ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3584/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Мороза В.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 (суддя Ніколенко М.О., повний текст якого підписаний 25.08.2025) у справі №904/3584/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича, с. Покровське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 27 462,50 грн., комісії у розмірі 2 250 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" з позовом до Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000,00 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 27 462,50 грн., комісії у розмірі 2 250,00 грн.

В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (надалі - кредитодавець) та Фізичною особою-підприємцем Клочко Миколою Петровичем (надалі - позичальник) укладено договір про надання кредиту № 350072-КС-001 від 09.07.2021 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1 договору ТОВ "Бізнес Позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Сторонами відповідно до умов договору кредиту погоджено, що кредит надається строком на 24 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з рахунку кредитодавця.

Позивач звертає увагу суду, що згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,0833 процентів за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Позивач зазначає, що ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Звертає увагу суду, що приналежність відповідачу банківської картки № НОМЕР_1 , на яку перераховувались кредитні кошти підтверджується скріншотом з онлайн банку АТ КБ "Приватбанк".

Позивач стверджує, що до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 350072-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 350072-КС-001 позичальника Клочко Микола Петрович, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/3584/23 позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 15 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 27462,50 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 250,00 грн. комісії за надання кредиту, 2 147,20 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особи-підприємець Клочко Микола Петрович, в який просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на наступне:

- в матеріалах справи відсутні докази отримання Відповідачем будь-яких кредитних коштів від Позивача;

- долучені Позивачем докази до Позову не підтверджують факт укладення Відповідачем будь-якого кредитного договору, погодження його істотних умов тощо;

- жодні умови та правила не можуть застосовуватись до даних правовідносин, оскільки Відповідач їх не підписував;

- в матеріалах Справи відсутні належні первинні документи, які можуть підтверджувати розмір будь-якої заборгованості за кредитним договором;

- Позивач, таким чином, не надав суду розрахунку, який би містив обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) пред`явлених до стягнення відсотків, тіла кредиту, винагороди.

Позивач у відзиві просить залишити апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Клочко Миколи Петровича без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 - без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) у задоволенні клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору відмовлено; апеляційну скаргу залишено без руху через неподання апелянтом належних доказів оплати судового збору (визначена сума сплати 3220,80 грн). Скаржнику наданий строк (10 днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

29.09.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 19.09.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано квитанцію від 28.09.2025 про сплату 3220,80грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/3584/23; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (кредитодавець) та Фізичною особою-підприємцем Клочко Миколою Петровичем (позичальник) укладено договір про надання кредиту № 350072-КС-001 від 09.07.2021.

Відповідно до п. 1 договору, ТОВ "Бізнес Позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Розмір та порядок нарахування плати за користування (сума коштів, яка виражена в процентах, за користування кредитом), термін дії договору визначається в пункті 1 договору про надання кредиту.

Строк кредиту: 24 тижні; процентна ставка: в день: 1,08330000, фіксована; комісія за надання кредиту: 2 250,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту: 15 000,00 грн.; термін дії договору: до 24.12.2021; Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 37560,00 грн.

Пунктом 2 Договору сторони передбачили, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (далі - проценти за користування кредитом) нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахування дня видачі кредиту та дня повернення його згідно графіку платежів.

У пункті 3 Договору визначено графік платежів.

Договір про надання кредиту укладений в електронній формі, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується випискою від 09.07.2021 про переказ грошових коштів на банківську карту № НОМЕР_1 (а.с. 18), а також, даними АТ КБ "Приватбанк", які підтверджують, що зазначена вище карта була емітована банком на ім`я відповідача, та випискою по банківській картці за період 09.07.2021 по 16.07.2021.

Викладені обставини узгодження позивачем та відповідачем умов кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів свідчать, що між ними виникли кредитні правовідносини.

За наданим у справу розрахунком заборгованості відповідача за кредитом становить 44712,50 грн., у тому числі: 15 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 27 462,50 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2250,00 грн. - комісія за надання кредиту.

Доказів сплати 15 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 27 462,50 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2250,00 грн. комісії за надання кредиту відповідач до суду не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Врахувавши підтвердження матеріалами справи факту надання відповідачу кредиту, відсутність доказів щодо здійснення його повернення та сплати відсотків в установленому договором розмірі та строк, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 15 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 27 462,50 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2250,00 грн. комісії за надання кредиту, Господарський суд визнав обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 173 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

У силу положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Водночас порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Стаття 612 ЦК України визначає одним із основних видів порушення зобов`язання прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, за договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором.

Таким чином, договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.

Договір про надання кредиту № 350072-КС-001 від 09.07.2021 містить відмітки про підписання їх одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-1414. 09.07.2021 19:30:24".

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000, 00 грн., що підтверджується довідками про перерахування коштів, однак відповідач на виконання вимог договору здійснив лише часткову їх оплату.

Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору, що, відповідно, свідчить і про правомірність вимог позивача за договором про надання кредиту.

Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання свого зобов`язання відповідачем щодо сплати відсотків за користування кредитом, у розмірі та в порядку, передбачених в п.п. 1, 2 договору про надання кредиту.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у нього станом на час розгляду справи судом першої інстанції виникла заборгованість за вищезазначеним договором про надання кредиту, яка складається з: відсотків за користування кредитом у розмірі 27 462,50 грн., комісії у розмірі 2 250,00 грн.

Відтак, висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у заявленому до стягнення розмірі є обґрунтованим, оскільки за матеріалами справи ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не доведено протилежного.

Доводи скаржника про те, що матеріали справи не мають підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, оскільки на них відсутня інформація про електронний підпис, колегією суддів відхиляються, з огляду на таке.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою статті 11 Закону України "Про електрону комерцію".

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Відповідно до п. 5 Кредитного договору Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір.

Крім того, судом першої інстанції ухвалою від 11.07.2023 задоволено клопотання Позивача та витребувано в АТ ПриватБанк інформацію, яка містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 та відкритий під неї рахунок на ім`я Клочко Микола Петрович, а також інформацію про рух коштів (виписку) по вказаній банківській картці за період дії кредитного договору.

Господарським судом отримано від АТ ПриватБанк інформацію, яка міститься в матеріалах справи, згідно якої вбачається, що дійсно, на рахунок Боржника поступали кошти від кредитора і такі кошти кредитором активно використовувалися у власних цілях; кредитор не повертав ці кошти відправнику, як отримані безпідставно й цілком об`єктивно і свідомо знав внаслідок чого він їх отримав (внаслідок укладеного кредитного договору).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Отже, надаючи оцінку всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування "вірогідності доказів", судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на підтвердження обставини про те, що у відповідача станом на час розгляду справи утворилась заборгованість за договором у вказаному вище розмірі, є такими, що відповідають таким стандартам.

Тому колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені?статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до?статті 129 Господарського процесуального кодексу України?судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями?129, 269,?275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/3584/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2025 у справі №904/3584/23 - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на? скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.11.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков