ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

04.11.2025м. ДніпроСправа № 904/5026/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від прокуратури: Шустова В.А.;

від прокуратури: Гамор Н.В.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Корольова Д.В.;

від відповідача-2: не з`явився;

від відповідача-3: не з`явився;

від відповідача-4: Сидоренко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку підготовчого провадження справу

за позовом Заступника Генерального прокурора України (м. Київ) в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (м. Київ)

до відповідача-1: Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (м. Дніпро)

до відповідача-2: ОСОБА_1 (м. Дніпро)

до відповідача-3: Українського державного університету науки і технологій (м. Дніпро)

та до відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "МІ6 сервіс" (м. Дніпро)

про визнання недійсним договору оренди, зобов`язання повернути майно балансоутримувачу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання його звільнити Суддя Фещенко Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник Генерального прокурора України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (далі - позивач) з позовною заявою, в якій просить суд:

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 258-р "Про утворення Українського державного університету науки і технологій" Уряд погодився з пропозицією Міністерства освіти і науки України (далі - МОН) щодо утворення Університету з віднесенням його до сфери управління МОН та реорганізації Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна та Національної металургійної академії України шляхом приєднання їх до Університету. Наказом МОН від 26.04.2021 № 464 "Про утворення Українського державного університету науки і технологій" ухвалено утворити Університет. Наказом МОН від 25.06.2021 № 714 "Про затвердження Статуту Українського державного університету науки і технологій" затверджено Статут Університету (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 1.1 якого Університет є багатогалузевим закладом вищої освіти, основною метою діяльності якого є освітня діяльність за різними ступенями вищої освіти та проведення фундаментальних і прикладних наукових досліджень. Університет має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність. Університет заснований на державній формі власності і належить до сфери управління МОН. Університет є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна та Національної металургійної академії України (пункт 1.2 Статуту Університету). Матеріально-технічну базу Університету становлять будівлі, споруди, земля, комунікації, обладнання, транспортні засоби, гуртожитки та інші матеріальні цінності (пункт 8.1 Статуту Університету). Майно закріплюється за Університетом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню, відчуженню, приватизації або використанню не за призначенням, передачі у власність юридичним особам без згоди МОН та конференції трудового колективу Університету, крім випадків, передбачених законодавством (пункт 8.2 Статуту Університету). Передача в оренду закріплених за Університетом на праві господарського відання об`єктів власності здійснюється без права їх викупу відповідно до законодавства (пункт 8.3 Статуту Університету). Крім того, наказом МОН від 20.04.2022 №351 "Про закріплення державного майна за Українським державним університетом науки і технологій" за Університетом на праві господарського відання закріплено нерухоме державне майно згідно з переліком. У пункті 4 вказаного переліку значиться "Будинок службовий автогаражу" інвентарний номер 10311007, місцезнаходження: вул. Лазаряна, 2, м.Дніпро, площа 1007,9 кв. м, а у пункті 96 - "Покриття асфальтове" інвентарний номер 10330162, місцезнаходження: вул. Лазаряна, 2, м. Дніпро, площа 800 кв. м. У подальшому, 03.06.2020 до балансоутримувача вказаного майна - Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка В. Лазаряна (правонаступником якого є Університет) звернувся ФОП Гусейнов Г.Б. з проханням передати його в оренду. У зв`язку з вказаним Університет звернувся до МОН з відповідним листом від 02.07.2020 № 05/840-21/3 щодо погодження передання майна в оренду. З указаного листа прямо вбачається прохання погодити договір оренди терміном до 5 років, у тому числі, з ФОП Гусейновим Г.Б., а саме: частину приміщення службового гаражу площею 329 кв. м та покриття асфальтоване перед будинком службового гаражу площею 800 кв. м з метою розміщення станції технічного обслуговування. За результатами розгляду цього листа МОН у відповіді від 29.09.2020 №1.6/391-20 повідомило, що передача державного майна в оренду здійснюється у декілька етапів, а тому МОН розгляне питання щодо надання спірного майна в оренду одразу після отримання відповідного пакета документів, як це передбачено листом МОН від 17.08.2020 №1/9-442. Водночас Університет замість того, щоб надіслати до МОН повний пакет документів, необхідний для вирішення питання щодо погодження укладення договору оренди вказаного майна, майже через рік - 22.09.2021 за № 35/1318-21/3 звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, відповідач 1) з клопотанням про включення спірного майна до Переліку першого типу. Рішенням РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 08.10.2021 № 12/02-324-ВДПо ухвалено включити об`єкт оренди державного нерухомого майна - нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 329 кв. м та асфальтоване покриття площею 800 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна, 2, м. Дніпро, до Переліку першого типу. Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" Перелік першого типу - це перелік об`єктів, щодо яких прийнято рішення про передачу в оренду на аукціоні. Надалі 12.11.2021 РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на електронній торговій системі "Prozorro.sale" розміщено оголошення "Про передачу в оренду через аукціон нерухомого майна відповідно до Переліку нерухомого державного майна, щодо якого прийнято рішення про передачу в оренду на аукціоні", предметом якого є зазначене майно (номер лота 6576). За результатами електронного аукціону № LLE001-UA-283 переможцем визначений Паук Юрій Вячеславович (відповідач-2) (протокол від 05.12.2021) та між РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Університетом та Пауком Ю.В. укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/7478-6576 від 04.01.2022. Предметом оренди за договором є частина будівлі гаражу та асфальтове покриття загальною площею 1129 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна, 2, м. Дніпро. Згідно з пунктом 6.1 змінюваних умов договору балансова залишкова вартість об`єкта оренди становить 3 729 760 грн. 00 коп. без ПДВ. У пункті 7.1 "Цільове призначення майна" зазначеного договору передбачено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням як виключення, передбачене абзацом 10 пункту 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна" (далі - Порядок № 483). Строк дії договору - 5 років з 04.01.2022 до 03.01.2027 (пункт 12.1 змінюваних умов договору). У пункті 13 змінюваних умов договору зазначено, що орендодавець не дає згоду на передачу майна в суборенду згідно з оголошенням про передачу майна в оренду. Відповідно орендар не має права передавати майно в суборенду (пункт 8.1 незмінюваних умов договору). Водночас 30.08.2024 Пауком Ю.В. засновано Товариство з обмеженою відповідальністю "МІ6 сервіс", основним видом діяльності якого за КВЕД є "47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах", а іншими видами діяльності визначено "роздрібну торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів". Юридична адреса зазначеного товариства: вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро. Власником та кінцевим бенефіціарним власником вказаного товариства є ОСОБА_1 Моніторингом мережі Інтернет та візуальним оглядом приміщення з`ясовано, що у орендованому ОСОБА_1 гаражі розташовується станція технічного обслуговування автомобілів https://auto.ria.com/uk/autoservice/sto-p3-service-12076.html. Прокурор зауважує, що пунктом 30 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" встановлено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об`єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі. Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном згідно із законодавством (частина 4 статті 80 Закону України "Про освіту"). Відповідно до вимог абзацу 6 частини 2 статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі якщо відповідно до законодавства, статуту або положення балансоутримувача уповноважений орган управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, має надавати згоду на розпорядження майном балансоутримувача, балансоутримувач протягом 40 робочих днів з дати отримання заяви потенційного орендаря приймає одне з таких рішень: рішення про намір передачі майна в оренду, погоджене уповноваженим органом управління; рішення про відмову у включенні об`єкта до відповідного Переліку в разі наявності однієї з підстав, передбачених статтею 7 вказаного Закону. Водночас, як вбачається з листа МОН, наданого на запит Офісу Генерального прокурора, Міністерством не надавалося погодження на укладення договору оренди з Пауком Ю.В. При цьому прокурор зазначає, що надання в оренду нерухомого майна, що тимчасово не задіяне в освітній діяльності, дозволяється лише для його використання, пов`язаного з навчально-виховним процесом відповідного навчального закладу, та крім того, предметом оспорюваного договору є державне нерухоме майно, балансоутримувачем якого є заклад вищої освіти, а тому на спірні правовідносини поширюється і дія Закону України "Про вищу освіту". За вказаного прокурор вказує на те, що моніторингом мережі Інтернет та візуальним оглядом приміщення з`ясовано, що у орендованому Пауком Ю.В. гаражі розташовується станція технічного обслуговування автомобілів https://auto.ria.com/uk/autoservice/sto-p3-service 12076.html. Крім того, з інформації від 12.08.2025 № 01-26-955, наданої Університетом на запит Офісу Генерального прокурора, вбачається, що на теперішній час орендар (Паук Ю.В.) використовує орендоване майно під станцію технічного обслуговування автотранспорту. Таким чином, спірне майно фактично використовується не за освітнім призначенням, а для здійснення підприємницької діяльності з метою розміщення станції обслуговування автомобілів;

