СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків Справа №905/2030/19 (905/2235/17)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників:

від позивача Сидоренко Ю.А.,

від відповідача-1 не з`явився,

від відповідача-2 Куренний С.В.,

від відповідача-3 - не з`явився,

від відповідача-4 - не з`явився,

від відповідача-5 не з`явився,

від третіх осіб - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (вх.№1216Д від 27.05.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 у справі №905/2030/19 (905/2235/17) (м. Харків, суддя Фурсова С.М., повне рішення складено 05.05.2025)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна, м. Київ,

до 1. Публічного акціонерного товариства «Донецький міський молочний завод №2», м. Краматорськ, Донецька область,

2. Приватного акціонерного товариства «Геркулес», м. Краматорськ, Донецька область,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Добриня-Продукти», м. Донецьк,

4. Приватного підприємства «Український продукт», м. Донецьк,

5. Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Горняк», с. Сарабаш, Старобешівський район, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - розпорядник майна арбітражна керуюча Атаманенко Світлана Вікторівна, м. Часів Яр, Донецька область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІ ВІ ДІ - МАРКЕТ», м. Чернігів,

про стягнення 10 457 225,77 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 19.09.2017 273 777 271,11 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Донецький міський молочний завод №2», Приватного акціонерного товариства «Геркулес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Добриня Продукти», Приватного підприємства «Український Продукт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Горняк» про стягнення 11 638 668,04 доларів США, що є еквівалентом 304 708 231,94 гривень.

Ухвалою суду від 26.09.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2235/17, призначено дату судового засідання та зобов`язано учасників справи подати до суду витребувані документи.

07.11.2017р. за вх.№28521/17 Господарський суд Донецької області отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою останній просив суд стягнути:

- з ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» заборгованість за кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012р. у загальному розмірі 10 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 273 777 271,11 грн., з яких: 2 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 64 331 839,11 грн., - заборгованість по процентам, 8 000 000 дол. США, що є еквівалентом 209 445 432 грн. заборгованість по кредиту;

- з ПрАТ «Геркулес» як солідарного з ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» боржника заборгованість за кредитним договором № 011-03-12 від 23.07.2012р. у загальному розмірі 10 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 273 777 271,11 грн., з яких: 2 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 64 331 839,11 грн., - заборгованість по процентам, 8 000 000 дол. США, що є еквівалентом 209 445 432 грн. заборгованість по кредиту;

- з ТОВ «Добриня - Продукти» як солідарного з ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» боржника заборгованість за кредитним договором № 011-03-12 від 23.07.2012р. у загальному розмірі 10 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 273 777 271,11 грн., з яких: 2 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 64 331 839,11 грн., - заборгованість по процентам, 8 000 000 дол. США, що є еквівалентом 209 445 432 грн. заборгованість по кредиту;

- з ПП «Український Продукт» як солідарного з ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» боржника заборгованість за кредитним договором № 011-03-12 від 23.07.2012р. у загальному розмірі 10 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 273 777 271,11 грн., з яких: 2 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 64 331 839,11 грн., - заборгованість по процентам, 8 000 000 дол. США, що є еквівалентом 209 445 432 грн. заборгованість по кредиту;

- з ТОВ «Агрофірма «Горняк» як солідарного з ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» боржника заборгованість за кредитним договором № 011-03-12 від 23.07.2012р. у загальному розмірі 10 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 273 777 271,11 грн., з яких: 2 457 225,77 дол. США, що є еквівалентом 64 331 839,11 грн., - заборгованість по процентам, 8 000 000 дол. США, що є еквівалентом 209 445 432 грн. заборгованість по кредиту.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 позовні вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до Публічного акціонерного товариства «Донецький міський молочний завод №2», Приватного акціонерного товариства «Геркулес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Добриня Продукти», Приватного підприємства «Український Продукт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Горняк» про стягнення 10 457 225,77 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 19.09.2017 273 777 271,11 гривень), з яких 8 000 000,00 доларів США заборгованість за кредитом (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 19.09.2017 209 445 432,00 гривень), 2 457 225,77 доларів США заборгованість за процентами (що еквівалентно за курсом НБУ станом на 19.09.2017 64 331 839,11 гривень), 2 457 225,77 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Донецький міський молочний завод №2» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» 4 109 473,68 доларів США заборгованості за кредитом, 469 548,51 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Геркулес», як солідарного Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» 4 109 473,68 доларів США заборгованості за кредитом, 469 548,51 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добриня-Продукти», як солідарного Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» 4 109 473,68 доларів США заборгованості за кредитом, 469 548,51 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнуто з Приватного підприємства «Український продукт», як солідарного Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» 4 109 473,68 доларів США заборгованості за кредитом, 469 548,51 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Горняк» як солідарного Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» 4 109 473,68 доларів США заборгованості за кредитом, 469 548,51 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Донецький міський молочний завод №2» на користь Фонду гарантування вкладів судовий збір в розмірі 105 091,48 гривень.

В частині стягнення 3 890 526,32 доларів США заборгованості за кредитом, 1 987 677,26 доларів США заборгованості за процентами відмовлено.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» з вказаним рішенням суду першої інстанції частково не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 у справі №905/2030/19 (905/2235/17) скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення:

- 3 890 526,32 доларів США заборгованості за кредитом, 1 987 677,26 доларів США заборгованості за процентами з Публічного акціонерного товариства «Донецький міський молочний завод №2» (84331, місто Краматорськ, вулиця Остапа Вишні, будинок № 22; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (01025, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок №20; ).

- 3 890 526,32 доларів США заборгованості за кредитом, 1 987 677,26 доларів США заборгованості за процентами з Приватного акціонерного товариства «Геркулес» (84331, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Остапа Вишні, будинок № 22; ), як солідарного з Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (01025, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок №20; ).

- 3 890 526,32 доларів США заборгованості за кредитом, 1 987 677,26 доларів США заборгованості за процентами з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добриня-Продукти» (83062, місто Донецьк, вулиця Клінічна, будинок №8; ), як солідарного з Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (01025, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок №20; ).

- 3 890 526,32 доларів США заборгованості за кредитом, 1 987 677,26 доларів США заборгованості за процентами з Приватного підприємства «Український продукт» (83005, місто Донецьк, вулиця Зубкова, будинок № 2; ), як солідарного з Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (01025, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок №20; ).

- 3 890 526,32 доларів США заборгованості за кредитом, 1 987 677,26 доларів США заборгованості за процентами з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Горняк» (87220, Донецька область, Старобешівський район, село Сарабаш, вулиця Комсомольська, будинок №1-А; ) як солідарного Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (01025, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок №20; ).

та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог й стягнути відповідні суми.

