Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Кролевець О. А.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення та виклику сторін заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова"
про ухвалення додаткового рішення
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 73 008 862,95 грн,
за касаційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець"
на ухвалу Господарського суду міста Києва
у складі судді Босого В. П.
від 04 червня 2025 року
та на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Сітайло Л. Г., Буравльова С. І., Шапрана В. В.
від 23 липня 2025 року (повний текст складений 04 серпня 2025 року)
за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова"
на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець", в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, що надійшла до суду 23 жовтня 2024 року, просило стягнути з відповідача 62 113 595,81 грн заборгованості, 3 093 481,91 грн три відсотки річних та 7 801 785,23 грн інфляційних втрат.
Господарський суд міста Києва 14 квітня 2025 року на виконання зазначених судових рішень видав відповідний наказ.
08 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова" звернулося до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т. І., в якій просило:
Відповідач - Державне підприємство "Гарантований покупець" не погодився з судовими рішеннями, ухваленими судами попередніх інстанцій за результатами розгляду скарги позивача на дії державного виконавця, та звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04 червня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 липня 2025 року у цій справі, постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова" на дії державного виконавця.
Позивач у цій справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Чкалова" подав до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, в якому крім доводів по суті касаційної скарги, заявив про понесення ним у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи за скаргою на дії державного виконавця витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, які просить стягнути з відповідача в порядку розподілу.
За змістом частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
23 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшли заперечення відповідача на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в яких відповідач просить зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді касаційної інстанції до 1 000,00 грн, посилаючись на те, що заявлений розмір цих витрат є неспівмірним зі складністю цієї справи та часом, витраченим адвокатом позивача на надання послуг з професійної правничої допомоги, визначений без урахування особи відповідача та його фінансового стану.
Згідно з частиною першою статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом частини першої та третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та абзацу першого другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Однак, суд касаційної інстанції у зазначеній постанові не вирішив питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи, з огляду на що наявні підстави для ухвалення додаткової постанови з цього питання.
За змістом частини першої та третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та абзацу 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих учасниками справи доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається, позивач на підтвердження факту понесення ним в суді касаційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру надав суду (додав до відзиву на касаційну скаргу) такі докази:
- договір про надання правової допомоги № 15/09/25 від 15 вересня 2025 року,
- рахунок-фактуру № 1 від 15 вересня 2025 року на суму 20 000,00 грн за надання правової допомоги згідно з договором про надання правової допомоги № 15/09/25 від 15 вересня 2025 року,
- платіжну інструкцію № 1301 від 18 вересня 2025 року про оплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Чкалова» зазначеного рахунку-фактури та банківську виписку.
Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно до частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, керуючись при цьому критеріями, що визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) може з власної ініціативи або за наявності заперечення іншої сторони відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Відповідач подав до Верховного Суду заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в яких просить зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді касаційної інстанції до 1 000,00 грн, посилаючись на те, що заявлений розмір цих витрат є явно неспівмірним складності цієї справи та часом, витраченим адвокатом позивача на надання послуг з професійної правничої допомоги, визначений без урахування особи відповідача та його фінансового стану.
Верховний Суд частково погоджується з наведеними відповідачем у зазначених запереченнях доводами в обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи, з огляду на таке.
Як вбачається з наданих позивачем доказів на підтвердження обставин понесення ним у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи витрат на професійну правничу допомогу та розміру цих витрат, представництво позивача в суді касаційної інстанції здійснювала адвокат Кулик Ада Миколаївна, яка діяла на підставі:
- договору про надання правової допомоги № 15/09/25 від 15 вересня 2025 року, укладеного між нею, як Адвокатським об`єднанням, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Чкалова», як клієнтом;
- правовий аналіз документів, які стосуються предмету спору та наявні у Клієнта для підготовки відзиву на касаційну скаргу;
- узагальнення та аналіз судової практики щодо спірних правовідносин;
- надання правової інформації Клієнту, консультацій і роз`яснень щодо правової позиції Клієнта у судовій справі;
- збір доказів щодо правової позиції клієнта (формування правової позиції на основі зібраних доказів) включаючи підготовку їх до розгляду судом;
- підготовка будь-яких документів, які будуть необхідними в процесі судового розгляду справи, зокрема, але не виключно: відзив на касаційну скаргу, заяви, клопотання, письмові пояснення, процесуальні та інші документи правового характеру спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;
- представництво, шляхом безпосередньої участі адвокатами Адвокатського об`єднання, інтересів Клієнта в суді;
- захист прав, свобод і законних інтересів Клієнта у судовій справі;
- інші послуги, що є необхідними та прямо пов`язані із розглядом судової справи.
Згідно з пунктами 2.1. та 2.2. договору за надання правової допомоги Клієнт сплачує на користь Адвокатського об`єднання гонорар, який є винагородою Адвокатського об`єднання. Гонорар за даним договором встановлюється у фіксованому розмірі та складає 20 000,00 грн без ПДВ.
Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Договір укладений строком на один рік, але в будь-якому випадку до закінчення розгляду судової справи судом по суті, що закінчується ухваленням або рішення суду, або постановленням ухвали про закриття провадження у справі, або ухвали про залишення позову без розгляду (пункти 6.1., 6.2. договору).
Проаналізувавши умови зазначеного договору про надання правничої допомоги, Верховний Суд зазначає про те, що його умови передбачають фіксовану форму гонорару (винагороди) адвоката за надання позивачу у цій справі професійної правничої допомоги в суді касаційної інстанції, а саме: у розмірі 20 000,00 грн.
Верховний Суд зазначає про те, що матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Кулик А. М. позивачу у цій справі лише послуги з підготовки та подачі відзиву на касаційну скаргу відповідача на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04 червня 2025 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 липня 2025 року у цій справі. Жодних інших документів позивачем до суду касаційної інстанції не подано.
Верховний Суд враховує те, що зазначений відзив на касаційну скаргу з доданими до нього документами був поданий до Верховного Суду адвокатом Кулик А. М. 19 вересня 2025 року, тобто у встановлені Верховним Судом в ухвалі від 12 вересня 2025 року у цій справі строки, був долучений до матеріалів справи. Зміст відзиву викладений на 6-ти аркушах та ґрунтується на аналізі доводів касаційної скарги.
Разом з тим Верховний Суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат позивача, понесених на оплату таких передбачених пунктом 1.2. договору послуг, як правовий аналіз документів, які стосуються предмету спору та наявні у Клієнта для підготовки відзиву на касаційну скаргу; узагальнення та аналіз судової практики щодо спірних правовідносин; збір доказів щодо правової позиції клієнта (формування правової позиції на основі зібраних доказів) включаючи підготовку їх до розгляду судом; захист прав, свобод і законних інтересів Клієнта у судовій справі, оскільки ці послуги є такими, що нерозривно пов`язані та охоплюються послугою з підготовки та складання відзиву на касаційну скаргу відповідача. Крім того суд касаційної інстанції враховує те, що адвокат Кулик А. М., яка також надавала позивачу правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій, була обізнана з усіма деталями поданої скарги на дії державного виконавця, з правовими питаннями та судовою практикою у подібних спорах, з огляду на що вимоги позивача в частині стягнення сум витрат за ці послуги є надмірними.
Враховуючи те, що розгляд цієї справи здійснювався судом касаційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тобто без призначення справи до розгляду в судовому засіданні, факт надання позивачу його адвокатом послуги з представництва шляхом безпосередньої участі адвокатами Адвокатського об`єднання інтересів Клієнта в суді, передбаченої пунктом 1.2. договору про надання правової допомоги № 15/09/25 від 15 вересня 2025 року, є недоведеним.
Крім того, надані позивачем суду касаційної інстанції докази не підтверджують факту надання йому адвокатом Кулик А. М. послуги з надання правової інформації Клієнту, консультацій і роз`яснень щодо правової позиції Клієнта у судовій справі.
Отже, матеріалами справи підтверджується лише факт надання позивачу його адвокатом послуги з підготовки та подання відзиву на касаційну скаргу, про що обґрунтовано зазначив відповідач у запереченнях.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що спір у цій справі за скаргою позивача на дії державного виконавця не є складним, не містить виключної правової проблеми, не вимагає аналізу значної кількості нормативно-правових актів, Верховний Суд погоджується з доводами відповідача, наведеними у запереченнях, про те, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача в порядку розподілу розмір його витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 20 000,00 грн лише за підготовку та подання відзиву на касаційну скаргу не відповідає критеріям співмірності (є неспівмірним зі складністю справи, обсягом і складністю виконаних адвокатом позивача робіт) та розумності його розміру.
Разом з цим суд касаційної інстанції не бере до уваги доводи відповідача про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір його витрат на професійну правничу допомогу є неспірним з часом, витраченим адвокатом для виконання робіт з правничої допомоги, оскільки у договорі про надання правової допомоги № 15/09/25 від 15 вересня 2025 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням була погоджена саме фіксована форма гонорару за надання послуг без прив`язки до обсягу витрат часу адвоката на їх надання, з огляду на що витрати часу адвоката на надання зазначених вище послуг з правничої допомоги не беруться судом до уваги.
Безпідставними є і доводи відповідача про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу був визначений позивачем без урахування особи відповідача та його фінансового стану, оскільки зазначені обставини не є критеріями для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням сторони, визначеними у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене Верховний Суд, зазначає про те, що у даному випадку справедливим і співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом позивача робіт, обґрунтованим, розумним та пропорційним до предмета спору розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у цій справі є сума 4 000,00 грн.
Отже, Верховний Суд, керуючись критеріями, визначеними частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, вважає обґрунтованою вимогу позивача про розподіл понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи лише частково: у розмірі 4 000,00 грн, який є доведеним, відповідає критеріям розумності та співмірності, є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи та обсягом наданих позивачу його адвокатом послуг з професійної правничої допомоги. При цьому, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн слід відмовити.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За змістом частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене Верховний Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про розподіл понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи, відповідно до правил розподілу, визначених у пункті 2 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають частковому задоволенню: у розмірі 4 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
5. Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий О. Баранець
Судді І. Кондратова