- з умов договору оренди також вбачається, що майно не може передаватися в суборенду або користування іншій особі, а має використовуватися виключно орендарем. Разом з тим, за даними ідентифікаційного коду, Паук Ю.В. як фізична особа - підприємець був зареєстрований з 12.06.2013 до 16.03.2018, тобто станом на момент укладення оспорюваного договору оренди Паук Ю.В. як фізична особа підприємець був припинений. Водночас наразі спірне майно використовується для здійснення підприємницької діяльності (розміщення станції технічного обслуговування автомобілів) ТОВ "М6 сервіс", засновником, власником та кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 . За даними ідентифікаційного коду, ТОВ "МI6 сервіс" зареєстроване за адресою: вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро. Відповідно до вимог статті 93 Цивільного кодекасу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Таким чином, прокурор зауважує, що всупереч вимогам законодавства та умов договору спірне майно фактично передано Пауком Ю.В. у користування іншій особі - ТОВ "МІ6 сервіс". При цьому спірне майно передано в оренду ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства про освіту, у зв`язку з чим договір оренди підлягає визнанню недійсним, а майно поверненню балансоутримувачу;

Також, у позовній заяві прокурором вказано про підстави звернення із вказаним позовом до суду, а саме: Офісом Генерального прокурора 17.07.2025 за № 24/3-30911-25 (24/3-63080вих-25) на адресу МОН з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді направлено запит про надання інформації щодо обставин передання спірних нежитлових приміщень в оренду. Надалі Офісом Генерального прокурора на адресу МОН 04.08.2025 за № 24/3-30911-25 (24/3-69234вих-25) у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" направлено лист, у якому детально викладені виявлені органами прокуратури порушення вимог законодавства при укладенні договору оренди державного майна, яке перебуває на балансі Університету. При цьому Офісом Генерального прокурора вказаному органу державної виконавчої влади, який у спірних правовідносинах виконує функцію управління спірним державним майном, запропоновано вчинити дії, спрямовані на відновлення порушеного права держави шляхом подання позову. З листа МОН від 26.08.2025 № 1/17640-25 вбачається, що МОН не є стороною договорів оренди між балансоутримувачами, регіональними відділеннями ФДМУ та орендарями, а лише як орган управління державним майном надає погодження або відмову у погодженні на укладення, продовження та внесення змін до договорів оренди. Водночас у разі залучення судом МОН до участі у справі, останнє забезпечить представництво у встановленому порядку. Таким чином, прокурор зазначає, що МОН достеменно обізнано з тим фактом, що спірне майно передано в оренду Пауку Ю.В. з порушенням вимог частин 1, 4, 6 статті 80 Закону України "Про освіту", проте жодного заходу реагування ним вжито не було. Ураховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності МОН про порушення прав держави та беручи до уваги формальний характер наданої на запит Офісу Генерального прокурора відповіді, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що невжиття цим компетентним органом заходів щодо визнання недійсним договору оренди та повернення орендованого майна балансоутримувачу шляхом пред`явлення відповідного позову має кваліфікуватися як бездіяльність цього органу. Отже, прокурор виснує, що існує визначений Конституцією України виключний випадок для представництва прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган бездіє і самостійно до суду не звертається.

Крім того, в обґрунтування позовної давності прокурор зауважує, що Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено у нові редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. Водночас прокурор зазначає, що необхідно враховувати, що Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. Проте, вказаний Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. За даними офіційного вебсайту Верховної Ради України, вказаний Закон № 4434-IX опублікований 03.06.2025 у газеті "Голос України" № 108. Таким чином, вказаний Закон № 4434-IХ набере чинність 04.09.2025 і саме з цього часу перебіг позовної давності буде поновлений. Отже, прокурор виснує, що на момент звернення прокурора з цим позовом перебіг строку позовної давності є зупиненим, а тому прокурором не пропущений.

Також прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь прокуратури сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 09.09.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.10.2025.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі (вх. суду № 39630/25 від 11.09.2025), в яких Міністерство освіти і науки України вказує про таке:

- позивач зазначає, що відповідно до статей 78, 79 Закону України "Про освіту" заклади освіти мають право отримувати фінансування різних видів та з різних джерел, незаборонених законодавством. Одним із джерел фінансування суб`єктів освітньої діяльності є доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Відповідно до частини 3 статті 80 Закону України "Про освіту" основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частиною четвертою зазначеної статті Закону об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства. Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про освіту" заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний. Право розпорядження майном в силу статті 317 Цивільного кодексу України є виключно у власника, а не користувача. Згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 (із змінами), до таких послуг належить зокрема: надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти;

- позивач констатує, що листом від 02.07.2020 № 05/840-21/3 Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка Всеволода Лазаряна звернувся до Міносвіти щодо погодження укладення договорів оренди, зокрема, з ФОП ОСОБА_2 для розміщення СТО на частину приміщення службового гаражу площею 329,0 кв. м та покриття асфальтованого перед будинком службового гаражу площею 800, кв. м, з метою розміщення станції технічного обслуговування. У свою чергу Міносвіти листом від 29.09.2020 № 1.6/391-20 надало зауваження та повідомило Університет про те, що повернеться до розгляду порушеного питання одразу після надходження відповідного пакету документів визначеного інструктивним листом. Отже, позивач зауважує, що Міністерством не надавалось погодження на укладення договору оренди з ФОП Пауком Ю.В.;

- позивач зазначає, що термін зберігання вхідної та вихідної кореспонденції становить 5 років згідно з Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5. Так, відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З урахування вказаного, позивач вважає пріоритетним встановлення обставин фактичного використання орендованого майна та відсутність/наявність зв`язку із освітнім процесом у цьому контексті, адже навчальний заклад є самостійною юридичною особою та відповідно до статей 92, 96 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями;

- також позивач вказує на значну кількість справ (з грудня 2024 року та на цей час у провадженні судів різних інстанцій перебуває понад 500 судових справ), учасником/стороною у яких є Міністерство освіти і науки України та обмеженим штатом представників із самопредставництва Міносвіти, тому просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника Міністерства освіти і науки України.

Від прокуратури надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. суду № 40825/25 від 18.09.2025), в якій прокурор просить суд надати йому можливість прийняти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За відомостями Відділу інформаційно-технічного забезпечення суду у Господарському суді Дніпропетровської області була наявна технічна можливість для проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 18.09.2025 заяву прокурора про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів було задоволено судом.

Від відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. суду № 42449/25 від 29.09.2025), в якому Паук Юрій Вячеславович просить суд зупинити провадження у справі № 904/5026/25 у зв`язку з перебуванням відповідача-2 - ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач-2 посилається на те, що ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками він не отримував, оскільки з 01.07.2023 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних сил України. Відповідач-2 зазначає, що перебуваючи на військовій службі, він безпосередньо бере участь у бойових діях - заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, має статус учасника бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У зв`язку з виконанням бойових завдань, пов`язаних з забезпеченням оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідач-2 не має можливості брати участь у розгляді Господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/5026/25 ні безпосередньо, ні через представника. Відповідач-2 посилається на положення пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського кодексу України, відповідно до яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Також, відповідач-2 зауважує, що Законом України № 4524 - ІХ від 15.07.2025 затверджено Указ Президента України від 14.07.2025 № 478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" про продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 07.08.2025 строком на 90 діб. Наразі відповідач-2 - ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, а саме - проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , перебуває на бойовій посаді, бере безпосередню участь в бойових діях. Вказана обставина підтверджується доданими до клопотання довідками військової частини НОМЕР_1 про проходження служби та безпосередню участь в бойових діях.

