РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2025Справа № 910/8448/25

За позовом Міністерства оборони України

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та

спеціального призначення «Укрспецекспорт»

про стягнення 17.553.496,88 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін

від позивача Ковальчук І.В., самопредставництво

від відповідача Сокур С.О., самопредставництво

Суть спору:

07.07.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Міністерства оборони України до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про стягнення 17.553.496,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.12.2023 між сторонами укладений державний контракт № 370/3/5/2/2/203 на поставку товарів військового та спеціального призначення на загальну суму 72.906.543,20 грн (з урахуванням додаткових угод), однак відповідач в порушення умов п. 4.1 контракту у встановлений строк недопоставлено частину продукції на суму 65.743.434,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 17.553.496,88 грн, з яких 12.951.456,50 грн пені та 4.602.040,38 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8448/25 від 11.07.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

21.07.2025 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2025 відкрито провадження у справі № 910/8448/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.08.2025.

Даною ухвалою встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та доказів направлення цих документів позивачу.

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8448/25 від 28.07.2025 клопотання Міністерства оборони України про розгляд справи у закритому судовому засіданні задоволено; розгляд справи № 910/8448/25 вирішено здійснювати у закритому судовому засіданні.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 28.07.2025 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 04.08.2025 о 19:27 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 20.08.2025 включно.

20.08.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що неможливість вчасної поставки частини товару за контрактом була зумовлена причинами, що не залежали від відповідача, а також з огляду на те, що товар за контрактом є товаром іноземного виробництва, що поставляється за зовнішньоекономічним контрактом, а тому вчасність поставки іноземним постачальником вказаного товару не залежали від волі відповідача. Відповідач доклав усіх можливих зусиль для виконання контракту з поставки товару, проте порушення строків поставки товару виникли внаслідок непередбачуваних та не залежних від нього причин, а тому прострочення поставки не може розглядатись як наслідок його винної поведінки. Відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення штрафу у розмірі 4.602.040,38 грн на підставі п. 4 ст. 17 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб». Покладення на відповідача як виконавця державного оборонного замовлення відповідальності перед позивачем як державним замовником за порушення строків поставки товару за державним контрактом у вигляді стягнення штрафних санкцій у такому значному розмірі ще й за обставин перебування відповідача у прямому адміністративному підпорядкуванні позивача, не відповідає принципам справедливості та розумності та не забезпечує баланс інтересів сторін. Стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому позивачем розмірі 17.553.496,88 грн матиме не компенсаційний характер (як те передбачає правова природа неустойки), а каральний, тобто стане надмірним тягарем для відповідача, що матиме наслідком неможливість виконання рішення суду, перешкоджання діяльності відповідача, а за найгірших обставин - призведе до неможливості виконання відповідачем подальших державних контрактів на поставку озброєння, військової техніки тощо, що є найбільш негативним наслідком в умовах триваючої збройної агресії російської федерації, у зв`язку з чим просить зменшити розмір штрафних санкцій на 99%.

22.08.2025 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що укладення зовнішньоекономічного контракту між відповідачем та іноземною компанією відбулось більше ніж за пів року до укладення контракту з позивачем. Відсутність у відповідача права вибору контрагента не відповідає дійсності, оскільки саме відповідач запропонував Міністерству оборони України поставку товару саме цього контрагента. У Міноборони відсутні повноваження визначати контрагентів постачальника і сертифікат кінцевого споживача видається саме тому контрагенту, якого пропонує постачальник. Сторони укладаючи контракт погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань. Необхідно врахувати, що відповідач, як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи державний контракт, а також додаткові угоди до нього, усвідомлювало, що дати виконання відповідних поставок товарів визначені Специфікацією, з огляду на що повинно було розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. Відповідач дізнавшись про небажання Міністерства оборони України переносити строки поставки не скористався своїм правом про внесення змін до контракту шляхом звернення до суду із відповідним позовом зобов`язального характеру, а просто очікував на дії Міноборони. З приводу посилання відповідача на положення п. 4 ст. 17 «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо актуалізації та удосконалення деяких положень» Бюджетний кодекс України доповнено статтею 121-1 «Відповідальність за порушення зобов`язань, пов`язаних з оборонними закупівлями», яка, серед іншого, передбачає відповідальність за порушення строків виконання зобов`язання за державними контрактами (договорами) з оборонних закупівель для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони у вигляді штрафу за прострочення понад 30 днів у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Отже, Міноборони вважає що стягнення з відповідача штрафу є законним та повністю обгрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Заперечує проти зменшення розміру штрафних санкцій на 99%.

25.08.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про оголошення перерви у підготовчому судовому засідання у справі № 910/8448/25 для надання відповідачу можливості підготувати та подати до суду заперечення на відповідь на відзив.

26.08.2025 у підготовчому засіданні у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.09.2025.

09.09.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що зовнішньоекономічний контракт було укладено для постачання позивачу 20 од. товару на виконання іншого державного контракту № 370/3/5/2/2//92 (USE-30-40-ДК-23) від 03.07.2023. У подальшому, після проведення переговорів з позивачем та з урахуванням комерційної пропозиції відповідача від 17.07.2023 були внесені зміни до контракту додатковою угодою № 3 від 17.08.2023 у т.ч. щодо зміни кількості товару, який буде постачатись, до 80 одиниць. У зв`язку з цим відповідач і іноземний постачальник не укладали новий контракт, а внесли у нього зміни, шляхом укладення вказаної вище додаткової угоди. Такі обставини спростовують твердження позивача про те, що між відповідачем і іноземним постачальником було досягнуто згоди про поставку товару по держконтракту у визначеній ним кількості і строки за пів року до укладення держконтракту. Вважає, що Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» є спеціальним законом, яким врегульовано особливості відповідальності виконавців державних контрактів в період дії правового режиму воєнного стану, на відміну від положень статей 116 та 121-1 Бюджетного кодексу України, який таким не являється. Таким чином, доводи позивача про законність стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7% вважає безпідставними. Відповідач вживає всіх можливих заходів для поставки товару за держконтрактом, а обставини які призвели до порушення строків поставки товару не залежали від дій відповідача, а були зумовлені об`єктивними чинниками, вплив на які відповідач не мав, а тому стягнення штрафних санкцій у повному розмірі, на думку відповідача, не буде відповідати засадам справедливості та балансу інтересів.

09.09.2025 у підготовчому засіданні постановлено протокольну ухвалу у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.10.2025.

07.10.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів.

Позивач у судовому засіданні 07.10.2025 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у судовому засіданні 07.10.2025 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю

07.10.2025 у судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.12.2023 між Міністерством оборони України (далі - позивач, замовник) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - відповідач, виконавець) було укладено державний контракт № 370/3/5/2/2/203(USE-30-64-ДК-23) про закупівлю товарів оборонного призначення за державні кошти (далі - контракт).

Відповідно до п. 1.1 контракту виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства товар спеціального, військового призначення у кількості та у терміни, зазначені в Специфікації товару (далі - Специфікація) згідно додатку № 1 до державного контракту, що постачається з іноземної держави в умовах воєнного стану в Україні з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а замовник - прийняти через вантажоодержувача та оплатити такий товар. Сторони домовились, що інформацію про вантажоодержувача узгодять додатково письмово у строк не пізніше, ніж за 2 (два) дні до дати передачі товару.

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 від 17.05.2024, № 2 від 01.06.2024, № 3 від 24.09.2024, № 4 від 19.12.2024, № 5 від 24.02.2025, № 6 від 21.04.2025 до контракту, якими вносились зміни та доповнення.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за контрактом не виконав, передплачений товар у визначений строк не поставив, у зв`язку з чим позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання нараховані 12.951.456,50 грн пені та 4.602.040,38 грн штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений між сторонами контракт за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У п. 11.1 контракту (в редакції додаткової угоди № 4 від 19.12.2024) сторони погодили, що контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.04.2025, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 2.1 контракту (в редакції додаткової угоди № 4 від 19.12.2024) загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 72.906.543,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 2.6 контракту передбачено, що замовник може здійснювати попередню оплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1275 від 11.11.2022 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» (зі змінами) та постанови Кабінету Міністрів України № 1070 від 04.12.2019 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» в розмірі до 97% від вартості товару за цим контрактом на строк не більш, як дванадцять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, який відкритий в органах Державної казначейської служби у встановленому законодавством порядку. У разі проведення попередньої оплати товар поставляється протягом 12 (дванадцяти) місяців з дати перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця та за умови отримання дозволу на експорт товару з країни виробника/постачальника товару, але у будь-якому випадку, не пізніше терміну поставки товару, зазначеного у Специфікації, що поставляється.

Попередня оплата здійснюється на підставі рахунку (разом з копією дозволу на експорт товару з країни виробника/постачальника товару), наданого виконавцем, шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дати надання зазначених документів.

Термін поставки товару виконавцем зазначений у Специфікації, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1275 від 11.11.2022 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» (зі змінами), може бути продовжено через затримку фінансування витрат замовника шляхом укладання відповідної додаткової угоди.

Вартість (ціна) державного контракту не може бути збільшена щодо зобов`язань у частині здійсненої попередньої оплати після її здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов п. 2.6 контракту на підставі виставленого позивачем рахунку № 12/370/2032805 від 07.06.2024 позивач 12.06.2024 здійснив передоплату у розмірі 70.646.440,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 370/3/705 від 07.06.2024 на суму 68.358.800,00 грн та платіжною інструкцією № 307/3/706 від 07.06.2024 на суму 2.287.640,00 грн.

Згідно з п. 4.1 контракту виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеного в Специфікацією.

Згідно із Специфікацією, що є додатком № 1 до контракту сторони погодили найменування, кількість, вартість (ціну) та строки поставки товару за контрактом. Зокрема, відповідно до специфікації, товар повинен бути поставлений у кількості 80 шт. вартістю за одиницю 911.331,79 грн, загальна ціна без ПДВ 72.906.543,20 грн.

При цьому, сторонами визначено строк поставки товару за цією Специфікацією - до 15.12.2024 з урахуванням пункту 4.2 державного контракту.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

15.12.2024 припадає на неділю, яка є вихідним днем, при цьому суду не подано жодного документального підтвердження, що цей день у вантажоодержувача за контрактом є робочим.

Враховуючи наведені норми та встановлені контрактом умови відповідач мав поставити товар у строк до 16.12.2024 включно.

Згідно з п. 3.2 контракту поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем товару за цим державним контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації (дозволяється мовою оригіналу), що поставляється разом з товаром, у місці поставки, з підписанням сторонами акту приймання-передачі (додаток № 2 до цього державного контракту).

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата закінчення приймання продукції, зазначена в акті приймання-передачі продукції (додаток № 2).

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2024 позивачем товар поставлено вантажоодержувачу частково у кількості 8 одиниць, вартістю 7.163.109,20 грн, що підтверджується видатковою накладною № 460 від 30.09.2024 та актом приймання-передачі № 232/24 від 30.09.2024.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач товар в кількості 72 одиниць за контрактом своєчасно не поставив.

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, у визначений строк зобов`язання щодо поставки продукції у повному обсязі не здійснив та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 7.2 контракту передбачено, що за порушення термінів поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення поза встановлені цим державним контрактом терміни поставки, а за прострочення понад 30 діб з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено нарахування пені в розмірі 12.951.456,50 грн на суму не поставленого товару 65.743.434,00 грн за період з 16.12.2024 по 30.06.2025; нарахування штрафу в розмірі 4.602.040,38 грн становить 7% від суми непоставленого товару 65.743.434,00 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивач нараховує пеню з 16.12.2024, тоді як прострочення з поставки виникло з 17.12.2024.

Суд здійснивши власний розрахунок пені (за період з 17.12.2024 по 30.06.2025 (дата нарахування визначена позивачем) на суму 65.743.434,00 грн) дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені є 12.885.713,06 грн.

Розрахунок штрафу в розмірі 4.602.040,38 грн, наведений позивачем у позовній заяві, є обґрунтованим.

Оскільки мало місце прострочення поставки частини товару, яке склало понад 30 днів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 12.885.713,06 грн пені (за період з 17.12.2024 по 30.06.2025) та 4.602.040,38 грн штрафу.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 № 06/5026/1052/2011.

Посилання відповідача на п. 4 ст. 17 Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» в обґрунтування відсутності підстав нарахування штрафу не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

09.01.2025 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» за № 4196-IX, який набрав чинності 28.02.2025 та введений в дію 28.08.2025.

Пунктом 4 статті 17 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, який введено в дію 28.02.2025 визначено, що положення абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України в частині стягнення штрафу в розмірі 7 відсотків вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, не застосовується до виконавців державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель, які виконуються у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та не завершені на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що у ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Оскільки відповідальність постачальника у вигляді штрафу за прострочення поставки товару заявлена позивачем не на підставі ст. 231 Господарського кодексу України, а на підставі умов контракту, тому суд відхиляє вище наведені заперечення відповідача.

Суд розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій на 99% відзначає наступне

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Суд відзначає, що зменшення розміру неустойки на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21).

Після введення на території України правового режиму воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 09.03.2022 «Деякі питання діяльності Державного концерну «Укроборонпром», Державну компанію з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» було виключено із складу Державного концерну «Укроборонпром» та передано до сфери управління Міноборони.

Відповідно до п. 1.1 статуту Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - Статут), Компанія є державним комерційним підприємством, заснованим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 944 від 14.08.1996 «Про створення Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення» на державній власності, та перебуває у сфері управління Міністерства оборони України (далі - Міноборони).

Компанія створена з метою одержання прибутку від здійснення діяльності експорту та імпорту продукції послуг військового призначення та подвійного використання, які підлягають експортному контролю, а також товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, підвищення ефективності використання і розвитку експортного потенціалу підприємств оборонно-промислового комплексу та розширення міжнародного співробітництва у військово-технічній сфері (п. 2.1 Статуту).

Згідно з п. 2.2. Статуту одним з основних завдань Компанії є здійснення діяльності з експорту та імпорту озброєння, боєприпасів, військової техніки і спеціальних комплектуючих виробів для їх виробництва, вибухових речовин, робіт і послуг військового та спеціального призначення.

Таким чином, з точки зору адміністративно-розпорядчого правовідношення взаємовідносини між позивачем і відповідачем з 09.03.2022 є відносинами прямого управління (зі сторони Міноборони) і підпорядкування (зі сторони ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт»), в яких Міноборони, як орган управління, повністю координує роботу ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт».

В таких умовах господарська діяльність відповідача при укладанні контрактів з позивачем на постачання товарів оборонного призначення є повністю залежною від останнього, зокрема і при визначенні строків виконання таких контрактів.

Також судом враховано, що відповідач регулярно повідомляв позивача відповідними листами про хід виконання і проблеми, які виникли в закупівлі товару за контрактом, та докладав зусиль задля належного виконання контракту.

Зазначені відповідачем обставини, які призвели до неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки продукції за контрактом у встановлені строки, мають суттєве значення та істотно впливають на належне виконання своїх зобов`язань за контрактом.

Суд вважає, що вина відповідача в недотриманні строків поставки товару за контрактом відсутня, оскільки їх зумовлено причинами, які не залежали від підприємства і перебували поза його контролем, та яких воно не могло усунути самостійно, при всій турботливості та обачності. Підприємством були вжиті всі можливі заходи для виконання своїх зобов`язань за контрактом.

Приймаючи до уваги наведені відповідачем обставини, враховуючи недоведеність позивачем понесення ним збитків чи будь-яких інших негативних наслідків, викликаних невиконанням контракту, а відтак розмір пені та штрафу значно перевищує збитки, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення нарахованих відповідачу штрафних санкцій на 30%, тобто до 9.019.999,14 грн пені (від обґрунтованого розміру) та до 3.221.428,26 грн штрафу.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Міністерства оборони України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом враховано, що судовий збір в разі зменшення судом розміру штрафних санкцій покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 7; ) на користь Міністерства оборони України (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2; ) 9.019.999 (дев`ять мільйонів дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 14 коп. пені, 3.221.428 (три мільйони двісті двадцять одну тисячу чотириста двадцять вісім) грн 26 коп. штрафу, 209.853 (двісті дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн 04 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 07.11.2025.

СуддяВ.В.Сівакова