В частині задоволених вимог, рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 в справі №905/2030/19 (905/2235/17) залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- судом першої інстанції помилково застосовано обставини, які встановлені в справі №910/8852/20;

- керуючись положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ УКРАЇНА», було поновлено в балансі банку кредитну заборгованість за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, що зумовило нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період з дати вчинення нікчемної угоди до дати її виявлення, та в подальшому. Таким чином, ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ УКРАЇНА» правомірно було нараховані на суму боргу 8 000 000 доларів США відсотки за період з 03.03.2016 по 30.11.2016 у заявленому в позовній заяві розмірі;

- позов про стягнення заборгованості у повному обсязі є логічним завершенням процедури виявлення правочину, що є нікчемним і саме під час розгляду цього позову суд має оцінити та здійснити судовий контроль на предмет нікчемності правочинів за ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повинен перевірити усі критерії, визначені законодавцем відповідно до цієї норми.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2025 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (вх.№1216Д від 27.05.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 у справі №905/2030/19 (905/2235/17) залишено без руху з підстав необхідності надати докази доплати судового збору у розмірі 85 637,22 грн та докази направлення апеляційної скарги з додатками третій особі.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшли заяви (вх.№7183 від 09.06.2025; вх.№7185 від 09.06.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 30.05.2025. Зокрема, апелянтом надано докази доплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі та докази направлення апеляційної скарги з додатками третій особі.

Станом на дату надходження вказаної заяви до суду суддя-доповідач Гетьман Р.А. у відповідності до Витягу із табелю обліку використання робочого часу суддів Східного апеляційного господарського суду перебував у відпустці по 16.06.2025 включно.

На підставі п.5.3 Рішення зборів суддів Східного апеляційного господарського суду №2 від 02.04.2025, заява передана судді-доповідачу після виходу його з відпустки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (вх.№1216Д від 27.05.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 у справі №905/2030/19 (905/2235/17). Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/2030/19 (905/2235/17).

24.06.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №905/2030/19 (905/2235/17) (вх.№7810).

Від Приватного акціонерного товариства «Геркулес» надійшов відзив на апеляційну (вх.№8342 від 07.07.2025), в якому останнє просить залишити апеляційну скаргу ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 в справі №905/2030/19 (905/2235/17) без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «Геркулес» вказує про наступне:

- відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 ЦК України, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків, таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не звертався до суду з позовом про застосування наслідків нікчемності правочинів;

- рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Стягнення на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» боргу в оскаржуваній сумі поставить під сумнів рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 у справі №910/8852/20 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2023 у справі №905/2030/19, які набрали законної сили та правомірність яких підтверджена апеляційною та касаційною інстанцією.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.2025 призначено апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» (вх.№1216Д від 27.05.2025) на рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 у справі №905/2030/19 (905/2235/17) до розгляду на « 11» вересня 2025 р. о 10:30 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Геркулес» - адвоката Ципляк П.В. про його участь у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/2030/19 (905/2235/17) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №905/2030/19 (905/2235/17), яке призначено на 11.09.2025 о 10:30 год та подальші судові засідання у даній справі постановлено провести за участю представника Приватного акціонерного товариства «Геркулес» - адвоката Ципляк П.В. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного заявника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 задоволено клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» - адвоката Сидоренко Ю.А. про її участь у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/2030/19 (905/2235/17) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №905/2030/19 (905/2235/17), яке призначено на 11.09.2025 о 10:30 год та подальші судові засідання у даній справі постановлено провести за участю представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» - адвоката Сидоренко Ю.А. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного заявника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 розгляд справи №905/2030/19 (905/2235/17) відкладено на 02 жовтня 2025 року о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м.Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 оголошено перерву у розгляді справи №905/2030/19 (905/2235/17) до « 23» жовтня 2025 р. об 11:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Геркулес» адвоката Куренного С.В. про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №905/2030/19 (905/2235/17), яке відбудеться 23.10.2025 об 11:00 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №905/2030/19 (905/2235/17), яке відбудеться 23.10.2025 об 11:00 год постановлено провести за участю представника Приватного акціонерного товариства «Геркулес» адвоката Куренного С.В. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

До судового засідання Східного апеляційного господарського суду 23.10.2025 відповідачі 1,3,4,5 та треті особи не з`явилися.

Про дату, час та місце судового засідання третя особа - арбітражна керуюча Атаманенко С.В. повідомлена шляхом направлення копії ухвали від 02.10.2025 до її електронного кабінету в системі «Електронний суд».

Відповідачу-1 та третій особі ТОВ «ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ» ухвала направлена рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та не вручена останнім з причин «адресат відсутній».

Суд враховує, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідачі 3,4,5 не мають зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, місцезнаходження відповідачів перебуває у тимчасовій окупації і на таку територію поштова кореспонденція відділеннями АТ «Укрпошта» не доставляється. З огляду на що, відповідачі 3-5 повідомлені про відкриття провадження у цій справі та дати судових засідань відповідно до п. 21 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційній сторінці суду на веб-порталі «Судова влада України».

Ураховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Присутній представник позивача підтримав раніше надані пояснення, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача-2 проти доводів скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутнього представника позивача та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі Банк, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» (далі Позичальник, відповідач1) укладено Кредитний договір №011-03-12, у Розділі І якого викладено базові умови кредитування та визначення.

Графа 1. Тип кредитування. Кредитна Лінія. Ця Кредитна лінія є відкличною та такою, що не відновлюється.

Графа 2. Кредит. Кредитні кошти Банку, що надаються Позичальнику однією сумою або частинами в розмірі (сумі) та порядку, встановлених в Договорі.

Графа 3. Ліміт Фінансування. Максимальна сума Кредиту, якою Позичальник може одночасно користуватись на підставі цього Договору 10 000 000,00 доларів США.

Графа 4. Валюта Кредиту. Долар США.

Графа 5. Транш. Частина Кредиту - у випадку надання Кредиту частинами.

Графа 6. Проценти. Плата за користування кредитом.

Графа 7 Процентна ставка. Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку Проценти за змінюваною процентною ставкою, визначеною наступним чином:

Libor 3М +8,5% річних, де

Libor 3М це ставка за міжбанківськими кредитами у доларах США, визначена у відсотках річних, строком на 3 місяці, за даними інформаційної служби REUTERS.

Значення Libor 3М публікується на сайті http://www.global-rates.com/interest-rates/labor.aspx.

Сторони встановили, що значення ставки Libor 3М на дату укладення цього Договору приймається за 0,4521% та діє протягом 90 календарних днів.

Перегляд ставки Libor 3М здійснюється кожні 90 календарних днів. Про введення в дію нового (переглянутого) розміру процентної ставки Банк повідомляє Позичальника не менш, ніж за 15 днів до дати, з якої вводиться новий розмір процентної ставки.

Максимальний розмір збільшення процентної ставки при введенні нової (переглянутої) процентної ставки не може перевищувати 100%.

Графа 8. Дата повернення кредиту. По 21 липня 2017 року включно.

Ця умова Договору застосовується з урахуванням особливостей, що встановлені в інших положеннях Договору.

Графа 8.1. Строк використання Ліміту фінансування. Строк, протягом якого Позичальник може використовувати Кредит в межах Ліміту фінансування та по закінченню якого Позичальник втрачає право на отримання Кредиту.

По 22 квітня 2013 року включно.

Графа 9. Плата за відкриття рахунку при наданні Кредиту. Не встановлюється.

Графа 10. Поточний рахунок. Поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , що відкритий в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», код Банку 300120.

Графа 11. Спосіб надання Кредиту. Кредит надається шляхом зарахування на поточний рахунок.

Графа 12. Метод нарахування процентів. Становить факт/360.

Графа 13. Цільове використання Кредиту. Поповнення обігових коштів.

Графа 14.Рахунок для погашення заборгованості. №301.

За умовами п.1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальникові Кредит в розмірі, що не перевищує Суму Кредиту (ліміт Фінансування), в порядку та на умовах, які встановлені в Розділі І та Розділі ІІ Договору, а Позичальник приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку отриманий Кредит, а також сплатити відповідні Проценти і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у Договорі.

Позичальник зобов`язаний сплатити Банку відповідну плату за користування Кредитом на умовах, що визначені нижче, а саме:

Проценти за користування Кредитом розраховуються на основі Процентної ставки, зазначеної в графі 7 Розділу І Договору (п.п.1.4.1.1. Кредитного договору).

Нарахування Процентів за користування Кредитом здійснюється у Валюті Кредиту на суму залишку на позичковому рахунку щоденно. Проценти за вихідний чи святковий день нараховуються в Банківський день, що передує такому вихідному чи святковому дню.

Перший Процентний період починається з відображення на позичковому рахунку суми кредиту та закінчується в останній день поточного календарного місяця. Тривалість кожного наступного Процентного періоду відповідає фактичній кількості днів у календарному місяці. Останній Процентний період починається з дня, наступного за днем закінчення попереднього Процентного періоду та закінчується в день, що передує дню погашення заборгованості за Кредитом (п.п.1.4.1.2. Кредитного договору).

Згідно з п.п.1.4.1.3. Кредитного договору Проценти підлягають сплаті Позичальником Банку щомісячно, протягом 5 Банківських днів, наступних за відповідним періодом.

У будь-якому випадку, при повному поверненні Кредиту (ініціюванні переказу щодо такого повернення), нараховані Проценти мають бути сплачені одночасно з поверненням Кредиту (ініціюванням переказу щодо такого повернення). При простроченні повернення Кредиту, Проценти за користування простроченою до повернення сумою Кредиту нараховуються в порядку, що визначений вище в п.п. 1.4.1.1., п.п. 1.4.1.2. Розділу ІІ Договору та підлягають сплаті одночасно з поверненням Кредиту (ініціюванням такого повернення) (п.п. 1.4.1.4 Кредитного договору).

За умовами п.п. 1.7.1. Кредитного договору Банк здійснює видачу кредитних коштів Позичальнику окремими Траншами, відповідно до Кредитних Заявок, які надаються Позичальником до Банку не пізніше 16 годин відповідного Банківського Дня. Датою надання Позичальником Кредитної заявки є дата одержання Банком оригіналу кредитної заявки.

У пп.1.9.1. сторони погодили, що незважаючи на інші положення Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому, або у визначеній банком частині у випадку настання чи існування хоча б однієї з наведених обставин.

При цьому, таке виконання Боргових зобов`язань повинне бути проведене Позичальником протягом 60 днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги.

Застереження 1. Сторони визначають що реалізація положень п.1.9. Розділу ІІ Договору (щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за ініціативою Банку) не буде розглядатись Сторонами як одностороння зміна умов Договору. Реалізація положень п.1.9. Розділу ІІ Договору є одним із способів виконання боргових зобов`язань, встановлених за взаємною домовленістю Сторін.

Застереження 2. Вимога вважається надісланою в день її направлення на адресу Позичальника, що зазначена в Договорі. До направлення вимоги на адресу Позичальника прирівнюється також і її вручення позичальнику чи його представникам під розписку або через будь-які інші засоби доставки кореспонденції (зокрема, кур`єрською доставкою).

Всі вимоги та повідомлення, що надсилаються Сторонами одна одній у відповідності з Договором, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися надісланими належним чином, якщо вони відправлені рекомендованим листом, кур`єрською поштою або доставлені особисто за вказаними в Договорі адресами Сторін. Повідомлення, що надіслані іншим чином, мають попередній характер та повинні бути в подальшому належним чином підтверджені.

Додатковою угодою №2 від 28.05.2014 до кредитного договору №011-03-12 від 23.07.2012 у зв`язку з тим, що сторони дійшли згоди щодо проведення реструктуризації простроченої заборгованості, сторони внесли зміни до пп.1.3.1. Кредитного договору, виклавши його в новій редакції.

Додатковими угодами №3 від 24.07.2014, №4 від 24.12.2014, №5 від 30.06.2015 до кредитного договору №011-03-12 від 23.07.2012, сторони вносили зміни до пп.1.3.1. Кредитного договору, викладаючи його в новій редакції в частині розміру щомісячних платежів в межах суми кредитного ліміту та строку кредитування.

Договір та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими представниками сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Публічним акціонерним товариством «Донецький міський молочний завод №2» за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» та Приватним акціонерним товариством «Геркулес», Товариством з обмеженою відповідальністю «Добриня-Продукти», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Горняк», Приватним підприємством «Украинский продукт» 23.07.2012 укладено договори поруки №011-03-12/4, №011-03-12/5, №011-03-12/6, №011-03-12/7 відповідно.

У вказаних договорах поруки використані наступні терміни:

«Боржник» - юридична особа за законодавством України Публічне акціонерне товариство «Донецький міський молочний завод №2» (ідентифікаційний код 00445162).

«Кредитний Договір» - кредитний договір №011-03-12 від « 23» липня 2012 року, укладений між Кредитором та Боржником з усіма можливими змінами та доповненнями до нього.

«Банківський День» - робочий день, протягом якого банківські установи відкриті для обслуговування клієнтів в Україні.

«Боргові Зобов`язання» - всі зобов`язання Боржника перед Кредитором по сплаті останньому будь - яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного Договору, як це визначено Кредитним Договором та описано в цьому Договорі. Під Борговими Зобов`язаннями слід розуміти як повну їх суму, так і будь - яку їх частину.

«Кредит» - грошові кошти Кредитора, що надаються Боржнику однією сумою або частинами в розмірі та порядку, як це встановлено в Кредитному Договорі та додаткових угодах до нього.

Відповідно до п.1.1. договорів поруки Поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових Зобов`язань перед Кредитором за Кредитним Договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Примітка. Поручитель цим стверджує, що він ознайомлений з положеннями та умовами Кредитного Договору.

Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор у випадку наявності у Боржника прострочених Боргових Зобов`язань, може звернутись з вимогою про виконання Боргових Зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно (п.1.2.договорів поруки).

Згідно з п.2.1. договорів поруки суть і строк Боргових (забезпечених) Зобов`язань. Порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному Договорі.

Примітка: Поручитель цим стверджує, що він ознайомлений з положеннями та умовами Кредитного Договору. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо:

(а) Повернення основної суми кредиту, наданого Боржнику. Боржник зобов`язаний повернути Кредитору повну суму отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше « 21» липня 2017 року включно, відповідно до умов встановлених в п. 1.3., 1.5. Кредитного Договору, чи в інший строк встановлений в Кредитному Договорі. Сума отриманого Кредиту може скласти 10 000 000, доларів США.

(б) Сплата процентів за користування кредитом. За користування Кредитом Боржник зобов`язаний сплатити Кредитору Проценти, що нараховуються Кредитором змінюваною процентною ставкою, розрахованою за формулою: LIBOR ЗМ + 8,5% річних, де:

Libor ЗМ - це ставка за міжбанківськими кредитами у доларах США, визначена у відсотках річних, строком на 3 місяці за даними інформаційної служби REUTERS.

Значення Libor ЗМ публікується на сайті http://www.global-rates.com/interest-rates/libor/libor.aspx.

Значення ставки Libor ЗМ на дату укладення Кредитного Договору встановлено в розмірі 0,4521% та діє протягом 90 календарних днів.

Перегляд ставки Libor 3М здійснюється кожні 90 календарних днів.

Про введення в дію нового (переглянутого) розміру процентної ставки Кредитор повідомляє Боржника та Поручителя не менш, ніж за 15 днів до дати, з якої вводиться новий розмір процентної ставки.

Максимальний розмір збільшення процентної ставки при введенні нової (переглянутої) процентної ставки не може перевищувати 100%.

Метод нарахування процентів по кредиту становить факт/360.

При запровадженні нової (переглянутої) Процентної Ставки, Порукою забезпечуються також вимоги, що засновані на такій, зміненій, Процентній Ставці,

Нараховані Проценти (крім Процентів за прострочений Кредит) сплачуються Боржником щомісячно у строки, визначені Кредитним Договором. При повному поверненні Кредиту, Проценти сплачуються одночасно з поверненням Кредиту (ініціюванням повернення Кредиту). Проценти на прострочений Кредит сплачуються одночасно з поверненням Кредиту (ініціюванням повернення Кредиту). Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на не Банківський День - платежі здійснюються Боржником в Банківський День, наступний за таким не Банківським Днем.

(в) Інші платежі на користь Банку за Кредитним договором. Якщо Кредитним Договором встановлено обов`язок Боржника щодо сплати інших платежів на користь Кредитора (зокрема, але не виключно плату за відкриття рахунку при наданні кредиту, плату за зміну умов кредитного договору), то порукою за цим Договором забезпечуються також вимоги Кредитора щодо сплати таких платежів.

(г) Сплата пені та штрафу за невиконання зобов`язань за Кредитним Договором. За невиконання та/чи неналежне виконання зобов`язань по погашенню основної суми Кредиту і Процентів за Кредитним договором в сумі, у порядку та у строки, що визначені Договором, Боржник зобов`язаний сплатити Кредитору (на вимогу Кредитора) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення. Пеня сплачується додатково до прострочених сум. Пеня нараховується та сплачується за весь період прострочення.

За невиконання Боржником зобов`язань, визначених у п. 2.3.8, 2.3.9, 2.3.10 Кредитного Договору, Боржник на вимогу Кредитора сплачує Кредитору штраф у розмірі 2 відсотка річних, що нараховується на суму заборгованості за Кредитом за весь період невиконання зазначеного зобов`язання.

(д) Відшкодування витрат, викликаних порушенням Кредитного Договору. В сумі понесених витрат, підтверджених документально.

Застереження: порукою за цим Договором забезпечено виконання Боржником Боргових Зобов`язань також в разі їх дострокового виконання, як це передбачено в Кредитному Договорі.

Згідно п.2.2. Розмір Боргових Зобов`язань. Сторони погоджуються, що розмір Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором складатиметься із суми Кредиту, яка не. погашена Боржником, суми нарахованих та не сплачених Боржником Процентів за користування Кредитом, суми пені та штрафу за невиконання зобов`язань за Кредитним Договором (у разі нарахування), інших платежів на користь Кредитора (якщо такі визначені Кредитним Договором) та витрат, понесених Кредитором у зв`язку із отриманням задоволення за Кредитним Договором за рахунок Поручителя (у випадку їх документального підтвердження).

В разі зміни (у т.ч. будь-якого збільшення) розміру Боргових Зобов`язань (включаючи збільшення основного зобов`язання за Кредитним договором та/або розміру процентів) після укладення цього Договору, такі Боргові Зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі.

2.3. Не обмежуючи викладеного вище в п.2.1. цього Договору, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів за користування кредитом, штрафу за невиконання умов Кредитного Договору та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, відшкодування понесених витрат, підтверджених документально.

2.4. Порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором і в тому випадку, якщо за будь-якою з підстав, зазначених в законодавстві, право вимоги до Боржника, що випливає з Кредитного Договору, перейде від Кредитора до третьої особи, а також якщо за будь-якою з підстав, зазначених в законодавстві, обов`язок виконати Боргові Зобов`язання, що випливають з Кредитного Договору, перейде від Боржника до третьої особи.

Застереження: Право вимоги до Боржника, передбачене Кредитним Договором, а також зобов`язання виконати Боргові Зобов`язання, передбачені Кредитним Договором, можуть перейти від Кредитора до третьої особи тільки за наявності в Боржника прострочених зобов`язань перед Кредитором за Кредитним Договором протягом не менше ніж 6 місяців.

2.5. Гарантії Поручителя. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями Кредитного Договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за Борговими Зобов`язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього Договору на положення Кредитного Договору є достатнім для виявлення волі кожної Сторони щодо змісту такого посилання.

У випадку невиконання Боржником Боргових Зобов`язань перед Кредитором за Кредитним Договором, Кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових Зобов`язань в повному обсязі чи в частині (п.3.1.).

Поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання Боржником Боргових Зобов`язань перед Кредитором за Кредитним Договором, здійснити виконання Боргових Зобов`язань в обсязі, заявленому Кредитором, за виключенням Боргових Зобов`язань, виконаних Боржником, протягом 3-х Банківських Днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора. Погашення здійснюється Поручителем шляхом перерахування відповідної суми на транзитний рахунок, що використовується для погашення заборгованості Боржника перед Кредитором за Кредитним Договором (п.3.2.).

Подання Кредитором вимоги щодо виконання частини Боргових Зобов`язань не позбавляє Кредитора права подати вимогу щодо погашення іншої частини Боргових Зобов`язань.

Збільшення розміру зобов`язання Боржника у випадках, передбачених Кредитним Договором та додатковими угодами до нього (в тому числі, при пролонгації), тягне одночасне збільшення відповідальності Поручителя. Виражена в даному Договорі згода Поручителя на можливе збільшення своєї відповідальності дійсне відносно всіх випадків збільшення Боргових Зобов`язань, які будуть мати місце в період дії Кредитного Договору за умови внесення відповідних змін до цього Договору.

У відповідності до пунктів 4.1. договорів поруки, Договір набирає чинності з моменту підписання Договору Сторонами та діє до повного виконання Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором та за цим Договором.

Порука та відповідальність Поручителя припиняються лише після виконання Боргових Зобов`язань Боржником або Поручителем в повному обсязі (п.4.2. договорів поруки).

В подальшому, 11.06.2015 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» та Компанією Долкерса Інвестмент ЛТД було укладено три договори застави на депозити, що розміщені у Банку, зокрема №011-03-12/11, №022-03-12/12; №011-03-12/13.

У вказаних договорах застави використані наступні терміни:

«Договір» - цей Договір застави майнових прав з усіма змінами і доповненнями до нього.