Від відповідача-4 за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №42589/25 від 30.09.2025), в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "МІ6 сервіс" просить суд надати можливість його представнику прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За відомостями Відділу інформаційно-технічного забезпечення суду у Господарському суді Дніпропетровської області була наявна технічна можливість для проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 06.10.2025 заяву прокурора про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів було задоволено судом.

Від відповідача-4 за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 43516/25 від 06.10.202025), в якому він просить суд визнати причини пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву поважними та поновити відповідачу-4 строк для подання відзиву на позовну заяву у справі № 904/5026/25; закрити провадження у справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мі6 Сервіс".

В обґрунтування власної правової позиції Товариство з обмеженою відповідальністю "Мі6 Сервіс" посилається на таке:

- відповідач-4 зазначає, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 09.09.2025 не отримував, про слухання справи директор товариства дізнався випадково від інших учасників справи, відразу після чого, 25.09.2025 було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги з адвокатським об`єднанням "Доктрина права". При цьому відповідач-4 зауважує, що вчинив безвідповідально, не зареєструвавши вчасно Електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд". Частково це пояснюється тим, що відповідач-4 є суб`єктом малого підприємництва, його трудовий колектив складається лише з його директора, а також, збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуванням міста Дніпро під постійними ракетними ударами країни-агресора. Разом з тим, не будучи обізнаним про постановлення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 904/5026/25 від 09.09.2025, відповідач-4 був позбавлений дієвої можливості належно реалізувати свої права на захист власних інтересів у суді, зокрема і шляхом подання відзиву у встановлені строки, у зв`язку з чим просить про їх поновлення. Так, лише 26.09.2025 представник відповідача-4 отримав змогу ознайомитися з матеріалами справи і підготувати обґрунтовану заяву по її суті. Таким чином, виходячи з наведених заступником Генерального прокурора у позовній заяві обставин та правових підстав заявленого позову, з врахуванням положень статті 165 Господарського процесуального кодексу України, відповідач-4 заперечує проти заявлених вимог;

- по суті власної позиції відповідач-4 вказує на те, що ніколи не використовував і не використовує для здійснення своєї підприємницької діяльності частину будівлі гаражу та асфальтового покриття загальною площею 1 129 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно не передавалось йому у користування ні ОСОБА_1 , ні іншими особами. Вказана адреса була вказана при реєстрації юридичної особи - відповідача-4, як його місцезнаходження, суто формально, оскільки засновник товариства є військовослужбовцем, який бере безпосередню участь у бойових діях і не хотів вказувати адресу свого та його родини проживання у відкритих реєстрах з міркувань безпеки. Відповідач-4 погоджується з твердженням заступника Генерального прокурора у своїй позовній заяві про те, що відповідно до вимог статті 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. З моменту своєї державної реєстрації (30.02.2024) щоденне керування діяльністю ТОВ "Мі6 Сервіс2, здійснення управління і обліку здійснює одноособово його директор - ОСОБА_3 за адресою свого місця проживання, а для безпосереднього здійснення основного виду діяльності товариства - роздрібної торгівлі одягом у спеціалізованих магазинах відповідач-4 має у користуванні нежитлові приміщення, які не мають сосунку до частини будівлі гаражу та асфальтового покриття загальною площею 1 129 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна, 2, м. Дніпро. Таким чином, відомості про місцезнаходження відповідача-4, вказані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на сьогоднішній день не є актуальними. ТОВ "Мі6 Сервіс" має привести відомості у Реєстрі про нього у відповідність з дійсними даними. Виходячи з вимог Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 28.04.1998 за № 268/2708, станція технічного обслуговування автомобілів - це фактично цілісний майновий комплекс, який має забезпечити складний технологічний процес та потребує як відповідного обладнання, так і кваліфікованого персоналу. ТОВ "Мі6 Сервіс" на своєму балансі такого обладнання не обліковує, відповідного персоналу у штаті не має (єдиним співробітником ТОВ "Мі6 Сервіс" є його директор). Крім цього, за посиланням, яке вказане у тексті позовної заяви, у мережі Інтернет містяться відомості про СТО P3 service з адресою: Лазаряна, 2а, м. Дніпро. Спірне ж у справі майно, яке начебто перебуває у користуванні відповідача-4, міститься відповідно до тексту того ж позову за адресою: вул. Лазаряна, 2, м. Дніпро. Відтак, відомості про візуальний огляд та оголошення у мережі Інтернет, які доводять користування спірним у справі майном відповідачем-4, - не є підтвердженими. Отже, оскільки відповідач-4 не є стороною спірного у справі договору оренди, а частиною будівлі гаражу та асфальтового покриття загальною площею 1129 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна, 2, м. Дніпро, ніколи не користувався і не користується, предмет спору у частині позовних вимог до нього відсутній;

- щодо поставлених у позовній заяві запитань в порядку статті 90 Господарського кодексу України, ТОВ "Мі6 Сервіс" надає наступні відповіді: 1) ТОВ "Мі6 Сервіс" за адресою: вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро, - не знаходиться. Причина реєстрації товариства за вказаною адресою вказана у відзиві на позовну заяву; 2) ТОВ "Мі6 Сервіс" державним майном, розташованим за адресою: вул. Лазаряна, 2, м. Дніпро, не користується, підприємницьку діяльність у вказаному приміщенні не здійснює;

- щодо клопотання заступника Генерального прокурора про витребування статуту ТОВ "Мі6 Сервіс", відповідач-4 зазначає, що у доданій до позовної заяви інформації на безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вказано, що установчим документом вказаного товариства є модельний статут. Модельний статут - це типовий установчий документ, затверджений Кабінетом Міністрів України, який використовується для створення та провадження діяльності юридичних осіб, містить встановлені законом правила, що регулюють правовий статус, права, обов`язки та відносини, які пов`язані із створенням, управлінням та провадженням господарської діяльності відповідних юридичних осіб. Право створення та діяльності товариства на підставі модельного статуту було передбачене статтею 56 Господарського кодексу України та передбачене статтею 87 Цивільного кодексу України. Якщо юридична особа створюється на підставі модельного статуту, то в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації юридичної особи проставляється відповідна відмітка з посиланням на типовий установчий документ. Модельний статут державному реєстратору не надається;

- відповідач-4 виснує, що провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ "Мі6 Сервіс" підлягає закриттю, оскільки такі позовні вимоги є надуманими та заявленими за відсутності предмета спору.

У підготовче засідання 07.10.2025 з`явилися прокурори та представники відповідачів-1,4, представники позивача та відповідачів-2,3 у вказане засідання не з`явились, при цьому судом враховані подані позивачем та відповідачем пояснення та клопотання у справі, з яких вбачається, що вони повідомлені про розгляд справи судом. Щодо відповідача-3, то останній також повідомлений про день, час та місце судового засідання належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 09.09.2025 до його Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена Довідка про доставку електронного листа, згідно з якою ухвала суду від 09.09.2025 доставлена до Електронного кабінету відповідача-3 - 09.09.2025 (а.с. 59 у томі 2).

У вказаному засіданні судом відзначено, що клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі відкладено до наступного судового засідання, з метою надання часу для ознайомлення всіх учасників справи з поданим документом та отримання заперечень прокуратури на вказане клопотання.

Також, у вказаному засіданні розглянуто клопотання відповідача-4 про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, яке господарський суд вважає можливим задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області про відкриття провадження у справі від 09.09.2025 встановлено, зокрема, відповідачу-4 строк на подання відзиву на позовну заяву - протягом 15-ти календарних днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Так, за аналізом долученого до матеріалів справи поштового відправлення, направленого на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мі6 Сервіс" (відповідача-4), в якому містилася ухвала суду від 09.09.2025, судом було здійснено також його відстеження та з`ясовано, що вказане відправлення було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 від 18.09.2025 "Одержувач відсутній за вказаною адресою" (а.с. 102-107, 138 у томі 2).

Враховуючи вказане, процесуальний строк для подання відповідачем-4 відзиву на позовну заяву - до 03.10.2025 включно, що також не заперечується відповідачем-4.

