ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м.Дніпро Справа № 904/568/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2025 (суддя Красота О.І., м. Дніпро, повний текст якої підписаний 04.09.2025) у справі №904/568/25

за позовом Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток", м. Добропілля, Донецька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна", м. Дніпро

про стягнення збитків

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Державне підприємство "Добропіллявугілля-видобуток" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна" і просило суд стягнути збитки у розмірі суми ПДВ 93 069,20 грн.

Позов обґрунтований тим, що у зв`язку з тим, що відповідач не склав та не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) за фактом отримання коштів від позивача за продукцію на загальну суму 558 415,20 грн., у т.ч. ПДВ 93 069,20 грн. останній не зміг скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання шляхом віднесення суми ПДВ у розмірі 93 069,20 грн. до складу податкового кредиту в результаті чого йому завдано збитки на суму 93 069,20 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2025 позов задоволено у повному обсязі

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна" на користь Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" збитки у розмірі суми ПДВ 93 069,20 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна", в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сторони визначили договором дві обов`язкові і одночасні умови, що початком перебігу строку на оплату оперативно-господарських санкції з боку Постачальника за не реєстрацію / дії/бездіяльності, які привели до відмови у розблокуванні податкової накладної є: направлення і отримання відповідної претензії Покупця; оплата оперативно-господарських санкції Постачальником протягом 10 календарних днів з дня отримання претензії Покупця.

Як свідчить зміст позовної заяви Позивача та додатків до неї, Позивач не надав доказів направлення претензії Відповідачеві, а тому у останнього не настав строк щодо оплати оперативно-господарських санкції відповідно до умов Договору.

Одночасно апелянтом до скарги подані додаткові докази (податкові накладні з квитанціями про їх реєстрацію) і заявлено клопотання про поновлення строку для їх подання, яке обґрунтоване тим, що відповідальна особа Відповідача, пропустила інформацію щодо надходження на електрону пошту повідомлень від системи Електронний суд про відкриття провадження у справі за позовом Позивача, і дізнався про наявність рішення із системи OpenData, тому Відповідач пропустив строк подання відзиву і відповідних документів до нього.

Розглянувши вказане клопотання, суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та заперечення, які мають відповідати вимогам ст. 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня одержання відповіді на відзив. Роз`яснено учасникам справи, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам ст.ст. 161-168 ГПК України та мають бути подані у строк, визначений в ухвалі.

Ухвалу отримано сторонами, зокрема відповідачем в електронний кабінет 04.03.2025 о 21:40 годині. Отже, з урахуванням норм ч.6 ст.242 ГПК України вона вважається врученою 05.03.2025.

Тобто, відзив та заперечення мали бути подані відповідачем до 17.03.2025 (15 та 16 березня - вихідні дні).

Відповідач відзив на позов до суду не надав, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За змістом частин першої та четвертої статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Натомість відповідно до частини другої статті 119 ГПК України за заявою учасника може бути продовжений строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Водночас суд не може продовжити строк понад встановлений цим Кодексом (правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).

Частиною 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Враховуючи, що суд може поновити лише пропущений процесуальний строк, що встановлений законом, клопотання відповідача про поновлення строку, що встановлений судом, є безпідставним.

З урахуванням наведеного вище, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна", про поновлення строку на подання додаткових доказів у цій справі необхідно залишити без задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що пропустив інформацію щодо надходження на електрону пошту повідомлень від системи «Електронний суд» про відкриття провадження у справі.

Вказані обставини не можуть вважатися поважними, є суб`єктивними і залежали від волевиявлення самого відповідача, а отже, не приймаються до розгляду судом апеляційної інстанції.

Позивач у відзиві зазначає, що відповідач мав обов`язок зареєструвати податкові накладні: від 04.11.2022 на суму 279207,50 грн. та від 05.12.2022 на суму 279207,50 грн., чого відповідачем зроблено не було. З наведеного вбачається, що відповідачем не надано зареєстрованих податкових накладних, які б відображали реальні господарські операції.

Недостовірність даних, які містяться в наданих апеляційному суду відповідачем податкових накладних, не дає можливість ідентифікувати господарську операцію та позбавляє можливості позивача отримати податковий кредит, що, в свою чергу, спричинило завдання збитків.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванов О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 23.09.2025 здійснено запит справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

06.10.2025 матеріали справи №904/568/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху через неподання апелянтом належних доказів оплати судового збору (визначена сума сплати 3633,60 грн). Скаржнику наданий строк (10 днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

14.10.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 06.10.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано платіжну інструкцію №2307 від 13.10.2025 про сплату 3633,60грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2025 у справі №904/568/25; розгляд апеляційної скарги ухвалено провести у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

18.10.2022 між Державним підприємством "Добропіллявугілля-видобуток" (далі Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна" (далі Відповідач, Постачальник) укладено Договір про закупівлю товару № 851-22 ШУД (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору в порядку і на умовах, передбачених Договором, Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення: код ДК 021:2015:43610000-2 Частини бурильних машин (далі продукція), в асортименті, кількості, у термін, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами у Договорі та Специфікаціях, що є невід`ємними частинами до Договору.

