, накладення арешту на нерухоме майно за вказаною ухвалою суду не свідчить про неможливість заміни сторони іпотекодержателя за Іпотечним договором № 3020И/1110, що був укладений ще 29.11.2010.

При цьому, перехід до ТОВ «ФК «Інтегріті» прав іпотекодержателя мало місце на підставі чинного договору, укладеного за результатами відкритих торгів № UA-EA-2018-03-19-000105-а від 25.04.2018.

Також судом ураховані посилання позивача на те, що Додаток № 1 до Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодержателів/заставодавців за такими договорами» не містить посвідчувального напису нотаріуса, дати його вчинення та реєстраційного номеру.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 234/466/20 зазначено, що нотаріальною дією є посвідчення договорів, а не посвідчення додатків до договорів. До подібного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 у справі № 464/8424/15-ц (провадження № 61-8338св18).

З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ТОВ «ФК «Інтегріті» відповідних прав іпотекодержателя за Іпотечним договором № 3020И/1110 від 29.11.2010, на підставі якого останнім звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу заставного майна згідно зі статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та п. 11.3.2 Іпотечного договору № 3020И/1110 від 29.11.2010.

Отже, наведені позивачем у позові обставини не свідчать про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.03.2025, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., укладеного в порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.11.2025

Суддя Д.В. Мандичев