ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Справа № 922/2217/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Пугачові Д.І.

розглянувши заяву ОСОБА_1 (вх. № 24745 від 24.10.2025) про ухвалення додаткового рішення, подану у справі

за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
до Садівничого товариства "Світанок" (адреса: 62492, Харківська обл., Харківський р.-н, с. Лизогубівка; ) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )
про визнання недійсним рішення
за участю представників сторін та третьої особи:

позивача - ОСОБА_1 (особисто), Орлов О.О. (ордер серії АХ № 1270021 від 25.06.2025);

відповідача - Олефір А. М. (статут), Хомич А. А. (ордер серії АХ № 1278426 від 30.07.2025);

третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 у справі № 922/2217/25 позовні вимоги ОСОБА_1 (далі - позивач) задоволені повністю: визнано недійсним рішення звітних зборів СТ Світанок від 01.07.2023 в частині виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства Світанок (далі - відповідач) за несплату членських внесків за 2023 рік; стягнуто з Садівничого товариства "Світанок" на користь ОСОБА_1 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Позивач надав до суду заяву (вх. № 24745 від 24.10.2025) про ухвалення додаткового рішення в якій просить суд винести додаткове рішення яким стягнути з відповідача на свою користь 35000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначена заява обґрунтована з посиланням на понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в наведеному розмірі, та на необхідність їх відшкодування за рахунок відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.10.2025 призначено заяву позивача (вх. № 24745 від 24.10.2025) про ухвалення додаткового рішення до розгляду в судовому засіданні на 03.11.2025, запропоновано відповідачу надати суду письмові пояснення щодо поданої позивачем заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 задоволено усне клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Орлова О.О. про поновлення процесуального строку на подання доказів, та клопотання (вх. № 25437 від 03.11.202) про залучення до матеріалів справи доказів; поновлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Орлова О.О. пропущений строк для долучення до матеріалів справи додаткових доказів, та залучено до матеріалів справи в якості доказу копію Акту виконаних робіт від 22.10.2025 року за договором про надання правничої допомоги №27/Б/Г-24 від 20.09.2024.

У судовому засіданні 03.11.2025 оголошено перерву до 05.11.2025.

В процесі розгляду заяви відповідач подав до суду додаткові пояснення щодо ухвалення додаткового рішення (вх. № 25264 від 30.10..2025), в яких просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача, а у разі часткового задоволення заяви зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумної та обґрунтованої суми, а саме не більше 4000,00 грн або до іншої розумної суми на розсуд суду відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, виключивши з відшкодування організаційні та дублюючі дії, не підтверджені належним і детальним розрахунком.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує з поисиланням на те, що подані позивачем матеріали у своїй сукупності не підтверджують у належний спосіб реальність, необхідність та співмірність заявлених витрат і містять істотні дефекти доказової форми.

Відповідач вважає, що заявлений позивачем перелік «виконаних робіт» представника позивача містить дії, які не підтверджені належною конкретизацією або не становлять самостійного юридично значущого результату.

Відповідач зазначає, що у контексті розгляду справи в суді першої інстанції та з урахуванням змісту вже ухваленого рішення від 20.10.2025, подані матеріали не дозволяють встановити достатній причиннонаслідковий зв`язок між заявленими до стягнення 35000,00 грн і фактичним обсягом правничої допомоги, їх реальну співвідносність зі складністю спору та досягнутим результатом, а також не підтверджують необхідність і співмірність кожної із заявлених «робіт».

За таких умов, відповідач вважає що підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у заявленому розмірі немає; за наявності підстав для відшкодування окремих дій сума підлягає істотному зменшенню до мінімально обґрунтованого рівня, що підтверджений належним, прозорим і верифікованим розрахунком.

У судовому засіданні 05.11.2025 представник позивача наполягає на задоволенні поданої ним заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.

Представники відповідача просять суд відмовити в задоволенні заяви позивача у повному обсязі, а у разі часткового задоволення заяви зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумної та обґрунтованої суми, а саме - не більше 15000 грн.

Розглянувши заяву позивача (вх. № 24745 від 24.10.2025), суд зазначає.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з п. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві позивач зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи складається із суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви, а саме: 2422,40 грн, та при цьому також зазначав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з необхідністю судового захисту власних прав та інтересів позивач у даній справі ОСОБА_1 (далі за текстом клієнт) звернувся до адвоката Орлова О. О. (далі за текстом адвокат) та вони разом уклали договір про надання правничої допомоги № 27/Б/Г-24, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду необхідну правничу допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та інтересів клієнта у справі щодо виключення ОСОБА_1 зі складу членів Садівничого товариства "Світанок" () (п. 1.1 договору).

Відповідно до пункту 2.3 Договору, адвокат має право на отримання винагороди за цим Договором незалежно від ухваленого судом рішення з урахуванням умов, викладених у Додатку, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з пунктом 2.11 договору, клієнт зобов`язаний здійснити оплату винагороди (гонорару) на користь адвоката за надання останнім правничої допомоги, згідно з умовами цього Договору та Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору, у будь-якому випадку протягом строку, встановленого цим Договором та Додатком до нього.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що умови, строки, порядок розрахунку, а також розмір винагороди (гонорару), який сплачується клієнтом на користь адвоката, Сторони узгоджують у Додатку №1 до цього Договору, який складається в 2-х (двох) примірниках, які є ідентичними, мають однакову юридичну силу та є невід`ємною частиною цього Договору, по одному примірнику для кожної зі Сторін.

Згідно з п. 1 додатка № 1 від 20.09.2024 до договору сторони дійшли до згоди, що за надання правничої допомоги щодо представництва та захисту прав, свобод та інтересів клієнта у справі щодо виключення ОСОБА_1 зі складу членів Садівничого товариства "Світанок" (), - у суді першої інстанції (Господарський суд Харківської області) при розгляді скарг у процесі виконання судового рішення становить 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта.

Матеріали свідчать про те, що між сторонами складено та підписано акт виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 (т. с. 2, а. с. 101-102), за змістом якого адвокат надав, а клієнт прийняв таке:

1) здійснив аналіз наявної правової ситуації та наданих Клієнтом документів та вивчив судову практику з правовідносин що склалися;

2) склав, підписав та подав до суду позовну заяву;

3) склав, підписав та подав до суду заяву про усунення недоліків;

4) склав, підписав та подав до суду клопотання про витребування доказів;

5) склав, підписав та подав до суду клопотання про ознайомлення з записом судового засідання;

6) склав, підписав та подав до суду заперечення на клопотання Відповідача про забезпечення витрат на правову допомогу;

7) склав, підписав та подав до суду відповідь на відзив;

8) склав, підписав та подав до суду клопотання про залучення у якості 3 особи ОСОБА_2 ;

9) здійснював моніторинг стану розгляду судової справи клієнта засобами офіційного сайту «Судова влада України», Єдиного державного реєстру судових рішень;

10) приймав участь у судових засіданнях: 30.07.2025, 12.08.2025, 27.08.2025, 10.09.2025, 06.10.2025, 20.10.2025;

11) приймав участь у судових дебатах;

12) склав, сформував заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 922/2217/25 про розподіл судових витрат клієнта на правничу допомогу адвоката та стягнення їх з відповідача.

Загальна вартість виконаних адвокатом робіт та наданих послуг у суді першої інстанції складає 35000,00 грн.

Крім того, в якості доказів реальності понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач подав до суду платіжну інструкцію № 0.0..1 від 24.09.2024 (т. с. 2, а. с. 81), згідно з якою він сплатив на користь адвоката 35000,00 грн.

З посиланням на зазначені документи, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00 грн.

Суд констатує, що відповідач вважає заявлені вимоги необґрунтованими, в т.ч. в зв`язку з недоведеністю їх понесення та значним завищенням.

При вирішенні даного питання судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 06.11.2022 у справі № 922/1964/21 та об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформували правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, який судом враховується при розподілі судових витрат в межах даної справи.

Зокрема, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

З аналізу викладеного слідує, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок іншої сторони, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи.

При цьому, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У даному випадку, як зазначалось, позивач просить суд за наслідками розгляду справи стягнути з відповідача на свою користь, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00 грн.

Суд констатує, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16.

Як зазналось, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2023 у справі № 755/2587/17 та Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 у справі № 520/9115/19, від 03.02.2022 № 640/19536/18.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У даному випадку, на погляд суду, заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35000,00 грн є необґрунтованими і не співмірними щодо критеріїв визначених ст. 126 ГПК України.

З цього приводу суд вважає слушними доводи відповідача, викладені в пояснення щодо ухвалення додаткового рішення (вх. № 25264 від 30.10..2025) стосовно наступного:

- внесення до переліку робіт «здійснив аналіз наявної правової ситуації, наданих документів і вивчив судову практику» викладена без посилання на конкретні рішення судів, їх реквізити, правові висновки та хронометраж, що унеможливлює перевірку реальності витраченого часу та зв`язку цієї роботи зі спором.

- внесення до переліку робіт «складання та подання заяви про усунення недоліків» відбулося за відсутності відповідної вимоги суду й фактично є виправленням власної процесуальної помилки представника, а тому не може бути перекладене на відповідача як необхідні витрати.

- внесення до переліку робіт «моніторинг стану розгляду справи засобами офіційного сайту Судова влада України та ЄДРСР» має суто організаційний характер, не створює окремого юридичного результату і традиційно охоплюється загальним веденням справи, тому не є самостійною послугою для компенсації.

- внесення до переліку робіт «участі у судових дебатах» як додаткової платної дії є необґрунтованим, оскільки дебати це стадія того самого судового засідання по суті, і їх облік окремо від «участі у засіданнях» призводить до подвійного нарахування.

Сукупно наведене свідчить про штучне розширення переліку робіт та відсутність належної деталізації, необхідної для перевірки критеріїв реальності, необхідності й співмірності витрат; відповідні позиції не можуть бути враховані при визначенні суми компенсації.

Враховуючи характер спору у даній справі, ступінь її складності (в т.ч. той факт, що дана справа розгладался в 6 судових засіданнях з викликом представників сторін, з викликом та допитом свідків, з наданням сторонами в обгрунтування своїх вимог певного обсягу доказів, з необхідністю вирішення судом певного обсягу питань які ставилися в процесі розгляду справи, тощо), витрачений адвокатом час на надання правової допомоги (зокрема на підготовку доказів, заяв по суті спору, клопотань, прийняття участі в 6 судових засідань, тощо), та при цьому врахувавши вищенаведені обставини, які мають істотне значення для вирішення питання розміру гонорару, суд керуючись принципами справедливості та верховенства права вважає що розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом та заявлений до стягнення з відповідача, є завищеним, та відповідно таким, що підлягає зменшенню до 30000 грн., яку суд з урахуванням наведених критеріїв вважає обгрунтованою.

Суд також зазанчає та враховує, що обгрунтованість саме такої суми витрат на професійну правничу допомогу узгоджуються з правовою позицією Східного апеляційного господарського суду, викладеною в постанові від 03.07.2025 у справі № 922/5162/23 в аналогічних правовідносинах.

Враховуючи положення ст. 123, 126, ч. 4 ст. 129 ГПК України, а також те, що заявлений в межах даної справи позов задоволено повністю, заява позивача (вх. № 24745 від 24.10.2025) про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні ж іншої частини заяви позивача (вх. № 24745 від 24.10.2025) про ухвалення додаткового рішення слід відмовити з наведених вище підстав і мотивів.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (вх. № 24745 від 24.10.2025) про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Прийняти додаткове рішення.

Стягнути з Садівничого товариства "Світанок" (адреса: 62492, Харківська обл., Харківський р.-н, с. Лизогубівка; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст додаткового рішення підписано 07.11.2025

Суддя О.І. Байбак