У той же час, із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву відповідач-4 звернувся до суду 06.10.2025, тоді як граничним строком подання відзиву на позовну заяву є 03.10.2025, тобто з 2-денним пропуском встановленого ухвалою суду строку, що також не заперечується відповідачем-4.

Разом з тим, суд відзначає, що у відповідності до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони у справі користуються рівними процесуальними правами, серед яких право на ознайомлення з матеріалами справи, подання заяв та клопотань. Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Судом також враховано, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку, суд керується завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи необхідність надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, диспозитивності та пропорційності, суд, керуючись приписами частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, врахувавши наведене відповідачем-4 обґрунтування необхідності поновлення такого строку, дійшов висновку про задоволення його клопотання та поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву.

Також, у підготовчому засіданні 07.10.2025 судом було відзначено, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем-4 лише 06.10.2025, тому строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву станом на 07.10.2025 не закінчився.

Також, у вказаному засіданні прокурор та представник відповідача-4 заявили усні клопотання про надання їм можливості прийняти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вказані клопотання були задоволено судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 07.10.2025 підготовче засідання було відкладене на 21.10.2025.

Від відповідача-1 за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 44642/25 від 10.10.2025), в якому він просить суд поновити Регіональному відділенню строк на подання відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- відповідач-1 посилається на те, що умови, терміни та процедура укладання договору оренди державного майна врегульовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019 та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оренди державного та комунального майна" № 483 від 03.06.2020 (далі - Порядок). Так, етапність передачі майна в оренду визначена статтею 5 Закону про оренду та передбачає: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС; прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди. Під час передачі державного активу в оренду першочергово орендодавець приймає рішення про включення відповідного майна до одного з Переліків згідно з Порядком передачі майна в оренду. Таке рішення приймається на основі клопотання балансоутримувача та інформації про потенційний об`єкт оренди. Детальна процедура та строки вчинення таких дій визначені в статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Відповідно до частини 2статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" потенційний орендар, зацікавлений в одержанні в оренду нерухомого або індивідуально визначеного майна, звертається до орендодавця із заявою про включення цього майна до Переліку відповідного типу згідно з Порядком передачі майна в оренду. Відповідач-1 зазначає, що листом № 05/1200-и/3 від 04.09.2020 балансоутримувач спірного об`єкту нерухомості - Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна повідомив Регіональне відділення про те, що керівництво останнього не заперечує щодо передачі в оренду терміном до 5-ти років ФОП Гусейнову Г.Б. частини приміщення службового гаражу, площею 329 кв. м, та покриття асфальтового перед будинком службового гаражу, площею 800 кв. м, розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Лазаряна, 2. Одночасно балансоутримувачем було зазначено, що вказане майно є вільним від господарської діяльності. Враховуючи зазначене, листом № 16-02-06650 від 18.11.2020 Регіональне відділення звернулось до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, зазначивши, окрім іншого, про необхідність відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", надання балансоутримувачем інформації щодо погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, або з урахуванням законодавства, статуту або положення погодження балансоутримувача, з чітким зазначенням Переліку, до якого віднесено вказаний об`єкт оренди. Листом № 35/1317-21/3 від 22.09.2021 Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна повторно повідомив Регіональне відділення про те, що керівництво останнього не заперечує щодо передачі в оренду на 5 років ФОП Гусейнову Г.Б. та включення до Переліку першого типу державного майна, а саме: нежитлового вбудованого приміщення, розміщеного в будівлі службового гаражу, загальною площею 329,0 кв. м, та асфальтового покриття, площею 800 кв. м, розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Лазаряна, 2 з метою розміщення станції технічного обслуговування. Зазначене майно є вільним від господарської діяльності. Також, листом №35/1318-21/3 від 22.09.2021 Університет повідомив Регіональне відділення про те, що у зв`язку із зверненням до Міністерства освіти і науки України листом № 05/840-21/3 від 02.07.2020 щодо погодження укладення договору оренди з ФОП Гусейновим Г.М., не була надана відповідь протягом 40-ка днів. Враховуючи вказані обставини, балансоутримувач просив Регіональне відділення розглянути можливість укладення відповідного договору оренди. Відповідач-1 зауважує, що у відповідності із частиною 2 статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відсутність погодження або відмови у погодженні уповноваженого органу управління протягом 40 робочих днів з дати отримання заяви потенційного орендаря вважається погодженням уповноваженого органу управління рішення балансоутримувача про намір передачі майна в оренду. При цьому Регіональному відділенню було надано копію листа № 05/840-21/3 від 02.07.2020, яким Університет звернувся до Міністерства освіти і науки України як до органу управління державним майном, що є об`єктом оренди, з проханням погодити укладення договорів оренди згідно переліку терміном до 5-ти років, в тому числі щодо частини приміщення службового гаражу, площею 329 кв. м, та покриття асфальтового перед будинком службового гаражу, площею 800 кв. м. Крім того, балансоутримувачем була надана довідка, згідно з якою площа, яка планується здаватися в оренду за адресою: м. Дніпро, вул. Лазаряна, 2: 1 129,00 кв. м, не використовується в діяльності Університету протягом п`яти років та не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі. Враховуючи вказане, згідно з пунктом 5 статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", на підставі клопотання балансоутримувача - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, Регіональним відділенням, наказом №12/02-324-ВДПо від 08.10.2021, включено до Переліку першого типу - Переліку об`єктів, щодо яких прийнято рішення про передачу в оренду на аукціоні, об`єкт державного нерухомого майна - нежитлове вбудоване приміщення, загальною площею 329,0 кв. м, та асфальтового покриття, площею 800 кв. м, розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Лазаряна, 2;

- відповідач-1 зазначає, що електронний аукціон з оренди об`єкта оренди відбувся в режимі реального часу в електронній торговій системі (ЕТС), адміністратором якої є державне підприємство "Прозоро. Продажі", що належить до сфери управління Міністерства економіки. Так, згідно з протоколом електронного аукціону № LLE001-UA-283 від 05.12.2021, затвердженого наказом Регіонального відділення № 12/7478-6576-оС від 13.12.2021, за результатами електронного аукціону переможцем (учасником, що подав єдину заяву) визначено фізичну особу - Паука Юрія Вячеславовича. Документи, надані Пауком Ю.В. для участі в аукціоні, були перевірені на відповідність вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Підстави для не затвердження протоколу та не укладення договору оренди за результатами аукціону, передбачені чинним законодавством, відсутні. Частиною 1 статті 13 вказаного закону передбачено, що об`єкти державної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 вказаного закону. А відповідно частини 9 вказаної норми орендодавець не затверджує протокол аукціону, не укладає договір оренди за результатами аукціону з потенційним орендарем, який: не відповідає вимогам статті 4 цього Закону; не подав документи або відомості, обов`язкове подання яких передбачено цим Законом; подав неправдиві відомості про себе; відмовився від підписання протоколу аукціону або договору оренди за результатами аукціону на право оренди того самого об`єкта. Вказані підстави не затвердження протоколу та не укладення договору оренди державного майна є виключними та розширеному тлумаченню не підлягають. Враховуючи вказане, 04.01.2022 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, ОСОБА_1 та Українським державним університетом науки і технології укладено договір оренди №12/7478-6576, нерухомого майна, що належить до державної власності - частини будівлі гаражу та асфальтового покриття, загальною площею 1129,0 кв. м за адресою: м. Дніпро, вул. Лазаряна, 2, балансоутримувачем якого є Українськийдержавний університет науки і технології. Отже, відповідач-1 вказує на те, що дії з передачі вказаного об`єкту в оренду відповідають приписам чинного законодавства;

- щодо посилання позивача на порушення законодавства України у сфері освіти відносно цільового використання об`єкта оренди, відповідач-1 зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 1 Закону України "Про освіту" заклад освіти - юридична особа публічного чи приватного права, основним видом діяльність якої є освітня діяльність. Цільове використання об`єкта оренди визначено як "майно може бути використано орендарем за будь-яким цільовим призначенням як виключення, передбачене абзацом 10 пункту 29 Порядку № 483" (пункти 7, 7.1 договору). Згідно з частиною першою статті 80 Закону України "Про освіту" до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством. Отже, зі змісту вказаної норми вбачається, що об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти. Також, відповідач-1 вказує на те, що підпунктом 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2020 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти. Регіональне відділення, звертає увагу, що позивачем та прокурором не наведено доказів в обґрунтування того, що укладення оспорюваного договору оренди спричинило погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти та яким чином цільове використання об`єкта оренди порушує право Міністерства освіти і науки України. Так, норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про освіту", Закону України "Про вищу освіту", постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" у їх систематичному поєднанні, дозволяють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання закладів освіти. Отже чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремо, індивідуально визначеного майна, що входить до складу об`єкта освіти як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально- виховній, навчальновиробничій, науковій діяльності;

- Регіональне відділення, також, звертає увагу, що передача в оренду державного майна, площею 1129,0 кв. м, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Лазаряна, 2, що перебуває на балансі Українського державного університету науки і технології, не позбавляє державу в особі уповноваженого органу управління права власності на відповідний актив. Крім того, за наслідками електронного аукціону в ЕТС "Прозоро. Продажі" визначено розмір щомісячної орендної за вказане майно, відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Порядку № 483 та постанови Кабінету Міністрів України № 634. Тобто, державний бюджет та балансоутримувач щомісячно отримують дохід від передачі в оренду відповідного активу, який не використовується останнім більше 5 років. Регіональне відділення зауважує, що позивачем та прокурором не наведено обґрунтованих доказів того, що укладення оспорюваного договору оренди спричинило погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти. Крім того, відповідач-1, звертаючись до суду з позовом, прокурором не зазначено конкретних фактів порушення майнових прав та інтересів держави внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору та не доведено, що в результаті визнання такого договору недійсним його права будуть захищені та відновлені. Тобто не зрозуміло, яким чином оренда частини будівлі гаражу та асфальтового покриття, площею 1129,94 кв. м порушує учбовий процес (оскільки спірне приміщення не використовувалося балансоутримувачем більше 5 років), конкретно чиї права порушує укладений спірний договір, яких учнів, чи можливо сплата орендарем орендної плати за користування державним майном до Державного бюджету України порушує інтереси держави.

Також в обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву відповідач-1 посилається на те, що згідно з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2025 у справі № 904/5026/25 відповідачам, у тому числі Регіональному відділенню, визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи, що вказана ухвала суду надійшла до Електронного кабінету Регіонального відділення в системі "Електронний суд" ЄСІТС того ж дня - 09.09.2025, останній день 15-тиденного строку припадає на 24.09.2025. У той же час, відповідач-1 вказує на те, що уповноважений представник Регіонального відділення у даній справі у період з 23.09.2025 по 03.10.2025 перебував у відпустці, що підтверджується наказом № 139-НВ від 16.09.2025. Приймаючи до уваги вказане, з урахуванням часу, необхідного для вивчення обставин справи та відповідних матеріалів, а також, підготовку відзиву у справі, у Регіонального відділення виникла необхідність просити суд про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

За результатом розгляду вказаного клопотання ухвалою суду від 15.10.2025 клопотання Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву було задоволено судом; постановлено про поновлення відповідачу-1 строку для подання відзиву на позовну заяву та долучення відзиву на позовну заяву до матеріалів справи.

Від прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МІ6 сервіс" (відповідача-4) (вх. суду № 44821/25 від 13.10.2025), в якій прокурор вказує на необґрунтованість відзиву відповідача-4, посилаючись на таке:

- щодо доводів про "формальне" місцезнаходження відповідача-4 за адресою: вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро, прокурор не погоджується із твердженням ТОВ "М16 сервіс" про те, що при реєстрації юридичної особи зазначена адреса була зазначена формально, оскільки засновник товариства - ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який не хотів указувати свою адресу у відкритих реєстрах, та вказує на те, що відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб на підставі документів, поданих у паперовій формі, проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням юридичної особи (а не її засновника). Згідно з приписами пункту 8 частини 2 статті 9 вказаного закону в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться такі відомості про юридичну особу як перелік засновників товариства з обмеженою відповідальністю із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), дати народження, країни громадянства, місця проживання тощо, якщо засновник - фізична особа, а також місцезнаходження юридичної особи. Отже, у Єдиному державному реєстрі у будь-якому випадку обов`язково зазначається адреса місця проживання засновника юридичної особи. У той же час, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «МІ6 сервіс», отриманого з офіційного веб-порталу Міністерства юстиції України і доданого до позовної заяви, адресою місцезнаходження юридичної особи - ТОВ "МІ6 сервіс" зазначено: Україна, 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Лазаряна, будинок 2, офіс 1, а адресою проживання засновника цього товариства - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Крім того, зазначена адреса місця проживання ОСОБА_1 міститься і в оспорюваному договорі оренди, а отже і в інших відкритих базах даних, зокрема на вебсайті "Prozorro.sale" https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-283/ та вебсайті Фонду державного майна України https://orenda.gov.ua. Таким чином, доводи відповідача-4 про небажання засновника товариства указувати адресу свого місця проживання у відкритих реєстрах є неспроможними і такими, що не спростовують доводів прокурора;

- з приводу доводів про здійснення ТОВ "МI6 сервіс" підприємницької діяльності за іншою адресою, прокурор зазначає, що за твердженням відповідача-4, управління і облік одноособово здійснює директор товариства за місцем свого проживання, а для здійснення підприємницької діяльності товариство має у користуванні нежитлові приміщення, які не мають відношення до спірного майна. До того ж, окрім директора, товариство не має інших працівників. Разом з тим, відповідно до вимог статті 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. При цьому відповідачем-4 не надано жодного доказу на підтвердження вказаних заперечень. Фактичне визнання відповідачем-4 так званої "формальної реєстрації" юридичної особи за адресою: вул. Лазаряна, офіс 1, м. Дніпро, не є доказом його відсутності та не здійснення ним підприємницької діяльності саме за цією адресою. До того ж, як свідчить інформація з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" трекінгом відправлень, відповідач-4 отримує кореспонденцію ТОВ "МІ6 сервіс" саме за адресою: вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро;

- щодо відповідей на запитання в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України прокурор вказує на те, що надані представником ТОВ "МI6 сервіс" - адвокатом Сидоренком I.О., відповіді у відзиві на позовну заяву цим вимогам законодавства не відповідають, а отже, у розумінні вимог статті 90 Господарського процесуального кодексу України, не є відповідями на запитання відповідачу-4 про обставини, що мають значення для справи;

- щодо клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, прокурор зазначає, що за твердженням відповідача-4 позовні вимоги до ТОВ "МІ6 сервіс" є надуманими, а предмет спору щодо товариства не існував на момент звернення прокурора з позовом, однак прокурор вказує на те, що зазначене відповідачем-4 обгрунтування виключає процесуальну можливість закриття провадження у справі саме на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. До того ж питання щодо обґрунтованості позовних вимог до ТОВ "М6 сервіс" може бути вирішено судом виключно за результатами розгляду цього спору по суті та надання оцінки усім зібраним у справі доказам.

Від прокуратури надійшли заперечення на клопотання ОСОБА_1 (відповідача-2) про зупинення провадження у справі (вх. суду № 45257/25 від 15.10.2025), в яких прокурор вказує на те, що розгляд клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі є передчасним, посилаючись на таке:

- прокурор зазначає, що зміст висновків касаційних судів у складі Верховного Суду зводиться до того, що зупинення провадження у справі можливе лише за умов перебування відповідної особи у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан і виконує бойові завдання у зоні бойових дій. Довідка військової частини про перебування військовослужбовця на військовій службі у цій частині під час дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", складена відповідно до чинної Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, зокрема за формою № 5, не є належним або достатнім доказом, який би свідчив про наявність підстави для зупинення провадження у справі. Крім того, касаційні суди вважають, що у ході вирішення питання щодо зупинення судового провадження, яке стосується певної особи, необхідно з`ясувати чи перебуває остання у складі Збройних Сил України безпосередньо у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та чи виконує вказана частина бойові завдання у зоні бойових дій, а також чи призвів її призов на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до об`єктивної неможливості відповідача або його представника брати участь у судовому провадженні. З цього приводу прокурор зазначає, що до клопотання про зупинення провадження у справі ОСОБА_1 , зокрема, додано довідку військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2025 № 2124/8177 про його перебування на військовій службі у цій частині з 01.07.2023, яку видано відповідно до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України за формою № 5, а також копію посвідчення від 28.07.2023. Разом з тим, виходячи з висновків касаційних судів у складі Верховного Суду, зазначені документи жодним чином не свідчать про те, що відповідач-2 наразі виконує бойові завдання у зоні бойових дій, що унеможливлює його участь у судовому засіданні. Що стосується довідки № 1308 від 13.09.2025 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, то з її змісту вбачається, що відповідач-2 в останнє брав участь у бойових діях з 01.05.2025 по 30.06.2025, тобто ще до звернення прокурора до суду з цим позовом та відкриття провадження у справі № 904/5026/25. З огляду на викладене прокурор звертає увагу, що пункт 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Водночас, прокурор зауважує, що жоден з наданих відповідачем-2 документів не свідчить про його перебування у Збройних Силах України, що переведені на воєнний стан та виконують бойові завдання у зоні бойових дій, на момент подачі відповідного клопотання;

- також прокурор звертає увагу, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 прийнято до розгляду справу № 754/947/22, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень процесуального законодавства у справах, в яких сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань. Наразі указана справа не розглянута. На підставі викладеного прокурор вважає, що розгляд клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до прийняття відповідного рішення Великою Палатою Верховного Суду є передчасним.

Від відповідача-4 за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву прокурора (вх. суду № 45763/25 від 20.10.202025), в яких він просить суд закрити провадження у справі в частині пред`явлених до товариства позовних вимог, посилаючись на таке:

- відповідач-1 зазначає про те, що наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про адресу місцезнаходження ТОВ "Мі6 Сервіс": вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро, - жодним чином не доводить користування відповідачем об`єктом оренди за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/7478-6576 від 04.01.2022, - частиною будівлі гаражу та асфальтовим покриттям загальною площею 1 129 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна 2, м. Дніпро. Заступник Генерального прокурора не надав жодного доказу відносно того, що офіс 1 є частиною будівлі гаражу чи асфальтовим покриттям, або ж частиною будівлі гаражу та асфальтовим покриттям загальною площею 1 129 кв. м, та що з цього місця здійснюється фактичне місце ведення діяльності чи на ньому розташований офіс, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Жодних доказів, крім припущень, що об`єкт оренди за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/7478- 6576 від 04.01.2022, - частина будівлі гаражу та асфальтове покриття загальною площею 1 129 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна 2, м.Дніпро, використовується відповідачем під СТО автомобілів, прокурор також не наводить. Відповідач зазначив у відзиві на позов, що відомості про його місцезнаходження, включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань при його державній реєстрації (30.02.2024) є недостовірними. З метою приведення відомостей про місцезнаходження ТОВ "Мі6 Сервіс2 до дійсних обставин, 15.10.2025 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань були внесені зміни, в результаті чого станом на сьогоднішній день у цьому реєстрі значаться достовірні відомості про місцезнаходження відповідача: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, пр. Праці, 2т. За вказаною адресою знаходиться нежитлове приміщення, яке відповідач використовує на підставі договору оренди нерухомого майна № 288/10-25П, укладеного 01.10.2025 з ТОВ "Логістик Х". Таким чином, використання відповідачем об`єкта оренди за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/7478-6576 від 04.01.2022, - частини будівлі гаражу та асфальтового покриття загальною площею 1129 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна 2, м. Дніпро, як з метою організації СТО автомобілів, так і під місцезнаходження, нічим не підтверджені, а сам відповідач вказані обставини не визнає та заперечує. Також, відповідач-4 зазначає, що мета, з якою засновник ТОВ "Мі6 Сервіс" вніс до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань недостовірні дані про місцезнаходження товариства, не входить до предмету доказування у справі і для визначення наявності чи відсутності предмета спору у ній значення не має, хоча його побоювання за життя та здоров`я членів своєї родини як у діючого військовослужбовця, бойового офіцера ЗСУ, заслуговує на увагу;

- щодо твердження заступника Генерального прокурора про ненадання ТОВ "Мі6 Сервіс" жодного доказу на підтвердження заперечень щодо невикористання спірного об`єкту оренди у своїй підприємницькій діяльності та під місцезнаходження, відповідач-4 зазначає, що заступник Генерального прокурора, не надавши суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу використання відповідачем об`єкта оренди під, як він стверджує, СТО автомобілів (крім відомостей з Єдиного державного реєстру, посилання на оголошення у мережі Інтернет, де в обох випадках вказані адреси, які відрізняються від адреси розташування об`єкта оренди, та невідомо ким та у який спосіб здійснений візуальних огляд) звинувачує відповідача у не доведенні належними і допустимими доказами спростувань наведених ним у позові власних доводів. Відповідач-4 зауважує, що з огляду на додані до даних заперечень докази, у жодного об`єктивного стороннього спостерігача не повинно виникнути сумнівів, що в частині позовних вимог до ТОВ "Мі6 Сервіс" предмет спору у справі відсутній;

- щодо отримання ТОВ "Мі6 Сервіс" кореспонденції за адресою: вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро, відповідач-4 вказує на те, що відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, вручення поштових відправлень з оголошеною цінністю здійснюється у відповідному відділенні АТ "Укрпошта" адресату або його представнику, при цьому АТ "Укрпошта" повідомляє одержувача про надходження листа через СМС-повідомлення. Відтак, твердження заступника Генерального прокурора про отримання ТОВ "Мі6 Сервіс" поштової кореспонденції за адресою: вул. Лазаряна, 2, офіс 1, м. Дніпро, не відповідає дійсності, оскільки така кореспонденція отримувалась представником ТОВ "Мі6 Сервіс2 у поштовому відділенні. Крім того, відповідач-4 зазначає, що до позову не додано жодних доказів знаходженні офісу 1 в частині будівлі гаражу чи на асфальтовому покритті, або ж на частині будівлі гаражу та асфальтовому покритті загальною площею 1129 кв. м;

- щодо відповідей на запитання в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України, відповідач-4 зазначає, що відповіді на запитання заступника Генерального прокурора, які містяться у відзиві на позов, надані у межах повноважень представника та будь-які підстави не брати їх до уваги судом - відсутні. При цьому, за умови відсутності відповідей на запитання, - це жодним чином не робить доведеною обставину використання спірним об`єктом оренди відповідачем;

- щодо посилання заступника Генерального прокурора на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 у справі №916/3006/23, відповідач-4 зауважує, що жодних висновків про те, що відсутність предмету спору на момент звернення з позовом виключає процесуальну можливість закриття провадження у справі, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не робила. Висновок заступника Генерального прокурора про зворотне - результат елементарної логічної помилки автора відповіді на відзив. Крім того, з 15.10.2025 відомості щодо місцезнаходження відповідача в Єдиному державному реєстрі приведені у відповідність, тож є підстави стверджувати, що предмет спору у справі припинив існування після звернення заступника Генерального прокурора з позовом (якщо погодитись з теоретичними напрацюваннями заступника Генерального прокурора щодо впливу відомостей в Єдиному державному реєстрі на утримання відповідачем СТО автомобілів на спірному об`єкті оренди);

- щодо посилання заступника Генерального прокурора на те, що питання щодо обґрунтованості позовних вимог до ТОВ "Мі6 Сервіс" може бути вирішено судом виключно за результатами розгляду даного спору по суті та надання оцінки усім зібраним у справі доказам, відповідач-4 зауважує, що разом із позовною заявою заступник Генерального прокурора не подав жодного доказу на підтвердження існування предмету спору в частині вимог до ТОВ "Мі6 Сервіс2, а саме користування ним об`єктом оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 04.01.2022 № 12/7478-6576, предметом якого є частина будівлі гаражу та асфальтове покриття загальною площею 1 129 кв. м, що розташовані за адресою: вул. Лазаряна 2, м. Дніпро. Про відсутність такого предмету спору відповідач заявляє суду і заперечує факт користування спірним предметом оренди. Відповідач-4 зазначає, що відсутність предмету спору в частині вимог до ТОВ "Мі6 Сервіс" у справі - очевидна, і закриття провадження у справі цілком буде відповідати правилам господарського процесуального закону та об`єктивній дійсності, адже предмет спору об`єктивно відсутній. Так прокурор має не меті штучно створити передумови для розгляду справи за правилами господарського судочинства. Проте такі передумови відсутні, справа за заявленим позовом належить до підсудності судів загальної юрисдикції. Відповідач не займає спірний об`єкт оренди та не використовує його, тож йому не зрозуміло у який спосіб суд може зобов`язати за позовом заступника Генерального прокурора звільнити об`єкт, до якого він не дотичний жодним чином. На підставі наведеного, керуючись статтями 42, 46, 161, 231 Господарського процесуального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мі6 Сервіс" просить суд закрити провадження у справі у частині пред`явлених до нього позовних вимог.

Від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі (вх. суду № 45793/25 від 20.10.2025), в яких він просить суд зупинити провадження у справі № 904/5026/25, у зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, вказуючи на таке:

- відповідач-2 зазначає, що надає додаткові докази його перебування на військовій службі у складі бойового (такого, що перебуває у бойовому стані) підрозділу ЗСУ. Такими доказами є довідка військової частини НОМЕР_1 № 2124/10164, датована 17.10.2025, фотографії з його місця служби, копії посвідчень про військові і державні нагороди за бойову доблесть. Крім того, відповідач-2 зауважує, що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 можна переглянути інтерв`ю зі ним, щоб скласти уявлення про ті бойові завдання, які він виконую. Також, відповідач-2 зазначає, що його обурює, що заступник Генерального прокурора заперечує факт його перебування на службі у Збройних силах України, не надаючи при цьому суду жодних доказів, та відхиляючи надані ним документи датою їх складання. Крім того, відповідач-2 допускає, що з цих же причин заступник Генерального прокурора буде заперечувати факт його перебування на військовій службі у складі переведеного на бойовий стан підрозділу і датою доданих до цих пояснень довідки та характеристики (17.10.2025 та18.10.2025 відповідно), але така позиція є абсурдною;

- відповідач-2 звертає увагу на зміст судових актів у справі № 754/947/22, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, та на яку посилається заступник Генерального прокурора. Вказана справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду саме через необхідність відступу, на думку Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від правових висновків Верховного Суду, на які посилається заступник Генерального прокурора. Відповідач-2 зазначає, що на відміну від справ, на які посилається заступник Генерального прокурора, у справі № 904/5026/24 факт перебування відповідача-2 у підрозділі ЗСУ, переведеному на воєнний стан, відповідач-2 вважає, що ним доведений та заступником Генерального прокурора не спростований, що підтверджує безпідставність посилання заступника Генерального прокурора на вказані у його запереченнях справи. Також, відповідач-2 звертає увагу суду, що перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду може бути окремою самостійною підставою для зупинення провадження у справі (пункт 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України);

- відповідач-2 зауважує, що з причини перебування на військовій службі у переведеному на воєнний стан підрозділі ЗСУ, він об`єктивно позбавлений можливості брати участь у справі № 904/5026/24, про що прямо вказано у довідці військової частини НОМЕР_1 № 2124/10164 від 17.10.2025 . Заперечуючи проти клопотання про зупинення провадження у справі, яке ґрунтується на імперативній нормі пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює обов`язок господарського суду зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони у складі Збройних Сил України, заступник Генерального прокурора з однієї сторони заперечує право відповідача-2 на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Європейської конвенції з прав людини. З іншого боку, спонукаючи відповідача-2 відволікатися від бойових завдань його військового керівництва, та вже допустивши таке відволікання, пов`язане з необхідністю отримання "довідок на підтвердження довідок" та підготовкою і подачею до суду даних додаткових пояснень, заступник Генерального прокурора вочевидь здійснює дії, направлені на послаблення обороноздатності України та діє в інтересах країни-агресора - Російської Федерації. У зв`язку з вказаним, відповідач-2 вважає своїм обов`язком донести дану інформацію до Служби безпеки України;

- відповідач-2 вважає, що не дивлячись на те, що він щодня ризикує своїм життям та здоров`ям, захищаючи свободу та територіальну цілісність держави, завдячуючи чому заступник Генерального прокурора має можливість писати у комфортному приміщенні позови та заперечення, перш за все як громадянин України, він має право на дотримання своїх прав, передбачених цілком простими і зрозумілими процесуальними правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Від прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву відповідача-1 (вх. суду № 46176/25 від 21.10.2025), в якій прокурор вважає відзив на позовну заяву відповідача-1 необґрунтованим, посилаючись на таке:

- прокурор зазначає, що відповідно до частини 6 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" галузеві особливості оренди державного та комунального майна можуть встановлюватися виключно законами. Відносини оренди рухомого та нерухомого майна, що належить закладам освіти, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, визначених, зокрема, Законами України "Про освіту" та "Про вищу освіту". Закон України "Про оренду державного та комунального майна" містить пряму вказівку на те, що у правовідносинах щодо оренди державного майна такого закладу освіти, як Український державний університет науки і технологій, цей закон застосовується з урахуванням особливостей, передбачених Законами України "Про освіту", "Про вищу освіту". Прокурор звертає увагу, що майно закладів освіти може бути об`єктом оренди відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна", але за певних умов. Так, згідно з частиною 4 статті 80 Закону України "Про освіту" об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства. Вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" законодавець визначає обов`язкове використання об`єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов`язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (у тому числі на умовах оренди). Відповідач-1, в силу своєї діяльності, безумовно є обізнаним з чисельною та сталою судовою практикою щодо застосування вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Водночас у відзиві немає жодного посилання на постанови Верховного Суду з питань процедури надання в оренду майна закладів освіти. Натомість прокурором у позовній заяві при обґрунтуванні правових став позову враховано усі актуальні на момент звернення до суду правові позиції Верховного Суду з питань оренди майна закладів освіти. Зокрема, з комплексного аналізу приписів Закону України "Про освіту" вбачається, що обмеження, встановлені частиною 4 статті 80 вказаного закону, поширюються на всі заклади освіти, у тому числі на заклади вищої освіти. Такого висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23. Невикористання певного приміщення навчальним закладом не свідчить про неприналежність цього приміщення до об`єкта освіти (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 905/1266/17, від 10.04.2018 у справі №906/165/17, від 04.07.2018 у справі № 902/653/17, від 14.04.2021 у справі № 917/782/20). Таким чином, за змістом положень частин 1, 4 статті 80 Закону України "Про освіту" нежитлові приміщення, які становлять матеріально-технічну базу об`єктів освіти, не можуть використовуватися не за освітнім призначенням, а можуть бути передані в оренду виключно для діяльності, пов`язаної з навчально-виховним чи навчально-виробничим процесом. При цьому саме по собі невикористання навчальним закладом своїх приміщень не надає права передання таких приміщень в оренду з іншою метою, ніж надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 04.06.2024 у справі № 927/1125/23. Прокурор зазначає, що як додаткове джерело фінансування навчальних закладів законодавством передбачається можливість залучати, у тому числі, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Однак надання в оренду нерухомого майна, що тимчасово не задіяне в освітній діяльності, дозволяється лише для його використання, пов`язаного з навчально-виховним процесом відповідного навчального закладу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 22.05.2024 у справі № 906/1105/22). Наведеними висновками Верховного Суду повністю спростовуються доводи відповідача-1 про можливість надання в оренду майна, яке тривалий час не використовується в діяльності Університету. Більше того, у відзиві відповідач-1 жодним чином не зазначив та не довів, яким чином надання в оренду майна закладу вищої освіти для здійснення підприємницької діяльності, а саме розміщення станції технічного обслуговування автомобілів, пов`язане з навчально-виховним процесом університету;

- з приводу доводів про недоведеність прокурором порушень вимог законодавства щодо цільового використання спірного об`єкта оренди, прокурор зауважує, що з аналізу приписів законодавства у сукупності із приписами частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" вбачається, що законодавець чітко визначив, що майно закладів вищої освіти може використовуватися виключно за освітнім призначенням. При цьому, як вбачається зі змісту постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, договір оренди майна навчального закладу має містити положення щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних цілях, доступу викладачів чи студентів до орендованого майна в процесі освітньої діяльності тощо. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №927/400/23 зазначено, що договір оренди майна закладів освіти має обмеження щодо використання такого майна і такі обмеження (цільове призначення) повинні бути встановлені у самому договорі. Відсутність у договорі оренди нерухомого майна конкретного цільового призначення та надання орендарю права самостійно, на власний розсуд, використовувати орендоване приміщення, порушує приписи частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №927/1424/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23. Усупереч указаним вимогам у пункті 7.1 "Цільове призначення майна" оспорюваного договору не зазначено жодних умов про можливість використання орендованого майна для навчально-виховного процесу, а натомість передбачено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням. Жодного доводу на спростування вищенаведеного відповідачем-1 у відзиві не наведено. Натомість відповідач-1 вказує на те, що прокурором не доведено, що укладення оспорюваного договору оренди спричинило погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі освіти. Водночас прокурор зазначає, що при зверненні до суду з позовом ним, перш за все, враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, якою судом найвищої інстанції за результатами розгляду повністю аналогічної справи прийнято рішення про задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про визнання недійсним договору оренди державного майна, укладеного між РВ ФДМУ по Харківській області та ФОП Усом Є.О., предметом якого є нежитлові приміщення будівлі гаражу, що обліковуються на балансі Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна. З урахуванням зазначених висновків Верховного Суду, прокурор виснує, що надання в оренду будівлі гаражу для фактичного здійснення підприємницької діяльності, а не для забезпечення освітнього процесу, безумовно погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі;

- прокурор зауважує, що доводи відповідача-1 про відсутність порушень інтересів держави у спірних правовідносинах, оскільки державний бюджет та балансоутримувач щомісячно отримують дохід від передачі в оренду майна, яке не використовується більше 5 років, є безпідставними, посилаючись на те, що в постанові від 22.06.2021 у справі №922/2895/20 Верховний Суд зазначив, що у випадку, коли інтереси держави через неможливість їх одночасного дотримання конкурують між собою, уповноважений орган або юридична особа мають обрати дотримання того інтересу держави, який у даному конкретному випадку є більш пріоритетним за інші. В такому випадку менш пріоритетні інтереси не можуть вважатися порушеними. Піклування про дитину, створення необхідних умов для її всебічного розвитку, забезпечення її прав та свобод є загальнонаціональним пріоритетом, який забезпечує реалізацію прав дитини на життя, освіту та соціальний захист. У порівнянні з цим отримання державним бюджетом щомісячно 18 648 грн. 80 коп. орендної плати за умовами пункту 9.1 та 16 змінюваних умов оспорюваного договору, який укладений з грубим порушенням вимог чинного законодавства, є явно менш пріоритетними інтересами держави, які у цьому випадку не можуть вважатися порушеними;

- щодо доводів відповідача-1 про не доведення прокурором, яким чином нецільове використання об`єкта оренди порушує права Міністерства освіти і науки України, прокурор зазначає, що під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. З приводу правильності визначення прокурором Міністерства освіти і науки України позивачем у цій справі відповідач-1 жодних доводів не наводить і не спростовує обґрунтувань прокурора, викладених у позовній заяві;

- також прокурор вважає за необхідне висловити свою думку щодо клопотання відповідача-1 про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, вказує на те, що відповідачем-1 строк на подання відзиву на позовну заяву пропущений на 18 днів. Як на підставу поважності пропуску цього процесуального строку відповідач-1 посилається на те, що уповноважений ним представник у цій справі з 23.09.2025 по 03.10.2025 перебував у відпустці, що на думку відповідача-1 є підставою для поновлення строку подання відзиву на позовну заяву. Водночас, прокурор зауважує, що нормами чинного процесуального законодавства не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, зокрема, подавати заяви по суті, клопотання та скарги. За таких обставин, перебування у відпустці одного працівника жодним чином не позбавило РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях можливості своєчасно підготувати та надати суду відзив на позовну заяву. Крім того, у судовому засіданні 07.10.2025 брала участь інша представниця відповідача-1, а саме Корольова Д.В., що додатково свідчить про той факт, що відповідач-1 не мав жодних об`єктивних або суб`єктивних перешкод для подання відзиву у встановлений законом та судом строк.

У підготовче засідання 21.10.2025 з`явилися прокурори та представники відповідачів-1,3,4; представники позивача та відповідача-2 у вказане засідання не з`явились, при цьому судом враховані попередньо подані позивачем та відповідачем-2 документи у справі, з яких вбачається, що вони повідомлені про розгляд справи судом.

У вказаному засіданні прокурор заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання часу для ознайомлення з додатковими поясненнями відповідача-2 та доданими до них доказами, які подані до суду 20.10.2025. Вказане клопотання було задоволено судом.

Також, судом було відзначено, що розгляд клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі відкладено до наступного підготовчого засідання.

Крім того, у вказаному засіданні прокурор та представник відповідача-4 заявили усні клопотання про надання їм можливості прийняти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вказані клопотання були задоволено судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 21.10.2025 підготовче засідання було відкладене на 04.11.2025.

Від відповідача-3 за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача-3 (вх. суду № 46576/25 від 23.10.2025), в якому Український державний університет науки і технологій росить суд здійснювати розгляд справи без участі представника університету.

У підготовче засідання 04.11.2025 з`явилися прокурори та представники відповідачів-1,4; представники позивача та відповідачів-2,3 у вказане засідання не з`явились, при цьому судом врахована наявність клопотання відповідача-3 про розгляд справи без участі його представника. Вказане клопотання було задоволено судом.

Судом також встановлено, що позивач та відповідач-2 були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, а саме: шляхом направлення ухвали суду від 21.10.2025 до їх Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 21.10.2025 доставлена до Електронних кабінетів позивача та представника (адвоката) відповідача-2 - 24.10.2025 о 10:50 (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексув України, ухвала вважається врученою позивачу та відповідачу-2 - 24.10.2025) (а.с. 18-19 у томі 3).

У вказаному засіданні було розглянуте клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі, яке суд вважає таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України", на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому, строк дії воєнного стану було неодноразово продовжено та наразі не скасовано.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" в Україні оголошено загальну мобілізацію.

В той же час, порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, які перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Так, матеріалами справи підтверджується, що сторона даної справи - відповідач-2 - ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01.07.2023, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 2124/8177 від 21.09.2025 (а.с. 113 у томі 2).

Також, на підтвердження участі ОСОБА_1 у бойових діях до клопотання додана довідка Військової частини НОМЕР_1 № 1308 від 13.09.2025 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 115-116 у томі 2).

Так, у постановах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі № 380/7845/21, від 31.05.2023 у справі № 160/1543/21 висловлено позицію про те, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі недостатньо самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони у складі Збройних Сил України, оскільки не кожен структурний елемент в складі Збройних Сил України переведений на воєнний стан, тобто виконує бойові завдання у зоні бойових дій, а у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 756/3462/20, від 14.02.2024 у справі № 466/8799/22 висловлено правову позицію про те, що згідно з пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Господарський суд враховує, що у постановах Верховного Суду висловлювалась позиція, відповідно до якої підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Разом з тим, як було зазначено вище, до клопотання відповідачем додана довідка Військової частини НОМЕР_1 № 1308 від 13.09.2025 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 115-116 у томі 2).

З огляду на викладене, вказане є підставою для застосування судом положень пункту 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 3 частини першої статті 227 цього Кодексу - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З огляду на викладені обставини, господарський суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 904/5026/25 до припинення перебування відповідача-2 - ОСОБА_1 на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Керуючись статтями 227, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Зупинити провадження у справі № 904/5026/25 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, до ОСОБА_1 , до Українського державного університету науки і технологій та до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІ6 сервіс" про визнання недійсним договору оренди, зобов`язання повернути майно балансоутримувачу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання його звільнити до припинення перебування відповідача-2 - ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

2. Зобов`язати відповідача-2 - ОСОБА_1 повідомити Господарський суд Дніпропетровської області про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 04.11.2025.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала складена та підписана - 06.11.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко