УХВАЛА

про задоволення скарги на дії державного виконавця

м. Київ

04.11.2025Справа № 910/4607/24

За скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
на діїШевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
у справі №910/4607/24
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Проектний та Науково-дослідний інститут по газопостачанню, теплопостачанню та комплексному благоустрою міст і селищ України "Укрндіінжпроект"
простягнення 150 592,98 грн
Суддя Бойко Р.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники учасників справи:

від позивача (стягувач, скаржник):Митюк С.П.
від відповідача (боржник):не з`явився
від органу ДВС:Коваленко Є.І.

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду міста Києва знаходилась справа №910/4607/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний та Науково-дослідний інститут по газопостачанню, теплопостачанню та комплексному благоустрою міст і селищ України "Укрндіінжпроект" про стягнення 150 592,98 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2024 у справі №910/4607/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний та Науково-дослідний інститут по газопостачанню, теплопостачанню та комплексному благоустрою міст і селищ України "Укрндіінжпроект" про стягнення 150 592,98 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний та Науково-дослідний інститут по газопостачанню, теплопостачанню та комплексному благоустрою міст і селищ України "Укрндіінжпроект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" штраф у сумі 41 908,62 грн, пеню у сумі 35 069,95 грн та судовий збір у сумі 1 547,82 грн. У решті вимог - відмовлено.

18.12.2024 на виконання рішення суду Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

20.10.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надійшла скарга на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій скаржник просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваленка Євгенія Івановича від 08.10.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №77122885.

Також скаржник просить зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваленка Євгенія Івановича або іншу посадову особу, відповідальну за вчинення заходів примусового виконання у виконавчому провадженні №77122885, усунути порушення (поновити порушене право заявника) у виконавчому провадженні №77122885 шляхом вжиття передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів для примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2024 у справі у справі №910/4607/24, згідно наказу Господарського суду міста Києва №910/4607/24 від 18.12.2024.

Відповідно до п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку зі звільненням судді Борисенко І.І., на підставі розпорядження керівника апарату суду №01.3-16/301/25 від 20.10.2025 справу №910/4607/25 направлено на повторний автоматичний розподіл.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справу №910/4607/25 передано судді Бойку Р.В. для розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 04.11.2025; викликано для участі у засіданні представників стягувача, боржника та Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України; визнано обов`язковою явку представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у засідання, призначене на 04.11.2025; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Проектний та Науково-дослідний інститут по газопостачанню, теплопостачанню та комплексному благоустрою міст і селищ України "Укрндіінжпроект" та Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати суду у строк до початку судового засідання, призначеного на 04.11.2025, письмові пояснення по суті скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" з доказами їх направлення іншим учасникам господарського процесу та докази на підтвердження своїх пояснень (у разі їх наявності); зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати суду у строк до 30.10.2025 належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №77122885.

04.11.2025 через систему "Електронний суд" від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №77122885.

В судове засідання 04.11.2025 з`явилися представники позивача (стягувача) та органу ДВС - державний виконавець, надали свої пояснення по суті скарги, за змістом яких позивач подану скаргу підтримує та просить її задовольнити, а державний виконавець проти скарги заперечує та у її задоволенні просить відмовити повністю.

Відповідач, повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги належним чином в розумінні положень ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, своїх повноважних представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу своїх пояснень з приводу скарги не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Керуючись наведеною нормою, суд вважає за можливе розглянути скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" за відсутності уповноважених представників відповідача (боржника).

Розглянувши подану скаргу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників позивача та органу ДВС, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За змістом вказаних норм вбачається, що діяльність органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, має бути спрямована в першу чергу на дотримання закріпленого в Конституції принципу законності його дій.

Як вбачається із наданих Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України матеріалів виконавчого провадження №77122885 наказ Господарського суду міста Києва №910/4607/24 від 18.12.2024 перебував на виконанні з лютого 2025 року та згідно постанови виконавця від 08.10.2025 був повернутий стягувачу без повного виконання.

Скаржник стверджує, що виконавцем не вжито всіх можливих заходів для виконання остаточного судового рішення, не в повній мірі проведено виконавчі дії та передчасно повернуто виконавчий документ стягувачу.

Виконавець стверджує про достатність вжитих заходів та їх безрезультативність за відсутності потреби у вжитті додаткових заходів.

Спір стосується достатності вжитих державним виконавцем заходів по примусовому виконанню судового рішення перед прийняттям рішення про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Дана справа в певній мірі є типовою, оскільки суд з прикрістю констатує, що в Україні є досить поширеною практика, коли з метою невиконання зобов`язань юридичною особою (в тому числі, судових рішень), керівництво / власники такої юридичної особи виводять з підприємства всі активи та залишають його, при цьому не здійснюючи жодних дій для припинення юридичної особи у передбаченому законодавством порядку та внесення відповідного запису у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в той же час стягувач, бажаючи досягти виконання судового рішення очікує від виконавця одержання бажаного за рішенням. Для розуміння позиції суду державними/приватними виконавцями та стягувачами у подібних виконавчих провадженнях, суд сформулює своє бачення регулювання цієї правової проблеми з метою формування правової визначеності у цих відносинах.

За приписами Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою Європейського суду з прав людини невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Наведені норми знаходять своє втілення в порядку примусового виконання судових рішень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження". Закон містить перелік прав і обов`язків виконавця, реалізацією яких має досягатися виконання судових рішень.

Це в жодному разі не означає, що кожне судове рішення обов`язково буде виконане, адже, нажаль, таке виконання залежить від низки чинників, а старанність виконавця не є єдиним чинником.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Сутність норми зводиться до досягнення справедливого балансу між інтересом конкретного стягувача та інтересами інших стягувачів і суспільства. Необхідність такого балансу обумовлена десятками тисяч інших виконавчих документів, які перебувають на виконанні органів державної виконавчої служби.

Формальне додержання приписів Закону України "Про виконавче провадження", яке полягатиме у періодичному направленні однотипних запитів, не лише не призведене до виконання рішення суду, а навпроти - значно ускладнить виконання здійснення державним виконавцем заходів для виконання інших виконавчих документів в межах інших виконавчих проваджень.

Основною ціллю здійснення виконавчого провадження за виконавчим документом є отримання реального (фактичного) виконання рішення суду. В свою чергу, стягувач має право та інтерес саме у виконанні рішення суду, а не у формальному дотриманні приписів Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, забезпечення права одного стягувача на отримання виконання рішення суду не може мати своїм наслідком порушення прав інших стягувачів.

Відтак, положення пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" дозволяють виконавцю не витрачати людські та матеріальні ресурси на виконання судових рішень, досягнення позитивної мети в яких є малоймовірним.

Цю норму виконавець повинен застосовувати добросовісно, не допускаючи безпідставних повернень судових наказів, а диспозиція цієї норми дозволяє таке повернення за сукупності двох умов:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення;

- здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Перша умова стосується випадку не відсутності майна боржника, а додатково обтяжена умовою про "на яке може бути звернено стягнення".

Друга умова передбачає здійснити обов`язок по розшуку майна, описаного в першій умові.

Відсутність результату у пошуку дає право на повернення виконавчого документу.

Виконавцем має бути вжито доцільних та необхідних заходів для виконання наказу та дотримано балансу між вжитими заходами для забезпечення прав позивача та витратою людських і матеріальних ресурсів, дотриманням прав інших стягувачів (учасників виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у відділі державної виконавчої служби).

Постанова про повернення виконавчого документу з цих підстав, у разі оскарження стягувачем, визнається судом законною за умови відсутності наведених стягувачем чи встановлених судом нереалізованих виконавцем механізмів та способів виявлення майна боржника, на яке може бути звернено стягнення та, у разі їх виявлення, невжиття заходів по їх розшуку.

У даному випадку виконавець обмежився направленням стандартного пакету запитів задля збору інформації щодо, зокрема, наявності у боржника рахунків в банківських установах та їх стану, нерухомості, рухомого майна, цінних паперів, за наслідками отримання відомостей щодо яких констатував відсутність у боржника майна, за рахунок якого можливим було б виконати судове рішення.

В той же час, судом у засідання за допомогою аналітично-пошукової бази "Опендатабот" було досліджено загальнодоступні в мережі інтернет відомості щодо відповідача (боржника), публічні фінансові показники якого вказують на наявність у нього на кінець 2024 року активів на загальну суму 4 336 600 грн.

Тобто станом на 01.01.2025 відповідач звітував про наявність активів на суму, яка перевищує суму стягнення, що покладало на виконавця розумний обов`язок по виявленню складу цих активів для вирішення питання можливості звернення на них стягнення та можливого розшуку.

На запитання суду про суть і склад цих активів, що необхідне для висновку про можливість звернення на них стягнення, виконавець відповіді не надав.

Проігноровано також розумний обов`язок про з`ясуванню місцезнаходження керівника (запит до Єдиного державного демографічного реєстру) та особи, яка подає звіти в податкову (можливе шляхом запиту в податкову щодо такої особи, її електронної пошти та IP адреси).

Це надало б можливість з`ясувати місцезнаходження керівника та/або особи, яка здійснює податковий/бухгалтерський облік боржника та виконати обов`язки із подачі декларації боржника, встановити склад і місцезнаходження відображених в балансі активів.

Описані судом дії, які не зробив виконавець, не є очевидно безрезультативними та покладали на виконавця обов`язок їх провести з метою з`ясування наявності майна боржника, встановлення його складу та місцезнаходження, для формування висновку про можливість/неможливість реалізації такого майна, а відтак повернення виконавчого документу є передчасним.

З огляду на викладене оскаржувана постанова суперечить пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", а тому підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд не вбачає необхідності у окремому спонуканні виконавця виконувати закон, оскільки скасування постанови зумовлює такий обов`язок в силу 1, 2, 18 Закону України "Про виконавче провадження", а тому правові підстави для окремого зобов`язання державного виконавця вжити передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів для примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/4607/24 від 18.12.2024 відсутні.

Частиною 1 статті 343 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України є частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 233-235, 255, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним винесення старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваленком Євгенієм Івановичем у виконавчому провадженні №77122885 постанови від 08.10.2025 про повернення виконавчого документа стягувану.

3. Скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Коваленка Євгенія Івановича від 08.10.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №77122885.

4. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (04.11.2025) та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення її повного тексту безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 10.11.2025.

Суддя Р.В. Бойко