«Боржник» - юридична особа за законодавством України Публічне акціонерне товариство «Донецький міський молочний завод №2» (ідентифікаційний код 00445162).

«Кредитний Договір» - кредитний договір №011-03-12 від « 23» липня 2012 року, укладений між Кредитором та Боржником з усіма можливими змінами та доповненнями до нього.

«Кредит» - грошові кошти, надані заставодержателем у тимчасове, строкове, платне користування Боржнику згідно з умовами Кредитного Договору.

«Боргові Зобов`язання» - всі зобов`язання Боржника перед Кредитором по сплаті останньому будь - яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного Договору, які забезпечені заставою згідно цього Договору, а також частина таких зобов`язань «Майнові права», «Предмет застави» - права вимоги Заставодавця за договором депозитного рахунку від 19.04.2013, 10.06.2011, 27.08.2014 відповідно, укладеним між Заставодавцем і Заставодержателем, які заставлені та описані згідно з цим Договором.

«Обтяження» - щодо майнових прав, цей термін означає сукупність обов`язків власника такого майна, існування яких обмежує власника щодо одноособового користування, володіння та розпорядження таким майном.

Відповідно до п.1.1. договорів застави для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником Боргових зобов`язань, визначених у Статті 2 цього Договору, Заставодавець підписанням цього Договору надає Заставодержателеві у заставу Майнові права, визначені у п.п.1.2., 1.3 Статті 1 цього Договору. В силу цього Договору Заставодержатель має право у разі невиконання Боржником Боргових зобов`язань задовольнити свої вимоги за Кредитним договором за рахунок заставлених Майнових прав, переважно перед іншими кредиторами Заставодавця.

Суть і строк виконання Боргових зобов`язань. Застава за цим Договором забезпечує права Заставодержателя щодо сплати Боржником кожного і всіх його платіжних Боргових зобов`язань у такому розмірі, такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, зі всіма змінами та доповненнями до них, включаючи також ті, що можуть бути укладені Сторонами в майбутньому. Зокрема, повернення Кредиту, сплати Процентів за користування Кредитом, інших платежів на користь Заставодержателя, сплати пені та штрафу за невиконання зобов`язань за Кредитним Договором, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням Кредитного Договору (п.п.2.1. договорів застави).

У відповідності до пунктів 4.1. договорів застави за рахунок Предмета застави Заставодержатель може задовольнити в повному обсязі такі вимоги, що визначаються на момент фактичного задоволення (по тексту Договору іменуються Фактичні вимоги):

(а) всі не сплачені Боргові зобов`язання, і

(б) всі інші вимоги, які можуть бути задоволені з вартості Предмета застави згідно з чинним законодавством України та умовами цього Договору, в тому числі вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням зобов`язань за Кредитним договором та цим Договором, а також всіх витрат, понесених Заставодержателем у зв`язку з реалізацією його прав за цим Договором.

Право звернення стягнення на Предмет застави для задоволення своїх вимог за Кредитним Договором, згідно цього Договору, виникає у Заставодержателя у випадку настання одного з Заставних випадків, встановленого цим Договором.

Сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору, являють собою повну укладену угоду між Сторонами, під відкладальною умовою, про переведення (відступлення) Майнових прав (прав вимоги) за Договором депозитного рахунку на користь Заставодержателя, з метою звернення стягнення на Майнові права в позасудовому порядку. Такою відкладальною умовою є невиконання та/або прострочення виконання Боржником Боргових зобов`язань за Кредитним Договором, а також порушення Законодавцем обов`язків, визначених умовами цього Договору (п.п. 5.5.1. договорів застави).

При невиконанні Боржником Боргових зобов`язань за Кредитним договором та/або Заставодавцем обов`язків, передбачених цим Договором, Майнові права вважаються переведеними на Заставодержателя з моменту відправлення повідомлення Заставодержателем Заставодавцю про настання Заставного випадку та прийняття Заставодержателем Майнових прав (п.п. 5.5.3. договорів застави).

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до моменту повного виконання Боргових зобов`язань та зобов`язань Заставодавця за цим Договором (п.п. 7.7. договорів застави).

24.06.2015 у зв`язку з укладенням Договору відступлення прав вимоги за депозитами між Банком, Долкерс Інвестмент ЛТД та ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» були внесені зміни до Договорів застави для забезпечення повного виконання зобов`язань за кредитним Договором за договорами застави №011-03-12/11, №022-03-12/12; №011-03-12/13 від 11.06.2015.

Позивачем на виконання вимог Кредитного договору №011-03-12 від 23.07.2012 встановлено ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» на його рахунок кредитний ліміт в сумі 9 500 000,00 доларів США.

На підставі заявок позичальника (відповідача1) №2310 від 19.12.2012 на суму 2 000 000,00 доларів США, №2319 від 24.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №2339 від 27.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №156 від 06.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №261 від 27.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №312 від 12.03.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, № 487 від 22.04.2013 на суму 2 500 000,00 доларів США, Банком перераховано позичальнику 9 500 000,00 доларів США, що підтверджується меморіальними валютними ордерами №011-03-12 (#26979118) від 19.12.2012 на суму 2 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27007512) від 25.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27033358) від 28.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27224272) від 06.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27327563) від 27.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27401781) від 12.03.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27624402) від 22.04.2013 на суму 2 500 000,00 доларів США, випискою по рахунку № НОМЕР_2 .

З банківських виписок ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» вбачається, що позичальником здійснювалось часткове повернення кредитних коштів.

02.03.2016 Банк як заставодержатель майнових прав на грошові кошти ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет», здійснив списання грошових коштів, які належали ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» на загальну суму 5 200 000,00 доларів США.

Так, станом на дату 03.03.2016 (з урахуванням проведеного списання коштів з рахунку ТОВ «Ді Ві Ді Маркет») кредитна заборгованість за кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, укладеним з ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» становила 4 110 508,98 доларів США в т.ч.:

заборгованість за основним боргом складала (аналітичний рахунок №301) - 4 109 473,68 доларів США (еквівалент по курсу НБУ за 02.03.2016 - 111 306 035,69 гривень);

прострочена заборгованість за основним боргом складала - 0,00 доларів США;

заборгованість за нарахованими відсотками складала (аналітичний рахунок №301) - 1 035,30 доларів США (еквівалент по курсу НБУ за 02.03.2016 - 28 041,34 гривень);

прострочена заборгованість за нарахованими відсотками складала - 0,00 доларів США.

Дана кредитна заборгованість підтверджується випискою станом на 02.03.2016 (наявна в матеріалах справи).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 №169 «Про віднесення ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.03.2016 №368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.04.2016 №280 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 22.04.2016 №561 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На виконання вказаних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» О.І. Гулей було створено комісію щодо перевірки правочинів Банку на предмет їх нікчемності (наказ від 07.11.2016 №181 «Про створення комісії щодо перевірки правочинів Банку на предмет їх нікчемності»).

За результатами перевірки виявлено правочини, що є нікчемними, та наказом №185 від 30.11.2016 на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемними:

- Договір застави майнових прав №011-03-12/11 від 11.06.2015, укладений з Компанією Долкерса Інвестментс ЛТД, згідно якого в заставу ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» передані майнові права в розмірі 2 500 000 доларів США за Договором Депозитного рахунку від 19.04.2013;

- Договір від 24.06.2015 про внесення змін до Договору застави майнових прав № 011-03-12/11 від 11.06.2015 на підставі Договору відступлення прав вимоги за договорами депозитного рахунку від 24.06.2015, укладеного між Компанією Долкерса Інвестментс ЛТД та ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет»;

- Договір застави майнових прав № 011-03-12/12 від 11.06.2015, укладений з Компанією Долкерса Інвестментс ЛТД, згідно якого в заставу ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» передані майнові права в розмірі 1 200 000 доларів США за Договором Депозитного рахунку від 10.06.2011;

- Договір від 24.06.2015 про внесення змін до Договору застави майнових прав № 011-03-12/12 від 11.06.2015 на підставі Договору відступлення прав вимоги за договорами Депозитного рахунку від 24.06.2015, укладеного між Компанією Долкерса Інвестментс ЛТД та ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет»;

- Договір застави майнових прав № 011-03-12/13 від 11.06.2015, укладений з Компанією Долкерса Інвестментс ЛТД, згідно якого в заставу ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» передані майнові права в розмірі 1 500 000 доларів США за Договором Депозитного рахунку від 27.08.2014;

- Договір від 24.06.2015 про внесення змін до Договору застави майнових прав № 011-03-12/13 від 11.06.2015 на підставі Договору відступлення прав вимоги за договорами депозитного рахунку від 24.06.2015, укладеного між Компанією Долкерса Інвестментс ЛТД та ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет»,

- правочини у вигляді списання 02.03.2016 грошових коштів з депозитних рахунків та з рахунків нарахованих відсотків ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет»:

- №302 - 1 200 000 доларів США, оформленого меморіальним ордером №17960 від 02.03.2016,

- №302 - 116,91 долар США, оформленого меморіальним ордером №17961 від 02.03.2016,

- №303 - 1 500 000 доларів США, оформленого меморіальним ордером № І 17962 від 02.03.2016,

- №303 - 146,75 доларів США, оформленого меморіальним ордером №17963 від 02.03.2016,

- №304 - 2 500 000 доларів США, оформленого меморіальним ордером №17941 від 02.03.2016,

- №304 - 243,56 доларів США, оформленого меморіальним ордером №17941 від 02.03.2016.

та направлення їх на погашення заборгованості за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, укладеним між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ПАТ «Донецький міський молочний завод № 2», в розмірі 3 890 526,32 доларів США за основним боргом та 1 309 980,9 доларів США за відсотками.

Відповідно до п.3 наказу №185 від 30.11.2016 зобов`язано директора департаменту забезпечення ліквідаційної процедури Тимошенка К.В. здійснити необхідні заходи застосування наслідків нікчемності правочинів (у тому числі договорів).

Згідно з рішенням кредитного комітету ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», оформленим Протоколом №25 від 30.11.2016, зобов`язано управління бухгалтерського обліку здійснити наступні операції:

1. Забезпечити відновлення відображення в бухгалтерському обліку погашеної 02.03.2016 заборгованості за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, а саме: 3 890 526,32 доларів США заборгованість за основним боргом і 309 980,90 доларів США заборгованість за відсотками.

2. Забезпечити відновлення нарахування відсотків за використання кредитних коштів, відповідно до умов Кредитного договору за період з 02.03.2016 по поточну дату.

3. Забезпечити відновлення відображення в бухгалтерському обліку списаних 02.03.2016 грошових коштів за депозитними рахунками ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет», а саме:

Договір депозитного рахунку від 19.04.2013 (№ 304) на суму 2 500 000 доларів США;

Договір депозитного рахунку від 10.06.2011 (№ 302) на суму 1 200 000 доларів США;

Договір депозитного рахунку від 27.08.2014 (№ 303) на суму 1 500 000 доларів США.

4. Забезпечити відновлення відображення в бухгалтерському обліку списаних 02.03.2016 грошових коштів за рахунками нарахованих відсотків за депозитними рахунками ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет», а саме:

Договір депозитного рахунку від 19.04.2013 (№ 304) на суму 243,56 доларів СІША;

Договір депозитного рахунку від 10.06.2011 (№ 302) на суму 116,91 доларів США:

Договір депозитного рахунку від 27.08.2014 (№ 303) на суму 146,75 доларів США.

На підставі викладеного, 30.11.2016 ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» було поновлено заборгованість ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ПАТ «Донецький міський молочний завод № 2» за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012.

27.03.2017 на адреси позичальника та поручителів направлені вимоги про дострокове повернення кредитних коштів.

Як вказує позивач у позовній заяві, всупереч зазначеним вище умовам щодо строків та сум повернення, позичальник не повернув Кредит в загальній сумі 8 000 000,00 доларів США.

Крім суми основного боргу в розмірі 8 000 000,00 доларів США, позивачем заявлено до стягнення проценти за користування кредитом в сумі 2 45 225,77 доларів США, нараховані за період з 01.05.2014 по 18.09.2017.

В оскаржуваному судовому рішенні місцевий господарський суд встановив, що Фонд не може самостійно застосувати наслідки нікчемності договорів застави №011-03-12/11, №022-03-12/12; №011-03-12/13 від 11.06.2015 та договорів про внесення змін до них від 24.06.2015, а також правочинів у вигляді списання 02.03.2016 грошових коштів з депозитних рахунків та з рахунків нарахованих відсотків ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет». Суд зазначив, що самостійне застосування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб наслідків недійсності правочинів, а саме відновлення відображення в бухгалтерському обліку погашеної 02.03.2016 заборгованості ПАТ «Донецький міський молочний завод № 2» за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, а саме: 3 890 526,32 доларів США заборгованості за основним боргом і 309 980,90 доларів США заборгованості за відсотками вчинено неправомірно. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що обґрунтованою та документально доведеною сумою заборгованості ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», є 4 109 473,68 доларів США. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за процентами, суд вказав, що загальна сума процентів за період з 03.03.2016 по 27.05.2017, що підлягає стягненню на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» становить 469 548,51 доларів США. З огляду на відсутність доказів сплати боргу, суд дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів 4 109 473,68 доларів США заборгованості за кредитом, 469 548,51 доларів США заборгованості процентів. Крім того, суд зазначив, що договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL18N211894/1 від 14.11.2019, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим №880 є таким, що не створив жодних юридичних наслідків в тому числі і у вигляді переходу прав вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», при цьому неповернення оригіналів переданих банком правочинів жодним чином не впливає на наявність у останнього права вимоги.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 та частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що спірні правовідносини у даній справі виникли на підставі Договору №011-03-12 від 23.07.2012, який за своєю правовою природою є кредитним договором.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.10561 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору Банком встановлено на рахунок відповідача-1 кредитний ліміт в сумі 9 500 000,00 доларів США.

На підставі заявок позичальника (відповідача-1) №2310 від 19.12.2012 на суму 2 000 000,00 доларів США, №2319 від 24.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №2339 від 27.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №156 від 06.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №261 від 27.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №312 від 12.03.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №487 від 22.04.2013 на суму 2 500 000,00 доларів США, Банком перераховано позичальнику 9 500 000,00 доларів США, що підтверджується меморіальними валютними ордерами №011-03-12 (#26979118) від 19.12.2012 на суму 2 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27007512) від 25.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27033358) від 28.12.2012 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27224272) від 06.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27327563) від 27.02.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27401781) від 12.03.2013 на суму 1 000 000,00 доларів США, №011-03-12 (#27624402) від 22.04.2013 на суму 2 500 000,00 доларів США та випискою по рахунку № НОМЕР_2 .

Отримання вказаних грошових коштів відповідачем-1 не заперечується. Крім того, з банківських виписок позичальника вбачається часткове повернення кредитних коштів останнім. Водночас, ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконало.

Частиною 1 статті 525 ЦК України визначено, шо одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.543 зазначеного нормативно-правового акту, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В силу норм ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що самостійне застосування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб наслідків недійсності правочинів, а саме відновлення відображення в бухгалтерському обліку погашеної 02.03.2016 заборгованості ПАТ «Донецький міський молочний завод № 2» за Кредитним договором № 011-03-12 від 23.07.2012, у розмірі 3 890 526,32 доларів США заборгованості за основним боргом і 309 980,90 доларів США заборгованості за відсотками вчинено неправомірно. З огляду на викладені обставини, суд вважає обґрунтованою та документально доведеною сумою заборгованості ПАТ «Донецький міський молочний завод № 2» за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», 4 109 473,68 доларів США. Також здійснивши перерахунок заявлених до стягнення процентів, суд дійшов висновку, що загальна сума процентів за період з 03.03.2016 по 27.05.2017, що підлягає стягненню на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» становить 469 548,51 доларів США.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду не оскаржується в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 109 473,68 доларів США та заборгованості за процентами у розмірі 469 548,51 доларів США, а тому, з урахуванням положень ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядається апеляційним господарським судом у вказаній частині.

Апелянт не погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення 3 890 526,32 доларів США заборгованості за кредитом та 1 987 677,26 доларів США заборгованості за процентами. Так, скаржник вважає, що позивачем правомірно нараховано заявлені у позовній заяві суми заборгованості, і саме під час розгляду цього позову суд має оцінити та здійснити судовий контроль на предмет нікчемності правочинів за ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Колегія суддів не погоджується із вказаними доводами скаржника з огляду на наступне.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Законом України «Про банки і банківську діяльність» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цими законами також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах між учасниками ринку фінансових послуг у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших фінансових установ рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону (в редакції на час виникнення правовідносин) протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За частиною третьою цієї статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2016 ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» віднесено до категорії неплатоспроможних та призначено уповноважену особу Фонду, а 21.04.2016 у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

На виконання повноважень, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд здійснив перевірку правочинів, вчинених (укладених) ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та виявив нікчемність договорів застави №011-03-12/11, №022-03-12/12; №011-03-12/13 від 11.06.2015 та договорів про внесення змін до них від 24.06.2015.

Суд вказує, що за результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону.

При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними, оскільки відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону 4452-VI. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків і є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть установлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема контрагентів банку. Тому сам факт видання наказу про нікчемність правочину не може вважатися порушенням прав іншої сторони правочину.

Оскільки наказ банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов`язків для контрагентів банку, не можна вважати порушеними права контрагентів унаслідок прийняття такого наказу. У такій ситуації сторона правочину може вважати відповідні правочини чинними і не виконувати жодних дій з повернення майна чи грошових коштів банку. Повідомлення банку про виявлення ним нікчемних правочинів не підлягає примусовому виконанню. Якщо особа добровільно не погоджується з тим, що правочини є нікчемними, і не повертає активи, банк має право звернутися до суду з вимогою застосування наслідків нікчемності правочинів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/24198/16, від 04.07.2018 у справі №819/353/16, від 05.12.2018 у справі №826/23064/15, від 27.02.2019 у справі №826/8273/16, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі №920/653/18 та у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №910/13850/18.

В обґрунтування своєї позиції щодо правильності заявленої до стягнення суми заборгованості Фонд посилався саме на те, що за результатами перевірки Наказом №185 від 30.11.2016 визнано нікчемними правочини, зокрема договори застави майнових прав, договори про внесення до них змін, правочини у вигляді списання 02.03.2016 грошових коштів ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» та направлення їх на погашення заборгованості за спірним кредитним договором в розмірі 3 890 526,32 доларів США за основним боргом та 1 309 980,90 доларів США за відсотками (які є предметом апеляційного оскарження) та за рішенням комітету поновлено в бухгалтерському обліку вказані суми заборгованості.

Водночас, враховуючи вищевикладене, Фонд не може самостійно застосувати наслідки нікчемності договорів застави №011-03-12/11, №022-03-12/12; №011-03-12/13 від 11.06.2015 та договорів про внесення змін до них від 24.06.2015, а також правочинів у вигляді списання 02.03.2016 грошових коштів з депозитних рахунків та з рахунків нарахованих відсотків ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет», про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі Фонд з посиланням на судову практику зазначає, що позов про стягнення заборгованості у повному обсязі є логічним завершенням процедури виявлення правочину, що є нікчемним і саме під час розгляду цього позову суд має оцінити та здійснити судовий контроль на предмет нікчемності правочинів за ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З цього приводу колегія суддів вказує про наступне.

Частина перша статті 236 ЦК України визначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до законодавства за ступенем недійсності всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні), недійсність яких прямо передбачена законом, та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Нікчемний правочин недійсний через пряму вказівку у правовій нормі у момент його вчинення, тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haberi - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.

Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін. Бажання сторін про визнання його дійсним до уваги не беруться, оскільки такий правочин суперечить нормам закону. Суд допускає визнання такого правочину дійсним лише у випадках, визначених законом.

Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, і сторони не досягнуть бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті 216 ЦК України такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17).

У даному випадку зі змісту позовної заяви Фонду вбачається відсутність будь-яких згадок про факти списання грошових коштів у вищезазначених сумах та їх подальше поновлення на бухгалтерському обліку позичальника внаслідок визнання правочинів нікчемними за рішенням Фонду.

В подальшому, з огляду на надані іншими учасниками справи пояснення та з метою з`ясування обґрунтованості розміру заявленої до стягнення заборгованості, суд першої інстанції неодноразово ухвалами (в тому числі протокольними) витребовував від позивача пояснення та докази на підтвердження обставин визнання правочинів нікчемними та встановлення кінцевої суми заборгованості, повертався до стадії підготовчого провадження з метою з`ясування обставин справи щодо факту поновлення заборгованості позичальника.

За результатом перегляду та пошуку документів у архіві НБУ Фондом додано до матеріалів справи копію Протоколу №25 засідання Кредитного комітету «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ Україна» від 30.11.2016 (додається мовою оригіналу); копію наказу ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-Україна» від 07.11.2016 №181 «Про створення комісії щодо перевірки правочинів Банку на предмет їх нікчемності»; копію наказу ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-Україна» від 30.11.2016 №185 «Про визнання нікчемними правочинів (у тому числі договорів)» та виписки.

У наданих до суду першої інстанції поясненнях позиція Фонду зводилася до того, що за результатами здійснення перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які затверджені наказом від 30.11.2016 №185 та рішенням КК № 25 від 30.11.2016, та керуючись положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА»: було поновлено в балансі банку кредитну заборгованість за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, що зумовило і нарахування відсотків за користування кредитними коштами в період з дати вчинення нікчемної угоди до дати її виявлення, та в подальшому відповідно до умов укладених договорів. Таким чином, на думку позивача, правомірно заявлено до стягнення 8 000 000 доларів США основного боргу та нараховано відсотки за період з 03.03.2016 по 30.11.2016 на суму боргу 8 000 000 доларів США у розмірі 2 457 225,77 доларів США.

Тобто, позивач не зазначав жодних доводів щодо нікчемності правочинів, окрім посилання на внутрішні рішення Фонду про визнання таких правочинів нікчемними.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до Наказу від 07.11.2016 №81 «Про створення комісії щодо перевірки правочинів Банку на предмет їх нікчемності» на виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» О.І. Гулей було створено комісію щодо перевірки правочинів Банку на предмет їх нікчемності.

Результати перевірки оформлені наказом ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-Україна» від 30.11.2016 №185 «Про визнання нікчемними правочинів (у тому числі договорів)».

За змістом п.1 вказаного наказу погоджено висновки та пропозиції комісії, викладені в Акті від 30.11.2016 про наявність обґрунтованих підстав нікчемності наступних правочинів (договорів), вчинених (укладених) ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Пунктом 2 вказаного Наказу №185 визнано нікчемними на підставі п.7 ч. 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначені правочини.

Водночас, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять акту від 30.11.2016, а зі змісту наданих документів не вбачається за можливе дослідити які саме конкретні обставини та докази можуть свідчити про нікчемність правочинів, зокрема на підставі п.7 ч. 3 ст.38 Закону. Обставин та доводів чому спірні правочини є нікчемними в силу закону (а не на підставі рішень Фонду) не наведено позивачем і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів враховує, що будь-які інші документи, окрім вищезазначених, на підтвердження нікчемності правочинів, зокрема на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до суду не надано оскільки вони були вилучені та знищені в установленому порядку у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Водночас вказане не спростовує відсутність жодного мотивування позивачем чому такі правочини є нікчемними, а тривалість судового провадження у суді першої інстанції свідчить про можливість надання позивачем пояснень по суті спору та доказів на підтвердження відповідних обставин до моменту їх знищення.

Суд вказує, що за змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Таким чином, оскільки судом встановлено неправомірність визнання правочинів нікчемними за рішенням Фонду, а позивачем не наведено жодних конкретних обставин, підстав нікчемності правочинів та не надано на підтвердження вказаних обставин доказів, у суду відсутні підстави для дослідження спірних правочинів на наявність ознак нікчемності та відображення відповідного у мотивувальній частині, на чому наполягає апелянт.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/8852/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2021, при вирішенні спору про визнання недійсними та скасування результатів відкритих торгів (аукціону) було встановлено наступні обставини.

16.09.2019 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято Рішення «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» № 2328 від 16.09.2019, на підставі якого на відкриті торги (аукціон) був виставлений лот GL18N211894 під назвою «Пул активів, до складу якого входять: права вимоги та інші майнові права за кредитними договорами, зокрема, Кредитним договором № 011-03-12 від 23.07.2012 та договорами поруки, забезпечення до нього.

18.10.2019 відбулись відкриті торги (аукціон) з продажу лоту GL18N211894, за результатами яких переможцем стало ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» згідно Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-10-11-000031-b від 18.10.2019.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

У тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не звертався до суду з позовом щодо застосування наслідків недійсності означених вище нікчемних правочинів.

З огляду на зазначене договори застави №011-03-12/11, №022-03-12/12; №011-03-12/13 від 11.06.2015 та договорів про внесення змін до них від 24.06.2015, а також правочини у вигляді списання 02.03.2016 грошових коштів з депозитних рахунків та з рахунків нарахованих відсотків ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» на момент проведення аукціону були чинними.

З викладеного вище слідує, що на момент продажу ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» права вимоги за Кредитним договором № 011-03-12 від 23.07.2012, прав вимоги (прав кредитора) на суму 5 200 000,00 доларів США у нього не було.

За ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

У п. 72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» (заява №48553/99) зазначено, що суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст. 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Посилання на те, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду міститься і у справах Європейського суду з прав людини «Брумареску проти Румунії», «Салов проти України» та інші (аналогічний висновок міститься у п. 5.17 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.06.2021 у справі № 924/187/20).

Водночас апелянт заперечує проти преюдиційності встановлених у справі №910/8852/20 фактів.

Суд враховує, що у ч.ч. 5,7 ст. 75 ГПК статті закріплено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиціальних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиціальних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарського процесуального кодексу України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиціальних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №921/186/23, від 13.02.2024 у справі №910/14138/22, від 31.10.2023 у справі №902/670/22.

Разом з цим, скаржником не надано жодних доказів на спростування встановлених у справі №910/8852/20 обставин, з огляду на що відповідні доводи останнього є необґрунтованими.

Отже, самостійне застосування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб наслідків недійсності правочинів, а саме відновлення відображення в бухгалтерському обліку погашеної 02.03.2016 заборгованості ПАТ «Донецький міський молочний завод №2» за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, а саме: 3 890 526,32 доларів США заборгованості за основним боргом і 309 980,90 доларів США заборгованості за відсотками є неправомірним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обґрунтованою та документально доведеною сумою заборгованості ПАТ «Донецький міський молочний завод № 2» за Кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», є 4 109 473,68 доларів США.

Стосовно позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за процентами, судова колегія вказує про наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення проценти за користування кредитом в сумі 2 457 225,77 доларів США, нараховані за період з 01.05.2014 по 18.09.2017 (на суму боргу 8 000 000,00 доларів США). В той час як позичальнику було направлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів до 27.05.2017.

Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (пункти 80-84) вказала, що «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Дослідивши умови Договору та наданого розрахунку заборгованості, колегія суддів встановила, що проведене позивачем нарахування за свою суттю є процентами за користування грошовими коштами відповідно до ст.1048 ЦК України. Водночас, із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за кредитом здійснено позивачем поза межами строку кредитування.

Разом з цим, колегія суддів вказує, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Дослідивши здійснений судом першої інстанції перерахунок процентів за користування кредитом, що підлягав сплаті за період з 03.03.2016 по 27.05.2017 на суму боргу 4 109 473,68 доларів США, колегія суддів зазначає, що встановлений судом розмір процентів, а саме 469 548,51 доларів США, є обґрунтованим та арифметично правильним.

З огляду на відсутність доказів сплати заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 4 109 473,68 доларів США заборгованості за кредитом та 469 548,51 доларів США заборгованості за процентами.

Аналіз висновків, зроблених у оскаржуваному судовому рішенні, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, і ці висновки зроблені судами за інших встановлених судами обставин, що зумовило прийняття відповідного рішення.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження, а тому суд залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 05.11.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.07.2025 № 4524-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 24.04.2025 у справі №905/2030/19 (905/2235/17) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 03.11.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук