УХВАЛА

03 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 915/802/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.04.2025

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025

у справі за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі:

1) Казанківської селищної ради,

2) Південного офісу Держаудитслужби,

3) Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області

До відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ГАЗЗБУТ",

2) Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Казанківської селищної ради"

про визнання недійсним договору про постачання природного газу та застосування наслідків недійсності правочину до сторони правочину,

ВСТАНОВИВ:

1. Керівник Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Казанківської селищної ради, Південного офісу Держаудитслужби та Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" та Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Казанківської селищної ради" в якій просив суд:

- визнати недійсним договір №41АВ200-1320-23 про постачання природного газу від 24.04.2023, укладений між Комунальною установою "Центр надання соціальних послуг Казанківської селищної ради" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ГАЗЗБУТ";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" на користь Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Казанківської селищної ради" 45 385,86 грн, а з Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг Казанківської селищної ради" одержані нею за рішенням суду 45 385, 86 грн стягнути в дохід держави.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що комунальна установа здійснила проведення відкритих торгів та уклала оспорюваний договір із Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", кінцевим бенефіціарним власником якого є особа, яка перебуває під санкціями Ради національної безпеки і оборони України, наслідком чого мало бути відхилення замовником тендерної пропозиції та відмова в участі у процедурі закупівлі, відповідно до п.11 ч.1 ст.17 Закону "Про публічні закупівлі". Позивач вважає, що спірний договір укладений із порушенням вимог Господарського кодексу України, Закону "Про санкції", Закону "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а також указів Президента України з цих питань, а тому підлягає визнанню недійсним.

3. Господарський суд Миколаївської області рішенням від 08.04.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025, у задоволенні позову відмовив.

4. 10.10.2025 Миколаївська обласна прокуратура (заступник керівника) через систему Електронний суд звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.04.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення задоволення позовних вимог.

5. Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

6. Частиною 2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.

7. Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).

8. Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.

9. У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).

10. У цьому випадку необхідно чітко вказати:

норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

11. Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

12. У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

13. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п.3 ч.2 ст.287 ГПК, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

14. Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

15. При цьому необхідно враховувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.

16. Системний аналіз наведених положень ГПК дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч.2 ст.287 ГПК як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

17. Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

18. Обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

19. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

20. Прокурор прямо посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.3 ч.2 ст.287 ГПК (стор.27 скарги), та зазначає, що суди в оскаржуваних рішеннях неправильно застосували норму ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України стосовно визнання недійсним укладеного за результатами публічної закупівлі правочину з юридичною особою, кінцевим бенефіціарним власником якої є особа, до якої застосовано санкції згідно із Законом "Про санкції"; моніторингом судових рішень, внесених Верховним Судом до Єдиного державного реєстру судових рішень, не виявлено правового висновку з викладеного питання.

21. Однак, окрім цього прокурор вказує, що необхідно відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 12.12.2024 у справі №922/3275/23 та від 02.07.2025 у справі №922/3069/24 стосовно розповсюдження санкції на юридичну особу, кінцевим бенефіціарним власником якої є фізична особа, на яку такі санкції накладено відповідно до положень Закону "Про санкції" та рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) стосовно осіб", введеного в дію указом Президента України від 24.06.2021 №266/2021 (стор.26 скарги).

22. Також прокурор стверджує, що не з`ясувавши відповідних обставин та не дослідивши пов`язані з ними докази, суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 79, 86, ч.5 ст.236 ГПК щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог (стор.27 скарги).

23. При цьому прокурор прямо не посилається на відповідні підстави (пункти) касаційного оскарження, передбачені ч.2 ст.287, ст.310 ГПК, а також, стверджуючи про недослідження судами доказів, не вказує які саме докази не було досліджено, які обставини на їх підставі не було встановлено.

24. Отже, прокурору необхідно уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень, врахувавши вимоги щодо їх обґрунтування, які описані у цій ухвалі.

25. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.

26. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.04.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі №915/802/24 залишити без руху.

2. Надати Миколаївській обласній прокуратурі строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Миколаївській обласній прокуратурі, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О. Кібенко