РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.10.2025Справа № 910/10928/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Лісняка Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новація-1" (02152, м. Київ, вул. просп. Павла Тичини, буд. 20, ідентифікаційний код 21590336)

про стягнення 1 979 393, 58 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Каращенко Ю.В., Дрозд А.В.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Фізична особа-підприємець Лісняк Олег Васильович (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новація-1" (далі - відповідач) про стягнення 1 979 393, 58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем відповідно до умов договору підряду №12/09/24 від 12.09.2024 виконані роботи на суму 1 800 000, 00 грн, однак відповідач свої зобов`язання в частині оплати виконаних не здійснив, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення 1 800 000, 00 грн заборгованості, а також 139 311, 34 грн інфляційних втрат та 40 082, 24 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10928/25, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08.10.2025.

У підготовчому засіданні 08.10.2025 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/10928/25 та призначення її до судового розгляду по суті на 29.10.2025.

Судом у судовому засіданні 29.10.2025 заслухано пояснення представників позивача, які позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання, призначене на 29.10.2025, явку уповноважених представників не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025, не подав до суду відзиву на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

З огляду на зазначене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 29.10.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

12.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВАЦІЯ-1» (надалі - замовник/відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Лісняком Олегом Васильовичем (надалі - підрядник/позивач) було укладено договір підряду №12/09/24 (надалі- договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а підрядник виконує роботи по демонтажу, підйому, сталевої труби діаметром 1420 мм., що є частиною магістрального водоводу «Дніпро-Рось» на ділянці між очисними спорудами Білоцерківського водоканалу (за адресою: м. Біла Церква, вул. Ставищанська, 130) і водозабором на р. Рось.

Відповідно до п. 2.1. договору підрядник зобов`язується, за власний рахунок та за допомогою власних матеріалів, інструментів, обладнання, робітників тощо, здійснити роботи, щодо демонтажу труби сталевої з наступною рекультивацією та плануванням земельної ділянки на якої були здійснені демонтажні роботи.

За умовами пунктів 2.2., 2.3. договору замовник зобов`язується надати підряднику, до початку виконання робіт, зазначених у п. п. 1.1 даного договору, всі необхідну дозвільну документацію, щодо виконання робіт з демонтажу труби сталевої діаметром 1420 мм. Та надати безперешкодний доступ до земельної ділянки, на якій знаходиться труба сталева діаметром 1420 мм.

Підрядні роботи вважаються виконаними та прийнятими, після підписання акту прийому-передачі виконаних робіт наданих послуг, який складається на місці проведення демонтажних робіт. Дата підписання акту прийому-передачі свідчить про те що роботи фактично виконані та прийняті сторонами.

Завантажувальні роботи від місця проведення демонтажних робіт в транспортний засіб, виконуються підрядником. Вартість завантажувальних робіт входить в склад ціни одиниці послуги, згідно акту виконаних робіт.

Замовник зобов`язаний прийняти та оплатити на умовах визначених цим договором за виконані роботи підрядником в повному обсязі протягом 30-ти календарних днів, з дати погодження сторонами акту виконаних робіт (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 3.1. договору оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок підрядника, згідно виставлених рахунків на підставі актів виконаних робіт.

Відповідно до п. 6.1. цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його писання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк цього договору починає свій перебігу момент, визначений у п. 6.1. цього договору та закінчується повним виконанням обов`язків сторонами (п. 6.2. договору).

За доводами позивача, підрядник виконав роботи по демонтажу труби сталевої діаметром 1420 мм, що є частиною магістрального водоводу "Дніпро-Рось" на ділянці між очисними спорудами Білоцерківського водоканалу (за адресою: м. Біла Церква, вул. Ставищанська, 130) і водозабором на р. Рось вартістю 1 500 грн. за 1 метр, на загальну суму 1 800 000,00 грн, що підтверджується актом надання послуг № 5 від 04.11.2024.

Вказані роботи, як вказує позивач, прийнято відповідачем без заперечень та зауважень, а тому на виконання умов договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 5 від 04.11.2024. Однак, зобов`язання з оплати за виконані роботи відповідачем виконані не були.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія з вимогою виконати зобов`язання з оплати виконаних робіт (наданих послуг), згідно з рахунком на оплату № 5 від 04.11.2024 у повному обсязі протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання даної претензії.

За доводами позивача, згідно трекінгу про вручення поштового відправлення №455, відповідач отримав вказану претензію 23.07.2025, однак відповіді на вказану претензію не надав, зобов`язання з оплати виконаних робіт (наданих послуг) за договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що укладений між відповідачем та відповідачем договір № 12/09/24 від 12.09.2024 за своєю правовою природою є договорами підряду, а тому вказаний правочин є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спір між сторонами виник станом на листопад 2024 та є не вирішеним станом на момент вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1-2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1-2 ст. 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, на виконання умов зазначеного договору, підрядник у погоджений договором строк приступив до виконання робіт та виконав роботи, передбачені п. 1.1. договору, про що свідчить підписаний сторонами Акт надання послуг № 5 від 04.11.2025, відповідно до якого підрядником виконані роботи (надані послуги): «Демонтаж труби сталевої діаметром 1420 мм з відвантаженням в транспортний засіб» на загальну суму 1 800 000, 00 грн з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний Акт був підписаний з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до умов договору, а саме п. 2.4. замовник зобов`язаний прийняти та оплатити на умовах визначених цим Договором за виконані роботи в повному обсязі на протязі 30-ти календарних днів, з дати погодження сторонами акту виконаних робіт.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вартості виконаних робіт (наданих послуг), а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1 800 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 139 311, 34 грн - інфляційних втрат та 40 082, 24 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Як встановлено судом, позивачем належним чином та у строки визначені умовами договору виконанні роботи, однак відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати за виконані роботи за договором не здійснено у повному обсязі у строки, визначені умовами договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму боргу, яка є предметом спору у даній справі

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, який розрахований на суму боргу, що є предметом розгляду у даній справі, суд дійшов висновку, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вимога в цій частині є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Водночас, перевіривши розрахунок інфляційних втрат на суму 139 311,34 грн, який за грошовими зобов`язаннями на суму 1 800 000,00 грн здійснено за період з 05.12.2024 до 01.09.2025, суд встановив, що такий розрахунок виконано без урахування індексу інфляції за серпень 2025 року, в якому мала місце дефляція.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою від 17.07.2003 № 1078 Кабінет Міністрів України (подібний висновок, викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 910/5349/22).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. А тому, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання відображається, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Зазначений вище спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Отже, у зв`язку з тим, що кінець періоду нарахування визначено позивачем саме до 01.09.2025, а відтак індекс дефляції 99,80 за серпень 2025 року має бути врахований.

З урахуванням викладеного, судом здійснено власний перерахунок розміру інфляційних втрат, за яким сума становить 135 432,71, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. В іншій частині слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне виконання свого обов`язку чи відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на положення Закону України "Про судовий збір", оскільки позивач звернувся до суду з позовом в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви має визначатись з урахуванням наведених приписів.

Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новація-1" (02152, м. Київ, вул. просп. Павла Тичини, буд. 20, ідентифікаційний код 21590336) на користь Фізичної особи-підприємця Лісняка Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) основну сум заборгованості у розмірі 1 800 000 грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 40 082 грн 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 135 432 грн 71 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 23 706 грн 18 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.11.2025.

Суддя Л.Г. Пукшин