ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2025 р.

м. Київ

Справа № 911/2593/25

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" (51000, Дніпропетровська обл., Царичанський р-н, селище міського типу Царичанка, вулиця Царичанська, будинок 168, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворіт-М" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул. Першотравнева, будинок 21/25, офіс 83, )

про стягнення 16641,78 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" (далі - Товариство) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворіт-М" (далі Товариство) про стягнення 16641,78 грн, з яких: 11637,56 грн основного боргу, 3116,27 грн пені, 1563,99 грн інфляційних втрат, 323,96 грн 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки від 15.06.2023 №1506/57-ДК-АБКД.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.08.2025 відкрито провадження у справи та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалу про відкриття провадження було направлено сторонам, позивачу в електронний кабінет, а відповідачу поштовим відправленням № 383 за адресою реєстрації. Відправлення було повернено поштовим оператором «Адреса відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду, як визначено пунктом 1 частини 1 статті 232 ГПК України, є видом судового рішення.

Відповідно до частини 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до правової позиції, що викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17 у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Вказаний факт підтверджується конвертом з ухвалою, що повернутий Господарському суду Київської області з відміткою поштового оператора про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою"

Оскільки, судом надсилалась ухвала суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вона розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, та зазначає, що факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою, та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Суд констатує, що за час перебування матеріалів позовної заяви у провадженні суду відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк. Незважаючи на закінчення строку на подання відзиву, відповідач також не звертався до суду з заявами про поновлення чи продовження строку на подання відзиву, не подавав жодних інших письмових клопотань, що пов`язані з розглядом спору, не надавав до суду заперечень та доказів, які б мали на меті спростувати вимоги позивача. Відповідач не проявив бажання ані ознайомитися з матеріалами справи, ані подати заяви про визнання ним тих чи інших обставин спору. Таким чином вбачається, що відповідач не скористався можливістю доступу до правосуддя.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними документами, оскільки сторонам було надано всі можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав та достатньо часу для наповнення справи доказовою базою.

Обставини спірних правовідносин.

15.06.2023 між Товариством (далі - Постачальник) та Товариством (далі - Покупець) був укладений Договір поставки №1506/57ДК-АБКД, відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, відповідно до заявок Покупця, здійснювати поставку Товару, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти Товар та оплатити його вартість за цінами, вказаними у відповідних видаткових накладних (1.1. Договору)

- найменування (асортимент), ціна і кількість Товару вказуються у видаткових накладних, які є невід?ємною частиною цього Договору. Всі видаткові накладні, що укладені Сторонами в період строку дії цього Договору, є видатковими накладними, що укладені Сторонами в рамках та на виконання цього Договору (1.2. Договору)

- право власності на Товар і ризик випадкової загибелі або псування переходить до Покупця в момент отримання Товару, що фіксується датою оформлення видаткової накладної (1.4. Договору)

- загальна сума цього Договору визначається фактичною сумарною вартістю Товару, зазначеної у видаткових накладних, який було поставлено згідно цього Договору за весь строк його дії (2.1. Договору)

- покупець зобов?язаний здійснити оплату Товару протягом 7 календарного дня з моменту отримання Товару. Покупець оплачує поставлений Постачальником Товар за цінами, вказаними у видаткових накладних на дану партію Товару. Моментом отримання товару вважається дата підписання видаткової накладної представником Покупця, якщо представник Покупця не зазначив дату у видатковій накладній, - то дата оформлення (складання) видаткової накладної Постачальником (2.2. Договору, у редакції Додаткової угоди №1 від 15.06.2023).

- у разі прострочення Покупцем оплати товару (порушення п. 2.2 Договору), Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми боргу, за кожен день прострочення грошового зобов`язання до повного погашення боргу Покупцем (4.1. Договору)

- у разі прострочення виконання грошового зобов?язання Покупець, окрім пені, зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три відсотка) річних від простроченої суми (4.2. Договору)

- цей Договір складений в 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох Сторін та діє до « 31» грудня 2023 року, а в частині виконання зобов?язань - до повного їх виконання. В разі, якщо за 10 днів до закінчення терміну дії Договору жодна зі Сторін письмово не повідомить іншу про розірвання Договору в зв?язку з його закінченням, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах щорічно (п. 7.1. Договору).

Судом встановлено, що в період з 22.06.2023 по 21.07.2023 Позивач поставив товар на загальну суму 15637,56 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи копіями видаткових накладних від 21.07.2023 №576 на суму 6737,40 грн та від 22.06.2023 №244 на суму 8900,16 грн.

Водночас, покупець за поставлений товар розрахувався частково, на загальну суму 4000 грн.

Станом на момент подання позовної заяви, заборгованість відповідача за поставлений товар складала 11637,56 грн.

З огляду на невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків по оплаті поставленого позивачем та прийнятого ним товару, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 11637,56 грн.

Також, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та п.п. 4.1., 4.2. Договору позивач нарахував відповідачу 323,96 грн 3% річних, 1563,99 грн інфляційних втрат та 3116,27 грн пені.

Висновки господарського суду

Як унормовано положеннями ст. 11 ЦК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України, встановлено що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідно до п. 2.2. Договору сторони погодили, що Покупець зобов`язаний здійснити оплату Товару протягом 7 календарних днів з моменту отримання товару.

Отже, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару за видатковою накладною від 22.06.2023 на загальну суму 8900,16 грн та за видатковою накладною від 21.07.2023 на загальну суму 6737,40 грн настав.

За доводами позивача відповідач за поставлений товар розрахувався частково, станом на 13.08.2025 сума основної заборгованості становить 11637,56 грн.

Дослідивши надані матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню з огляду на таке.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується первинними бухгалтерськими документами (видатковими накладними), які належним чином оформлені.

Доказів, що спростовують факт поставки товару чи підтверджують повну оплату, відповідачем суду не подано. Прострочення виконання грошового зобов`язання тягне за собою обов`язок боржника відшкодувати заборгованість.

Таким чином, суд вважає встановленим факт належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань та факт порушення відповідачем умов договору в частині повної оплати отриманого товару.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 11637,56 грн є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Позивач, окрім вимог про стягнення суми основного боргу, просить суд стягнути з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1563,99 грн, 3% річних у розмірі 323,96 грн та пені у розмірі 3116,27 грн.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Суд констатує, що відповідачем не було надано контррозрахунку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на відсутність контррозрахунку відповідача, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 323,96 грн та інфляційних втрат у розмірі 1563,99 грн, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Сторони у п. 4.1 Договору передбачили, що у разі прострочення Покупцем оплати товару (порушення п. 2.2 Договору), Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми боргу, за кожен день прострочення грошового зобов`язання до повного погашення боргу Покупцем

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 3116,27 грн, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворіт-М" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" про стягнення 16641,78 грн, з яких: 11637,56 грн основного боргу, 3116,27 грн пені, 1563,99 грн інфляційних втрат, 323,96 грн 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки від 15.06.2023 №1506/57-ДК-АБКД.

Судові витрат по сплаті судового збору, у відповідності до статті 129 ГПК України, суд покладає на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворіт-М" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул. Першотравнева, будинок 21/25, офіс 83, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" (51000, Дніпропетровська обл., Царичанський р-н, селище міського типу Царичанка, вулиця Царичанська, будинок 168, ) 11637,56 грн основного боргу, 3116,27 грн пені, 1563,99 грн інфляційних втрат, 323,96 грн 3% річних та 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 03.11.2025.

Суддя А.Ф. Черногуз