За умовами п. 1.2 Договору Покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов Договору.

Згідно з п. 2.6 Договору продукція приймається Покупцем на підставі даних:

2.6.1 за кількістю у відповідності з фактичною кількістю продукції, що поставляється в узгоджене місце призначення поставки;

2.6.2 за якістю відповідно до якісних показників, зазначених у відповідних Специфікаціях до Договору у сертифікаті якості заводу-виготовлювача, паспорті, а також, відповідно до технічних характеристик та інших додаткових вимог до продукції, обумовленими сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, погоджені сторонами у Специфікаціях до Договору.

Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Відповідно до п. 4.2 Договору умови поставки продукції DDP, згідно з Інкотермс-2020, з урахуванням умов і обмовок, що містяться у Договорі та/або відповідних Специфікаціях до Договору. Погоджене місце поставки вказується сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору. Постачальник несе усі витрати та ризики, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її поставки у погоджене місце призначення. У випадках, коли сторонами у Специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін регулюватимуться положеннями, погодженими сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

За умовами п. 4.3 Договору Постачальник зобов`язаний надати Покупцеві такі документи, зокрема:

4.3.1 рахунок, якщо була попередня оплата за продукцію;

4.3.2 видаткову накладну або акт прийому-передачі:

4.3.3 відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну/накладну поштового кур`єра).

Документи Постачальник зобов`язується надати Покупцю разом з поставленою продукцією.

На дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) Постачальник оформлює податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі.

У разі порушення Постачальником порядку заповнення та/або не реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) в межах граничних строків реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, у т.ч. в результаті призупинення її реєстрації, Покупець має право застосувати оперативно-господарські санкції.

Під оперативно-господарською санкцією сторони розуміють право Покупця затримати оплату продукції на суму ПДВ, який Покупець повинен отримати за податковою накладною (з розрахунком коригування до податкової накладної), яка не зареєстрована Постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежним чином заповненої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) до моменту надання Постачальником належним чином оформленої і зареєстрованої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної).

Покупець повідомляє Постачальнику про застосування оперативно-господарських санкцій. Сторони погодили, що в разі застосування Покупцем оперативно-господарських санкцій, штрафні санкції (неустойки, пені, штрафи, відсотки річних за користування чужими грошовими коштами, індекс інфляції, збитки і т.д.) за несвоєчасну оплату продукції до Покупця не застосовуються.

У разі відмови Постачальника зареєструвати належним чином оформлену податкову накладну або розрахунок коригування до такої податкової накладної, у т.ч. у разі дії/бездіяльності які привели до відмови у розблокуванні податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної), Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі суми ПДВ, який Покупець повинен був отримати, за такою податковою накладною (розрахунку коригування до податкової накладної), протягом 10 календарних днів з дати направлення відповідної претензії Покупця.

Сторони погодили, що Постачальник зобов`язується оформляти податкові накладні та інші первинні документи на виконання умов Договору українською мовою.

Відповідно до п. 4.7 Договору датою поставки продукції вважається дата її передачі Покупцеві, вказана представником Покупця у відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата її передачі Покупцеві, вказана представником Покупця у видатковій накладній (п. 4.8 Договору).

Згідно з п. 4.10 Договору зобов`язання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження Покупця у погоджене місце призначення поставки в належній кількості, якості, комплектності, асортименті та у строки, погоджені сторонами у Договорі і Специфікаціях до Договору. Зобов`язання Покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Відповідно до п. 4.11 Договору право власності на продукцію, ризики втрати або ушкодження продукції переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі продукції Покупцеві.

Згідно з п. 5.1 Договору загальна сума Договору визначається загальною сумою усіх Специфікацій, що є невід`ємною частиною Договору. Загальна сума Договору складає 558 415,20 грн. з ПДВ, у т.ч. ПДВ 93 069,20 грн. Ціна на продукцію, що поставляється Постачальником, встановлюється сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

За умовами п. 5.3 Договору розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за Договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника у розмірі 100% передплати вартості товару, а також наявності документів, передбачених розділом 4 Договору та відповідною Специфікацією до Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що остаточні взаєморозрахунки між Покупцем і Постачальником проводяться на підставі даних якості, кількості, асортименту та комплектності продукції, визначених відповідно до розділу 2 Договору.

Згідно з п. 5.7 Договору зобов`язання Постачальника з поставки продукції відповідно до вимог Договору та Специфікацій до Договору забезпечується оперативно-господарською санкцією. Під оперативно-господарською санкцією розуміється право Покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій та збитків, заподіяних невиконанням Договору з сум, які підлягають виплаті Постачальникові. Оперативно-господарська санкція застосовується до Постачальника після того, як він не сплатив у строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, згідно з умовами Договору. Про застосування оперативно-господарської санкції Покупець зобов`язаний письмово повідомити Постачальника.

Відповідно до п. 6.10 Договору у разі, якщо податковим органом (шляхом складання податкового повідомлення-рішення, акту перевірки, довідки, внесення коригувань в облікову картку Покупця як платника податків тощо) та/або за рішенням (постановою) суду буде зменшений податковий кредит Покупця з ПДВ за податковими накладними Постачальника, зменшені податкові витрати Покупця на ціну продукції, придбаної у Постачальника, донараховані Покупцеві податки, збори, обов`язкові платежі, нараховані штрафні санкції за порушення податкового законодавства або судом буде прийнято рішення про стягнення на користь держави доходу, отриманого в результаті операції, визнаної недійсною/нікчемною, і це буде пов`язано з:

6.10.1 анулюванням (скасуванням) державної реєстрації Постачальника;

6.10.2 виключенням Постачальника з реєстру платників податку на додану вартість;

6.10.3 господарськими стосунками Постачальника та/або його контрагентів з підприємствами, які мають ознаки фіктивності, що зафіксовано в актах перевірки органів державної податкової служби або рішенні (постанові) суду;

6.10.4 неправильним веденням бухгалтерського і/або податкового обліку, несвоєчасним, неналежним чином, не у повному обсязі наданням у податкові органи обов`язкової податкової звітності;

6.10.5 встановленням податковим органом або судом недійсної (у т.ч. нікчемності) угоди, укладеної між Покупцем і Постачальником або Постачальником та його контрагентом;

6.10.6 стягненням на користь держави усього отриманого Покупцем за недійсною/нікчемною угодою, укладеною між Постачальником і Покупцем.

Згідно з п. 6.11 Договору Постачальник зобов`язаний впродовж 5 календарних днів з дати пред`явлення йому Покупцем відповідної претензії про відшкодування збитків, сплатити Покупцеві грошові кошти в сумі, на яку Покупцеві зменшений податковий кредит з ПДВ, зменшені податкові витрати, донараховані податки, збори, обов`язкові платежі, нараховані штрафні санкції, стягнуто на користь держави отримане за угодою, визнаною недійсною/нікчемною (далі виплата).

Відповідно до п. 8.1 Договору цей Договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами грошових зобов`язань.

Пунктом 8.13 Договору передбачено, що відповідно до Податкового кодексу України сторони зазначають, що Покупець має статус платника податку на прибуток за основною ставкою, є платником ПДВ, Постачальник має статус платника податку на прибуток за основною ставкою, є платником ПДВ. Сторони заявляють, що вони й усі інші суб`єкти господарської діяльності, залучені стороною для виконання Договору, є добросовісними платниками податків та зборів і своєчасно подають податкову звітність у відповідні податкові органи. У разі, якщо одна зі сторін або який-небудь інший суб`єкт господарської діяльності, залучений стороною до виконання Договору, виявиться недобросовісним платником податків, що спричинить донарахування податкових зобов`язань іншій стороні або її притягнення до фінансової відповідальності податковими органами, винна сторона зобов`язується компенсувати іншій стороні заподіяні цим збитки.

Специфікацією (Додаток № 1 до Договору) сторони узгодили найменування предмету закупівлі, одиницю виміру, кількість, ціну, ПДВ, загальну вартість, термін поставки, умови розрахунків, умови постачання, місце поставки. Зокрема, загальна вартість 558 415,20 грн., у т.ч. ПДВ 93 069,20 грн.; термін поставки: до 31.12.2022; умови розрахунків: 100% передплата; умови постачання: EXW склад м. Дніпро, вул. Барнаульська, 2А; місце поставки: ш. Добропільська, вул. Київська, 1-Г.

На виконання умов Договору Позивач здійснив оплату продукції у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1459 від 04.11.2022 на суму 279 207,60 грн., у т.ч. ПДВ 46 534,60 грн., № 1803 від 05.12.2022 на суму 279 207,60 грн., у т.ч. ПДВ 46 534,60 грн.

Відповідач, у свою чергу, передав у власність Позивачу продукцію на загальну суму 558 415,20 грн., у т.ч. ПДВ 93 069,20 грн., за видатковими накладними № 339 від 16.11.2022, № 349 від 29.11.2022, № 350 від 30.11.2022, № 352 від 05.12.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не склав та не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) за фактом отримання коштів від Позивача за продукцію на загальну суму 558 415,20 грн., у т.ч. ПДВ 93 069,20 грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з цим він не зміг скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання шляхом віднесення суми ПДВ у розмірі 93 069,20 грн. до складу податкового кредиту. Тому Позивач вважає, що Відповідач завдав йому збитки на суму 93 069,20 грн., що і є причиною виникнення спору.

Рішення суду мотивоване законністю, доведеністю та обґрунтованістю вимог позивача. Суд зазначив, що у Позивача наявне право на стягнення збитків з Відповідача у зв`язку з порушенням останнім обов`язку щодо реєстрації податкових накладних.

Суд прийшов до висновку, що має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту Позивача і, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ( ст. 901 ЦК України).

Згідно з частиною 1 ст. 175 ГК України (що діяв на час виникнення правовідносин сторін) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частині 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже було зазначено вище, Відповідачем повністю виконані зобов`язання за вказаним договором в частині надання послуг на загальну суму 2 685 500,00 грн. ( у т.ч. ПДВ 20% - 447 583,33 грн.), у свою чергу, Позивач у повному обсязі також виконав свої зобов`язання за договором та оплатив надані Відповідачем послуги в повному обсязі.

Позивачем здійснено оплату продукції у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1459 від 04.11.2022 на суму 279 207,60 грн., у т.ч. ПДВ 46 534,60 грн., № 1803 від 05.12.2022 на суму 279 207,60 грн., у т.ч. ПДВ 46 534,60 грн., а Відповідачем передано у власність Позивачу продукцію на загальну суму 558 415,20 грн., у т.ч. ПДВ 93 069,20 грн., за видатковими накладними № 339 від 16.11.2022, № 349 від 29.11.2022, № 350 від 30.11.2022, № 352 від 05.12.2022.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.

Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім і невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Отже, при пред`явленні вимог про стягнення збитків Позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Так, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання.

При цьому, хоча обов`язок продавця (підрядника) зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем (замовником), невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації належним чином податкових накладних.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної в ЄРПН покупцем послуг. Тому суд приходить до висновку, що з огляду на положення статті 201 Податкового кодексу України, саме на Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна" (як виконавця за договором) покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні.

Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 925/17/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 Податковий кодекс України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

З огляду на це, виникнення права на податковий кредит залежить від реєстрації податкової накладної в ЄРПН, і відсутній механізм, який би дозволяв покупцю (замовнику) включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Оскільки саме від продавця (виконавця, підрядника), який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем (замовником) майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (продавець, виконавець, підрядник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Відповідач не виконав вимог ст. 201 Податкового кодексу України та фактично не здійснив реєстрацію податкових накладних на загальну суму 558 415,20 грн., у т.ч. ПДВ 93 069,20 грн.

У зв`язку з цим Позивач позбавлений права включити суму ПДВ до cкладу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 93 069,20 грн.

Отже, очевидним є прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку реєстрації податкової накладної та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Згідно з частиною 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У частині 1 статті 614 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі № 904/982/19, від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, від 21.09.2021 у справі № 910/1895/20, від 18.10.2022 у справі № 922/3174/21.

Отже, якщо Відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкових накладних чи виконав його неналежним чином, що підтверджується рішенням про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, то це викликає неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 908/76/18, від 10.01.2022 у справі № 910/3338/21, від 31.01.2023 у справі № 904/72/22.

Матеріали справи свідчать про те, що Відповідач не виконав встановлений законом обов`язок з реєстрації податкової накладної. Позивач, в свою чергу, був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та відповідно скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 93069, 20 грн., що є підставою для задоволення позову.

Що стосується посилання скаржника на те, що строк сплати оперативно-господарських санкцій на користь Позивача не настав відповідно до умов п.4.3 і 6.11 Договору та статей 530, 610 і 611 ЦК України.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 02 травня 2018 року (справа № 908/3565/16), виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Водночас зазначення сторонами у Договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Тому невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

В свою чергу застосування такого способу судового захисту як стягнення збитків, у даній категорії справ, визнавалося належним способом судового захисту Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду: в постанові від 03 серпня 2018 року (справа № 917/877/17) зазначено, що Відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим Позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1 541 930,45 грн. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коре Сервіс".

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду відсутні.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідрекс Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2025 у справі №904/568/25- залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2025 у справі №904/568/25 - залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.11.2025

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков