ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 909/1255/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників учасників справи:

позивача - Литвина П.В.,

відповідача - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 (головуючий суддя - Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б.) та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 (суддя Рочняк О.В.) в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 214 273,34 грн

у справі №909/1255/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району)

про стягнення 3 864 523,94 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі за текстом також - ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) (далі за текстом також - Івано-Франківська КЕЧ (району) про стягнення 3 864 523,94 грн заборгованості, з яких: 3 125 086,36 грн - основний борг, 428 546,68 грн - пеня, 72 747,91 грн - 3% річних та 238 142,99 грн - інфляційні втрати.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує про порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині здійснення оплати природного газу, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, на яку позивач нарахував пені, інфляційні втрати та 3% річних.

3. Мотивуючи заперечення проти позову, відповідач зазначає, що: (1) він повністю оплатив визначений договором об`єм природного газу в кількості 120,81752 тис. м4; (2) природний газ у кількості 188,78263 тис. м4 на загальну суму 3 125 086, 36 грн позивач поставив споживачу на бездоговірній основі, а з огляду на відсутність пред`явлення позивачем вимоги (як це визначено частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) строк оплати цього природного газу не настав; (3) ця сума коштів (за об`єм газу, який сторони не угодили в договорі) не була закладена в бюджетному кошторисі.

4. Крім цього відповідач подав клопотання, в якому просив відмовити в стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на статтю 233 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК) та статтю 551 ЦК, мотивуючи його тим, що Івано-Франківська КЕЧ (району), одним з основних завдань якої є: забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками; забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями, допустила заборгованість за природний газ з вини третіх осіб (російської федерації, Центрального управління інфраструктурного забезпечення Командування сил логістики Збройних Сил України, яке не забезпечило належного бюджетного фінансування).

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

5. ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі за текстом - НКРЕКП), від 04.09.2018 №962 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

6. 28.11.2023 ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Івано-Франківська КЕЧ (району) (споживач) уклали договір №08-4583/23-БО-Т постачання природного газу, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 Газове паливо (природний газ), а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

7. Згідно з пункту 2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01.12.2023 по 31.12.2023 (включно) в кількості 120,81752 тис. куб.м.

8. Відповідно до пункту 2.4 договору споживач зобов`язався самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування обсягів за цим договором. В будь-якому випадку, обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до пункту 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

9. У пункті 3.5 договору сторони визначили, що приймання передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

10. За змістом пункту 3.5.1 договору споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акта надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

11. Відповідно до пункту 3.5.2 договору на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

12. Згідно з пунктом 3.5.3 договору споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акта зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

13. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акта до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору (пункт 3.5.4 договору).

14. За змістом пункт 4.1 договору ціна природного газу за 1000 куб. м. з ПДВ з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовлені потужності на добу, за цим договором становить 16 553,89 грн.

15. Згідно з пунктом 4.3 договору загальна вартість цього договору на дату укладення становить 1 666 666,61 грн, крім того ПДВ - 333 333,33 грн, разом з ПДВ - 1 999 999,94 грн.

16. Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ за розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акта приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.

17. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акта приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 5.5.4 пункту 5.5 цього договору.

18. Відповідно до пункту 5.3 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові періоди.

19. За змістом пункту 6.2 договору споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і своєчасно корегувати замовлені обсяги шляхом підписання додаткової угоди; самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу, зазначених в п.2.1 цього договору, без коригування додатковою угодою.

20. Згідно з пунктом 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

21. У пункті 7.2 договору сторони визначили, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

22. Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє в частині поставки газу до 31.12.2023 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання (пункт 13.1 договору).

23. Відповідно до підписаного та скріпленого печатками обох сторін акта приймання-передачі природного газу від 12.01.2024 позивач на виконання договірних зобов`язань поставив відповідачу в грудні 2023 року природний газу на загальну суму 5 125 085,96 грн, який відповідач оплатив частково у сумі 1 999 999,60 грн, на підтвердження чого позивач надав суду Інформацію про надходження коштів на рахунки ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" за період з 15.09.2023 по 15.04.2024.

24. Згідно з розрахунками позивача за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачу нараховано 428 546,68 грн пені, 72 747,91 грн 3% річних та 238 142,99 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

25. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 29.04.2025 у справі №909/1255/24, яке Західний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 25.08.2025, позов задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача 3 650 250,60 грн заборгованості, з яких: 3 125 086,36 грн - основного боргу, 214 273,34 грн - пені, 72 747,91 грн - 3% річних, 238 142,99 грн - інфляційних втрат та 46 374,29 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив, у зв`язку із зменшенням розміру пені.

26. Часткове задоволення позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивував наявністю підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми пені (з 428 546,68 грн пені до 214 273,34 грн).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

27. ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 у справі №909/1255/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 214 273,34 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги.

28. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК), зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, щодо застосування статті 233 ГК, статей 525, 526, 549-552, 599, 625 ЦК.

29. Доводи скаржника зводяться до того, що:

(1) суди попередніх інстанцій не надали належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не врахували співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру заявленої пені, не дослідили причини невиконання боржником грошового зобов`язання та строк такого невиконання, не виконали вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, не обґрунтували підстав для перерахунку нарахувань та не спростували правильність наданого позивачем розрахунку;

(2) заявлений позивачем розмір пені визначений пунктом 7.2 договору, тобто є таким, що погоджений сторонами з огляду на принцип свободи договору, відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягали задоволенню в повному обсязі;

(3) боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках, або тієї обставини, що він фінансується за рахунок бюджетних коштів тощо;

(4) відповідач не надав жодних доказів на підтвердження свого майнового стану, наявності/відсутності коштів на рахунках, бюджетних асигнувань/призначень, кошторису тощо, з огляду на що суд не мав можливості дослідити майновий стан відповідача та об`єктивно розглянути питання про зменшення пені;

(5) несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу;

(6) при вирішенні питання щодо зменшення пені суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, а не лише відповідача, проте під час розгляду справи суд взагалі не врахував інтереси позивача;

(7) зменшення розміру пені до 50% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

30. Івано-Франківська КЕЧ (району) подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення.

31. Доводи відповідача, який не оскаржував рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, зводяться до того, що строк сплати основного боргу не настав, а тому відсутні правові підстави для стягнення основного боргу, а також для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Позиція Верховного Суду

32. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Предметом позову в цій справі є вимоги про стягнення 3 864 523,94 грн заборгованості, з яких: 3 125 086,36 грн - основний борг, 428 546,68 грн - пеня, 72 747,91 грн - 3% річних та 238 142,99 грн - інфляційні втрати

34. Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода позивача з рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційного суду, в частині зменшення суми пені з 428 546,68 грн пені до 214 273,34 грн, тобто відмова в частині стягнення 214 273,34 грн пені.

35. Отже, предметом касаційного оскарження є рішення судів попередніх інстанцій в частині розгляду вимог щодо стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме вирішення питання правомірності зменшення пені до 214 273,34 грн, відповідно правомірності відмови в задоволенні цих вимог у зв`язку з їх зменшенням, а саме в частині відмови у стягненні 214 273,34 грн пені. В іншій частині зазначені судові рішення не оскаржуються, а тому згідно з частиною першою статті 300 ГПК в касаційному порядку не переглядаються.

36. Порушенням зобов`язання на підставі статті 610 ЦК є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

37. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

38. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК).

39. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

40. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК).

41. Як встановили суди попередніх інстанцій, належний до сплати за умовами договору розмір пені становить 428 546,68 грн.

42. Установивши правомірне нарахування позивачем пені у вказаному розмірі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виснував про можливість зменшення пені до 214 273,34 грн

43. Відповідно до статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

44. За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №909/321/24).

45. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК).

46. Застосоване у статті 551 ЦК та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).

47. У постанові від 04.05.2018 у справі №908/1453/17, на неврахування висновків у якій вказує скаржник, Верховний Суд зауважив, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

48. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку також посилається скаржник, зазначила, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі (пункт 8.22).

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків (пункт 8.23).

49. Водночас у пункті 8.24 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

50. Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

51. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24 тощо.

52. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК і частини третьої статті 551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

53. Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК та статті 233 ГК є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

54. Вирішуючи у цій справі питання зменшення розміру пені, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що:

(1) відповідач є державною організацією, видом діяльності якої є забезпечення військових частин фондами, комунальними послугами та енергоносіями;

(2) заборгованість за поставку природного газу відповідач частково сплатив;

(3) позивач не надав доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій саме відповідача.

55. Враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, суд першої інстанції вважав справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, висновок щодо можливості зменшення розміру пені на 50%, тобто до 214 273,34 грн.

56. Стягнення з відповідача такої суми пені суд вважав таким, що компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків сплати боргу, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

57. При цьому місцевий господарський суд зауважив, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, з огляду на що вважав, що таке питання належить вирішувати згідно із приписами статті 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

58. Апеляційний суд, окрім наведеного, також врахував, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків та їх суми, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості проданого газу, а також доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності, внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем вартості газу.

59. Крім цього, суд апеляційної інстанції відхилив твердження скаржника щодо неврахування судом першої інстанції інтересів останнього, зазначивши, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням того, що рішенням місцевого господарського суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати в повному обсязі, а також зменшено розмір неустойки лише на 50%, що, на думку апеляційного суду, забезпечує захист майнових прав та інтересів позивача, а також відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

60. Не погоджуючись з такими висновками судів, скаржник, серед іншого, стверджує, що зменшивши пеню більше ніж на 50%, суди попередніх інстанцій не врахували, що таке зменшення розміру штрафних санкцій (на 50%) фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі №918/116/19).

61. У контексті цих доводів Суд враховує, що в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

62. Крім цього, в аспекті порушеного у справі №911/2269/22 питання щодо відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК у подібних правовідносинах - у питанні зменшення судом заявленої до стягнення суми пені на 99%, Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 зазначив:

"7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду. ".

63. Наведену в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 правову позицію Верховного Суду суд апеляційної інстанції врахував, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені до 214 273, 34 грн, що, в свою чергу, свідчить про те, що таке рішення в частині зменшення пені узгоджується з останньою актуальною правовою позицією Верховного Суду, який виснував про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90%, 70% чи 50% тощо), до якого суд має право її зменшити.

64. Тоді як скаржник за текстом касаційної скарги жодним чином не доводить, що з урахуванням вищенаведеного, виходячи з конкретних обставин цієї справи, визначена судом першої інстанції сума пені в розмірі 214 273, 34 грн (без апелювання до розміру процентів, на який суд її зменшив), не узгоджується з компенсаційним характером неустойки, головною метою якої, як зазначалось, є саме стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, а не збагаченню кредитора за рахунок боржника.

65. Також скаржник жодним чином не спростовує висновки, що, за обставин цієї справи, визначений внаслідок зменшення розмір пені є справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, а також проявом балансу між інтересами кредитора та боржника, зокрема висновків апеляційного суду, який, в контексті доводів скаржника про неврахування його інтересів при зменшенні пені, зазначив, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням того, що рішенням місцевого господарського суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати в повному обсязі, а також зменшено розмір неустойки лише на 50%.

66. За необхідності врахування при зменшенні пені співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки скаржник обмежився лише посиланням на відповідну правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та постановах Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, що з огляду на вищенаведене (сукупність обставин саме цієї справи, з якої суди виходили при зменшенні пені) жодним чином не доводить, що суди попередніх інстанцій не врахували таке співвідношення.

67. Посилання скаржника, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували майновий стан відповідача, наявність/відсутності коштів на рахунках, бюджетних асигнувань/призначень, кошторису тощо, з огляду на що суд не мав можливості дослідити майновий стан відповідача та об`єктивно розглянути питання про зменшення пені, тоді як дослідження майнового стану сторін (і боржника, і кредитора) є однією з умов застосування статті 233 ГК, Суд відхиляє, адже вказана стаття визначає лише необхідність врахування, серед іншого, майнового стану сторін, проте не ставить можливість застосування цієї статті, яка визначає право суду зменшити розмір санкцій у разі, якщо їх розмір надмірно великий, лише в залежність від такого врахування.

68. За зазначеного Суд відзначає, що зменшення розміру неустойки підпадає також під регулювання норм частини третьої статті 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто вказана норма передбачає умови як підстави для зменшення пені і не визначає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них безвідносно до майнового стану сторін, який в силу норми статті 233 ГК підлягає врахуванню, проте не завжди є визначальною обставиною, яка впливає на рішення про можливість зменшення пені.

69. З огляду на наведене Верховний Суд наголошує, що в цій справі суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи та реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК та статтею 233 ГК, дійшли цілком законних та обґрунтованих висновків про можливість зменшення розміру пені, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принципу розумного балансу між інтересами сторін, що запобігатиме настанню негативних наслідків для них.

70. Суд вважає, що висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зменшення пені ґрунтується на правильному застосуванні ними норм чинного законодавства України, зокрема статті 551 ЦК та статті 233 ГК, та відповідає сформованій та сталій судовій практиці і висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яке (застосування), як зазначалось, у кожному конкретному випадку залежить виключно від встановлених і доведених обставин конкретної справи, а також оцінки наданих до суду доказів, що входило в предмет доказування та формувало фактично-доказову базу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

71. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

72. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

73. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані рішення судів прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.

Розподіл судових витрат

74. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 214 273,34 грн у справі №909/1255/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець