05.11.2025Справа № 910/7477/25
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД"
про стягнення судових витрат
у справі № 910/7477/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД"
до держави-агресора російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації
про відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку зі збройною агресією російської федерації у розмірі 374 556 223,00 грн
Суддя Удалова О.Г.
Без виклику представників учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/7477/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД" до держави-агресора російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації про відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку зі збройною агресією російської федерації у розмірі 374 556 223,00 грн.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.09.2025 позов задоволено повністю.

16.09.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з відповідача 651 800,00 грн, з яких: витрати на професійну правничу допомогу - 514 200,00 грн, витрати на підготовку експертного висновку за Договором № 00532/24 про проведення незалежної оцінки майна від 27.06.2024 - 137 600,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД" про стягнення судових витрат у справі № 910/7477/25, а також встановлено відповідачу строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній справі до 29.09.2025 (включно).

Копія вказаної ухвали доставлена до електронного кабінету позивача 18.09.2025.

Крім того, інформацію про розгляд заяви оприлюднено на сайті Господарського суду міста Києва за посиланням https://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/pres-centr/44/1881031.

Судом враховано, що до повномасштабної військової агресії російської федерації проти України порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території РФ регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - постанову Верховної Ради України Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 19.12.1992 шляхом направлення доручення компетентному суду або іншому органу РФ.

У зв`язку з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, за зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, у зв`язку з агресією з боку РФ та введенням воєнного стану АТ Укрпошта з 24.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією.

Міністерство юстиції України листом № 91935//12.1.1 від 06.10.2022 щодо вручення судових документів резидентам російської федерації в порядку ст. 8 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року повідомило, що за інформацією МЗС України (лист № 71/14-500-77469 від 03.10.2022) 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та РФ у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території РФ та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади РФ за посередництва третіх держав також не здійснюється.

З огляду на викладене, єдиним можливим повідомленням відповідача про розгляд справи є розміщення оголошень на сайті Судової влади України, зокрема, за посиланнями https://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/pres-centr/44/1848263/ та https://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/pres-centr/44/1858526/.

Крім того, позивачем надано докази направлення позовної заяви та доданих до неї документів, а також ухвали суду від 04.02.2025 про відкриття провадження на адресу посольства РФ в Словацькій Республіці

Таким чином, враховуючи, що судом здійснені дії шляхом розміщення відповідних оголошень на сайті Судової влади України в розділі Господарський суд міста Києва, слід дійти висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у даній справі.

Відповідач правом на подання заперечень щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення не користався.

Приймаючи додаткове рішення у справі № 910/7477/25, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вказано вище, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Так, у попередньому (орієнованому) розрахунку суми судових витрат позивач вказував про понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 400 000,00 грн.

У заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить суд стягнути з відповідача 651 800,00 грн, з яких: витрати на професійну правничу допомогу - 514 200,00 грн, витрати на підготовку експертного висновку за Договором № 00532/24 про проведення незалежної оцінки майна від 27.06.2024 - 137 600,00 грн.

На підтвердження понесення витрат позивачем надано:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги;

- засвідчену копію посвідчення адвоката від 15.04.2021 № 9940/10;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 9940/10;

- засвідчену копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.04.2025;

- засвідчену копію акту надання послуг № 71 від 10.09.2025;

- засвідчену копію опису наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 03.04.2025;

- засвідчену копію договору № 00532/24 про проведення незалежної оцінки майна від 27.06.2024;

- засвідчену копія акту приймання-передачі робіт з незалежної оцінки від 21.04.2025.

Відповідачем заперечень на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення або клопотання про зменшення розміру таких витрат не надано.

Розглянувши надані позивачем докази та оцінивши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до укладеного між позивачем (клієнт) та Калініченком Б.І. (адвокатом) договором останнім прийнято на себе зобов`язання за плату (гонорар), в порядку та на умовах, визначених цим договором, забезпечити представництво інтересів у судовому спорі щодо відшкодування завданої майнової шкоди, а клієнт зобов`язався платити послуги адвоката на умовах, визначених договором.

Як погоджено в п. 4.1 договору, за правову допомогу, передбачену в п. 4.1 договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 514 200,00 грн.

Обов`язок щодо виплати винагороди (гонорару) виникає у клієнта протягом 60-ти днів з дня отримання повного тексу рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 7.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

10.09.2025 між позивачем та адвокатом Калініченком Б.І. підписано акт № 71 надання послуг, згідно з яким вартість наданих послуг становить 514 200,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 514 200,00 грн.

Стосовно вказаних витрат суд вказує про наступне.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 Послуги. Загальні положення підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи"

У вищевказаній постанові колегія суддів вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited" проти України від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідачем заперечень щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу не надано.

Крім того, позивач просить ухвалити додаткове рішення щодо стягнення з відповідача 137 600,00 грн витрат на проведення експертного дослідження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Позивачем як додаток до позову у справі № 910/7477/25 надано звіт про оцінку шкоди та обсягу збитків, завданих цілісному майновому комплексу ТОВ "АВАНГАРД" внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, а також неотриманого прибутку (упущеної вигоди від неможливості чи перешкоди у провадженні господарської діяльності), виконаний фізичною особою підприємцем Закір`яровою Валентиною Василівною.

Так, як встановлено судом під час розгляду даної заяви, 27.06.2024 між позивачем (замовником) та фізичною особою підприємцем Закір`яровою Валентиною Василівною (виконавець) укладено договір № 00532/24 про проведення незалежної оцінки майна.

Пунктом 2.1 договору погоджено, що загальна вартість робіт становить 137 600,00 грн.

Згідно з п. 2.3 оплата підлягає перерахуванню на поточний рахунок виконавця до 12.07.2024.

21.04.2025 між позивачем та фізичною особою підприємцем Закір`яровою Валентиною Василівною підписано акт приймання-передачі робіт з незалежної оцінки.

При цьому, ухвалюючи рішення у даній справі від 08.09.2025, судом взято до уваги висновки за результатами дослідження з оцінки шкоди та обсягу збитків.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на проведення судово-економічної експертизи в розмірі 137 600,00 грн.

Суд вважає заявлені для покладення на відповідача суми витрат на правничу допомогу в розмірі 514 200,00 грн, а також 137 600,00 грн витрат на проведення незалежної оцінки обґрунтованими та такими, що підлягають покладанню на відповідача, зважаючи на повне задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД" про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

2. Стягнути з держави російської федерації в особі Генеральної прокуратури російської федерації (119991, м. Москва, вул. Житня, 14, будівля 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД" (69002, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 69, кв. 63, код 30086349) 514 200,00 грн (п`ятсот чотирнадцять тисяч двісті грн 00 коп.) витрат на правничу допомогу, 137 600,00 грн (сто тридцять сім тисяч шістсот грн 00 коп.) витрат, пов`язаних з проведенням незалежної оцінки.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи або в разі неявки учасників в судове засідання, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення підписано 05.11.2025.

Суддя О.Г. Удалова