УХВАЛА

05 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 920/231/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Краснов Є. В., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Іоанно - Предтеченської релігійної громади (парафія) м. Суми Сумської Єпархії Української Православної Церкви

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 16.06.2025

за позовом Іоанно - Предтеченської релігійної громади (парафії) м. Суми Сумської Єпархії Української Православної Церкви

до Сумської міської ради

про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування

ВСТАНОВИВ:

Іоанно - Предтеченська релігійна громада (парафії) м. Суми Сумської Єпархії Української Православної Церкви звернулася з позовом до Сумської міської ради про визнання недійсним рішення Сумської міської ради VIII скликання №3696-МР від 26.04.2023 ?Про припинення права користування земельними ділянками в частині припинення права користування Іоанно-Предтеченській громаді Української Православної Церкви () земельною ділянкою загальною площею 0,1702 та з кадастровим номером :07:010:0108, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Родини Линтварьових, 87? (п. 5. додатку до рішення).

Позов мотивовано тим, що спірне рішення відповідача порушує його право на постійне користування земельною ділянкою, тому воно має бути визнано недійсним у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025, у задоволені позову відмовлено.

Судові рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивач не виконав вимоги законодавства, він втратив свій статус релігійної організації, тому відповідно до статті 92 Земельного кодексу України він не є суб`єктом права постійного користування земельною ділянкою комунальної форми власності, оскільки позивач не надавав до суду першої інстанції будь-яких документів щодо зміни та подання на реєстрацію змін до свого статуту, зокрема, передбачених статтею 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", що свідчить про законність та обґрунтованість оспорюваного рішення, прийнятого міською радою на виконання положень Закону України "Про внесення зміни до статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" та Рішення Конституційного Суду України від 27.12.2022 № 4-р/2022 у справі № 1-13/2019(374/19) (справа щодо повної назви релігійних організацій).

28.10.2025 до Верховного Суду через електронні засоби зв`язку ?Електронний суд? позивач подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає не урахування апеляційним судом висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваної постанови суду, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

У пунктах 7.6 - 7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача, який вважає себе належним постійним користувачем спірної земельної ділянки, про визнання недійсним рішення міської ради, яким припинено його відповідне право.

За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами цієї справи позивач у встановлений законом строк не вніс передбачених законом змін до своєї офіційної назви та не подав відповідні зміни до свого статуту на реєстрацію.

Колегія суддів зазначає, що у Верховного Суду наявна стала практика щодо застосування норм права у подібних правовідносинах: за змістовим критерієм (за характером урегульованих нормами права прав і обов`язків учасників) як основним, а також за додатковими - суб`єктним (релігійна організація, статут якої не відповідає вимогам закону) та об`єктним (право постійного користування земельною ділянкою). Така практика сформована у постановах Верховного Суду від 11.09.2024 у справах № 911/1476/23 та № 917/1061/23, від 17.09.2024 у справах № 911/1474/23 та № 911/1472/23, від 22.10.2024 у справах № 921/290/23, № 911/1406/23 та № 911/1477/23, від 06.11.2024 у справі № 911/1482/23 та від 14.01.2025 у справі № 902/924/23.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Отже, є висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду, що у розумінні пункту 5 частини 1 статті 293 ГПК України є достатньою підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача.

Інших підстав, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувану постанову такою, що підлягає касаційному перегляду, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі, Верховним Судом не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваної постанову суду, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до вимог ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Іоанно - Предтеченської релігійної громади (парафія) м. Суми Сумської Єпархії Української Православної Церкви на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 920/231/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач