ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2025 р. м. Київ Справа № 911/971/25

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Фастівської окружної прокуратури Київської області, м. Фастів Київської області, в інтересах держави в особі Томашівської сільської ради, с. Томашівка Фастівського району Київської області

до відповідачів 1) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, м. Київ,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендер +», м. Київ,

3) Фастівської районної державної адміністрації, м. Фастів Київської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1 , м. Ржищів

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною

ділянкою

за участю представників:

від прокуратури: Недвига Н.О., посвідчення №077784 від 08.05.2023;

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Мороз С.В., у порядку самопредставництва, витяг з ЄДР;

від відповідача-2: Спасібухов Н.І., адвокат, ордер серії АІ №1903234 від 22.05.2025;

від відповідача-3: Барановська Л.В., в порядку самопредставництва;

від третьої особи: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Фастівської окружної прокуратури Київської області 18.03.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Київської області з позовом від 18.03.2025 №57-1505 вих-25 в інтересах держави в особі Томашівської сільської ради до відповідачів 1) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, м. Київ (далі по тексту ГУ Держгеокадастру) 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендер +», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Тендер+»), в якому просить суд:

- залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

- усунути перешкоди у здійсненні Томашівською сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,5040 га, що знаходиться в межах земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:002:0013, шляхом визнання недійсним розпорядження Фастівської районної державної адміністрації від 30.04.2009 №504 в частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради (зараз територія Томашівської сільської ради) Фастівського району Київської області;

- усунути перешкоди у здійсненні Томашівською сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0013 за № 57976469 від 05.05.2021, з припиненням речових прав щодо неї.

- усунути перешкоди у здійсненні Томашівською сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0013 у Державному земельному кадастрі.

Крім того прокурор просить суд стягнути на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви.

Позов обґрунтований тим, що розпорядженням Фастівської районної державної адміністрації №504 від 30.04.2009 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність 73 громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області.

На підставі даного розпорядження ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0013 площею 1,7341 га, серія ЯЕ №971774, який зареєстровано 03.09.2009 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:09:958:00506.

В подальшому, відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Тендер+» від 30.03.2021 №30/03/21 ОСОБА_1 внесла належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0013 до статутного капіталу ТОВ «Тендер+».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ТОВ «Тендер+».

Прокурор твердить, що розпорядження Фастівської РДА від 30.04.2009 №504 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,7341 га, з кадастровим номером :03:002:0013 прийнято з порушенням вимог земельного та водного законодавства, а спірна земельна ділянка підлягає поверненню у власність Томашівської сільської територіальної громади.

Прокурор твердить, що спірна земельна ділянка частково, а саме площею 0,5040 га накладається на землі водного фонду, а саме на прибережну смугу річки Ірпінь, річки Шишкарівка та каналів шириною 4-6 метрів. Річка Ірпінь належить до середніх річок з нормативною прибережною смугою шириною 50 м; річка Шишкарівка відноситься до категорії малих річок із прибережною захисною смугою 25 м.

Прокурор, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, твердить, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями із обмеженим оборотом всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Цивільний оборот земельних ділянок водного фонду є і був обмежений законодавчо. Тож прокурор твердить, що вірним способом захисту права держави у даному випадку є пред`явлення негаторного позову в порядку ст. 391 ЦК України з метою усунення перешкод, які чинить ТОВ «Тендер+» Томашівській сільській раді у користуванні та розпорядженні землями водного фонду.

Посилаючись на правову позицію постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, прокурор твердить, що оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, за умови його невідповідності закону, спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується допоки існує незаконне рішення, тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення.

Посилаючись на правову позицію постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18, прокурор твердить, що оскаржуваним рішенням фактично змінено дійсне цільове призначення землі, як наслідок підстав вважати, що рішення вичерпало свою дію, підстав немає.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах суд встановив таке.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Констиуцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала особливий режим земельних ділянок, на яких установлюються водоохоронні зони і прибережні захисні смуги в межах цих зон. Нецільове використання цих смуг може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об`єктів, а також до втрати ними водності, виснаження водного об`єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі N 487/10128/14-ц, пункт 108; від 11.09.2019 у справі N 487/10132/14-ц, пункт 115; від 15.09.2020 у справі N 469/1044/17 пункт 99).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт "а" частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі N 487/10128/14-ц, пункт 117; від 11.09.2019 у справі N 487/10132/14-ц, пункт 124; від 15.09.2020 у справі N 469/1044/17, пункт 105)

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття «інтереси держави» визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Сама по собі обставина не звернення позивача/позивачів з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом/органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права» передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

При цьому, на сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Господарський суд звертає увагу на те, що саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (відповідний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18).

Суд встановив, що земельна ділянка :03:002:0013 перебувала в межах Дорогинської сільської ради Фастівського району.

Відповідно до Розпорядження КМ України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» Томашівська територіальна громада із центром у с. Томашівка утворена шляхом об`єднання Томашівської, Великогуляківської, Вільнянської (Макарівський район), Дідівщинської, Дорогинської, Пришивальницької, Соснівської (Макарівський район) територіальних громад.

Прокурор твердить, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 83 ЗК України повноваження власника щодо вказаної земельної ділянки належать Томашівській сільській раді, яка прокурором визначена як орган, уповноважений законом здійснювати відповідні владні функції у спірних відносинах позивач.

Прокурор звертався до Томашівської сільської ради із запитом від 12.02.2025 №57-854вих-25, у якому повідомляв, що прокуратурою здійснено вивчення дотримання органами державної влади та місцевого самоврядування вимог закону під час виділення фізичним та юридичним особам земель в межах прибережних захисних смуг річок на території Фастівського району. Прокурор виклав зміст виявленого порушення, вказав, що у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються виключно землі сільськогосподарського призначення, а не землі водного фонду, та вимагав у строк до 17.02.2025 надати до окружної прокуратури інформацію, чи вживалися Томашівською сільською радою заходи з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з припиненням речових прав на неї; скасування державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК. .

У відповідь було отримано лист від 17.02.2025 №02-20/166, у якому Томашівська сільська рада повідомляла, що нею не вживались заходи з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :03:002:0013; не приймалось рішень про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель. У листі Томашівська сільська рада просила прокурора, за наявності підстав, здійснити представництво прокурором інтересів держави в суді.

До матеріалів справи долучено лист Фастівської окружної прокуратури від 06.03.2025 №57-1313вих-25 до Томашівської сільської ради (з відміткою про відправлення електронною поштою 06.03.2025 о 17:51), у якому прокурор повторно виклав зміст виявленого порушення, зазначив про неналежне здійснення сільрадою своїх повноважень щодо захисту порушених прав та інтересів держави, та повідомив про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Томашівської сільської ради у спосіб звернення прокурора з відповідним позовом до ТОВ «Тендер+» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду.

У пункті 37 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду погодилась із тим, що Конституція України та Закон України "Про прокуратуру" надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави, які втілюються у територіальних громадах через органи місцевого самоврядування. Крім того, у збереженні прибережних захисних смуг виражаються загальнодержавні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України).

Отже прокуратурою вірно визначено орган, уповноважений здійснювати функції держави та захист її інтересів у спірних правовідносинах, та документально підтверджено його бездіяльність, а також дотримано порядок попереднього повідомлення такого органу, встановлений ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що вимоги Закону України «Про прокуратуру» та Господарського процесуального кодексу України щодо підстав звернення з позовом до суду прокурора були дотримані.

Ухвалою від 21.03.2025 суд відкрив провадження у справі №911/971/25 за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 ; зобов`язав третю особу подати пояснення третьої особи щодо позову; зобов`язав відповідача ТОВ «Тендер+» невідкладно здійснити реєстрацію електронного кабінету юридичної особи в ЄСІТС.

Одночасно із позовною заявою керівник Фастівської окружної прокуратури Київської області подав заяву 57-1506вих-25 від 18.03.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно належної на праві приватної власності ТОВ «Тендер+» земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0013.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.03.2025 заяву керівника Фастівської окружної прокуратури про забезпечення позову залишено без задоволення. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 ухвалу від 21.03.2025 скасовано, заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відносно належної на праві приватної власності ТОВ «Тендер+» земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0013.

27.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача-1 ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач-1 просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову до ГУ Держгеокадастру; відмовити позивачу у стягненні з відповідача-1 судових витрат; справу розглядати без участі представника відповідача-1. У відзиві відповідач-1 твердить, що ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області діяло в межах своїх повноважень, згідно чинного законодавства, не порушуючи прав позивача. Зокрема за зверненням гр. ОСОБА_2 відповідно до частини 3 ст. 122 ЗК України Фастівська РДА прийняла розпорядження №504 від 30.04.2009, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення у власність 73 громадянам земельних ділянок. На підставі проекту землеустрою та вказаного розпорядження ГУ Держгеокадастру у Київській області провело державну реєстрацію 73 земельних ділянок із присвоєнням ним кадастрових номерів, у тому числі земельної ділянки кадастровим номером :03:002:0013 площею 1.7341 га. Проект землеустрою був погоджений Державним комітетом України по водному господарству в особі Київського обласного виробничого Управління меліорації та водного господарства та Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області.

Відповідач-1 твердить, що проект землеустрою затверджувала Фастівська РДА, яка у складі сторін у справі взагалі відсутня; притягнення ГУ Держгеокадастру в якості відповідача є безпідставне та не обґрунтоване.

Також відповідач-1 твердить, що процедура скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 №1141 і не належить до компетенції ГУ Держгеокадастру.

Також відповідач-1 твердить, що відповідно до частини 13 ст. 79-1 ЗК України, частини 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

У підготовче судове засідання 21.04.2025 представники учасників справи не з`явились. Ухвалою від 21.04.2025 підготовче судове засідання відкладено на 26.05.2025.

21.04.2025 після закриття судового засідання через систему «Електронний суд» від прокурора надійшло клопотання, у якому на підставі частини 1 ст. 48 ГПК України прокурор просить суд залучити в якості співвідповідача Фастівську районну державну адміністрацію. Клопотання обґрунтоване тим, що однією із позовних вимог є вимога усунути перешкоди у здійсненні Томашівською сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,5040 га, що знаходиться в межах земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:002:0013 шляхом визнання недійсним розпорядження Фастівської РДА від 30.04.2009 №504 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області. В обґрунтування такої вимоги прокурор посилається на порушення Фастівською РДА вимог чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження, що є підставою для визнання його недійсним. Тож прокурор вважає, що особою, яка має відповідати за вказаною позовною вимогою, є також Фастівська РДА.

Також 21.04.2025 від Фастівської окружної прокуратури через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор просить суд задовольнити позовну заяву. Прокурор твердить, що віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду повністю підтверджується викопіюванням з Публічної кадастрової карти із схематичним зображенням спірної земельної ділянки з відображенням шару «Гідрографія», яке підтверджує факт їх накладення на прибережну смугу річок Ірпінь та Шишкарівка. Спірна земельна ділянка частково накладається на землі водного фонду, а саме площею 0,5040 га на прибережну захисну смугу річки Ірпінь та каналів шириною 4-6 м.

Прокурор вказує, що ГУ Держгеокадастру здійснює ведення Державного земельного кадастру, здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, тому є належним відповідачем у спорі.

Прокурор, посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №680/214/16 твердить, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється, та щодо якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав, відтак вказана вимога спрямована до Відповідача-2.

07.05.2025 представник відповідача-1 ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області через систему «Електронний суд» подав заяву, у якій просив надати представнику відповідача-1 можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Заява була задоволена ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2025.

У підготовче судове засідання 26.05.2025 з`явився прокурор, інші учасники справи не з`явились, уповноважених представників для участі в судовому засіданні не направили, про дату, місце та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою від 26.05.2025 суд задовольнив клопотання прокуратури, залучив до участі у справі в якості співвідповідача Фастівську районну державну адміністрацію, зобов`язав прокурора направити відповідачу-3 копію позовної заяви з додатками, підготовче судове засідання відклав на 09.06.2025. У підготовчому судовому засіданні 09.06.2025 суд оголосив перерву до 16.06.2025, про що присутні прокурор та представники відповідача-1 та відповідача-2 були повідомлені особисто під розпис, а відсутні позивач, відповідач-3 та третя особа ухвалами про повідомлення в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України.

09.06.2025 після закриття судового засідання через систему «Електронний суд» від відповідача-2 ТОВ «Тендер+» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд поновити строки ТОВ «Тендер+» на подання відзиву, прийняти відзив на позовну заяву, відмовити у задоволенні позову Фастівської окружної прокуратури Київської області повністю.

У відзиві відповідач-2 твердить, що є власником спірної земельної ділянки на підставі Акту приймання-передачі майна номер 341, 342, виданого 23.04.2021 та посвідченого приватним нотаріусом Ковальчук О.С. Відповідно до протоколу загальних зборів учасників №30/03/21 ТОВ «Тендер+» від 30.03.2021, ОСОБА_1 внесла земельну ділянку до статутного капіталу товариства як вклад, оцінений на суму 730465,00 грн. Відповідно до ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Станом на час набуття земельної ділянки будь-яких обмежень, зареєстрованих обтяжень земельної ділянки не було виявлено; на місцевості були відсутні будь-які ознаки, з яких відповідач міг би встановити, що земельна ділянка перебуває у межах прибережно-захисної смуги; документи із землеустрою щодо встановлення прибережних захисних смуг не розроблялися.

Відповідно до проекту землеустрою склад угідь земельної ділянки, яка була розділена на 73 ділянки та надана у власність громадянам за оспорюваним розпорядженням, є перелоги тип угідь (в сільському господарстві) або група біотопів (в екології), які являють собою землі, що були в сільськогосподарському вжитку, але покинуті, і не відносяться до земель водного фонду, що підтверджує погодження проекту Управлінням меліорації та водного господарства. На момент реєстрації земельної ділянки за третьою особою земельна ділянка перебувала в межах Дорогинської сільської ради і належала до земель Фастівського району Київської області.

Відповідач-2, посилаючись на позицію постанов Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17. Від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 28.09.2022 у справі №922/614/19 твердить, що підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою у Фастівської РДА не було, оспорюване розпорядження вичерпало свою дію фактом виконання, у зв`язку з чим вимога про визнання його недійсним не забезпечує реального захисту прав, за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Відповідач твердить, що до позову не додано належних доказів накладення спірної земельної ділянки на прибережну захисну смугу. Жодних відомостей про належність земельної ділянки до земель водного фонду, витягів з ДЗК та/або інших офіційних документів, виданих територіальними органами ДЗК, матеріали справи не містять. Доказів того, що прибережні захисні смуги відповідно до вимог ст.ст. 9, 88 Водного кодексу України були встановлені рішенням відповідної районної ради за окремими проектами землеустрою, матеріали справи також не містять.

Відповідач-2 твердить, що відповідно до листа НВП «Картографія» від 19.08.2020 №889, на який посилається прокурор, площа накладення спірної земельної ділянки на прибережні захисні смуги становить 0,5040 га, однак прокурор просить суд скасувати державну реєстрацію права власності та державну реєстрацію всієї земельної ділянки площею 1,7341 га.

Відповідач-2 твердить, що задоволення позову буде становити непропорційне втручання держави у право на мирне володіння майном відповідача-2, порушення Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та покладе на відповідача-2 індивідуальний та надмірний тягар всіх негативних наслідків без будь-якого відшкодування у зв`язку із позбавленням права на майно.

У відзиві також наведено попередній розрахунок судових витрат, які відповідач-2 очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до якого включено витрати на правову допомогу адвоката 20 000,00 грн.

12.06.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача-3 Фастівської РДА надійшов відзив на позовну заяву, у якому Фастівська РДА просить суд ухвалити судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що розпорядження Фастівської РДА від 30.04.2009 №504 видано в межах повноважень, передбачених чинним на той час законодавством. Затверджений проект землеустрою містив усі необхідні погодження, в тому числі Київського обласного виробничого управління меліорації та водного господарства від 10.04.2009 №118 та Управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 19.01.2009 №06-13/214. Відповідач твердить, що висновок про накладення спірної земельної ділянки на прибережну захисну смугу зроблений на підставі неналежних доказів, позаяк допустимими доказами у даній справі можуть бути акти органів влади, проекти землеустрою, виготовлені компетентними особами; містобудівна документація, розроблена та затверджена компетентними особами, технічна документація на землю, схеми водоохоронних зон, обмінні файли, виготовлені компетентними особами, дані з ДЗК, дані з Публічної кадастрової карти та інші офіційні документи із землеустрою. Лист-відповідь ДНВП «Картографія» до таких документів не належить.

На твердження відповідача-3 долучені до матеріалів позовної заяви викопіювання з Публічної кадастрової карти України із схематичним зображенням земельної ділянки з накладеним шаром «Умовна прибережна захисна смуга» також є неналежним доказом, позаяк вказаний шар відображено схематично без урахування крутизни схилів.

Ухвалою від 16.06.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2025.

28.06.2025 через систему «Електронний суд» від Фастівської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив Фастівської РДА, у якій прокурор твердить, що накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду належним чином доведені. Надання інформації про накладення земельної ділянки на землі прибережної захисної смуги в повній мірі відповідає напрямкам діяльності ДНВП «Картографія»; відповідно до відомостей з ЄДР до його видів діяльності входять 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах та 72.19 дослідження та експериментальні розробки у сфері інших природничих наук.

Прокурор твердить, що відомості Публічної кадастрової карти є належним доказом накладення на землі водного фонду, позаяк надання доступу до ДЗК здійснюється у тому числі в спосіб оприлюднення відомостей Державного земельного кадастру через Публічну кадастрову карту, яка є частиною програмного забезпечення ДЗК.

28.06.2025 через систему «Електронний суд» від Фастівської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив ТОВ «Тендер+», мотиви якої повторюють мотиви позовної заяви. 04.07.2025 через систему «Електронний суд» від Фастівської РДА надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якій відповідач-3 стверджує, що картографічні матеріали не можуть бути доказом правового статусу спірної земельної ділянки, позаяк лист ДП «Картографія» №889 базується на ортофотопланах 2011 року та топографічній карті 1997 року, які не є правовстановлюючими документами, які визначають статус спірної земельної ділянки; не були джерелом інформації для органів державної влади у 2009 році при прийняття оскаржуваного розпорядження; не підтверджують, що на момент затвердження проекту землеустрою земельна ділянка мала статус земель водного фонду, а не лише фізичне розташування поблизу водного об`єкта. За твердженням відповідача-3 Публічна кадастрова карта не має юридичної сили як доказ правового режиму земель, а є лише інформаційно-довідковим ресурсом; повноваження ДНВП «Картографія» не охоплюють встановлення юридичного статусу земель, що відповідно до частини 5 ст. 186 ЗК України та Порядку, встановленому Постановою КМУ від 08.05.1996 № 486, здійснюється шляхом: розроблення проекту землеустрою, винесення меж в натуру, затвердження компетентним органом. Вимірювання відстані 50 метрів від урізу води потребує виїзного геодезичного обстеження та застосування спеціальних приладів.

Відповідач-3 наголошує, що затверджений проект землеустрою має всі необхідні погодження; жоден документ проекту не містить застереження про те, що земельна ділянка накладається на прибережну захисну смугу, а не межує з нею. Тож відповідач-3 твердить про те, що оспорюване розпорядження прийняте у відповідності до чинного законодавства та у межах повноважень Фастівської РДА.

Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 07.07.2025, не відбулося з технічних причин, у зв`язку з чим ухвалою від 07.07.2025 розгляд справи по суті було призначено на 28.07.2025.

В судовому засіданні 28.07.2025 суд після з`ясування наявності заяв та клопотань в порядку ст. 207 ГПК України розпочав з`ясування обставин справи та дослідження доказів, та оголосив перерву до 01.09.2025, про що присутні представники були повідомлені особисто під розпис, а відсутні учасники у спосіб направлення ухвали про повідомлення в порядку ст. 120-121 ГПК України.

11.08.2025 представник Фастівської РДА подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке судом задоволено ухвалою від 15.08.2025.

В судовому засіданні 01.09.2025 суд в порядку ст. 216 ГПК України повторно оголосив перерву до 13.10.2025, забезпечив участь представника відповідача-3 в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

13.10.2025 через систему «Електронний суд» прокурор подав заяву, у якій просить суд повернутися зі стадії судового розгляду справи по суті до стадії підготовчого судового засідання.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.2025, виникла необхідність зміни способу захисту у справах, де предметом є майно, щодо якого державними органами або органами місцевого самоврядування вчинялися дії, спрямовані на його відчуження, в результаті яких набувачем став суб`єкт права приватної власності, з негаторного (ст. 391 ЦК України) на віндикаційний (ст. 387 ЦК України). Прокурор твердить, що належним та ефективним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є саме віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, яка накладається на землі водного фонду, на користь власника.

Тож посилаючись на основне завдання господарського судочинства (ст. 2 ГПК України), позицію постанови Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №234/11607/20, прокурор твердить, що наявна необхідність повернення до стадії підготовчого провадження у зв`язку з необхідністю зміни предмету позову через зміни у законодавстві та напрацьованій судовій практиці у подібних правовідносинах.

В судове засідання з`явились прокурор та представники відповідачів.

Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про повернення до стадії підготовчого провадження, стверджуючи, що відповіді зміни до законодавства набрали законної сили 09.04.2025, підготовче провадження у справі закрито ухвалою від 16.06.2025, і прокурором не наведено жодних поважних причин, які перешкодили йому подати відповідну заяву на стадії підготовчого провадження.

Розглянувши в судовому засіданні заяву прокурора, суд відмовив у її задоволенні з огляду на таке.

Частиною 1 статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до п. 1, 2, 4, 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до частини 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 204/6085/20, відповідно до якої суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд враховує, що провадження у справі №911/971/25 було відкрито ухвалою від 21.03.2025, підготовче судове засідання було призначено на 21.04.2025; Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (Закон №4292-ІХ) набрав чинності 09.04.2025, тобто до початку першого судового засідання. На стадії підготовчого провадження у справі було призначено чотири судових засідання; підготовче провадження у справі №911/971/25 було закрито ухвалою від 16.06.2025, тобто у прокурора було право та можливість відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 177 ГПК України в межах підготовчого провадження та відповідно до його завдань визначитись із предметом спору, характером спірних правовідносин, позовними вимогами та складом учасників судового процесу.

Жодних вагомих підстав для вчинення такої дії, як повернення на стадію підготовчого провадження, прокурором у клопотанні не наведено. Зокрема оформлена відповідно до ст. 46, 163 ГПК України заява про зміну предмету позову до клопотання від 13.10.2025 про повернення на стадію підготовчого провадження не додана. Задоволення такого клопотання судом без належного наведення вагомих підстав, лише з причини повідомлення прокурором про намір в майбутньому подати заяву про зміну предмету позову, було б порушенням принципу рівності учасників справи перед законом і судом (частина 2 ст. 13 ГПК України).

Представник відповідача-2 виклав письмово та надав суду в судовому засіданні 13.10.2025 доповідь до судових дебатів.

Розглянувши позов керівника Фастівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Томашівської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, ТОВ «Тендер+», Фастівської РДА, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядження земельною ділянкою, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до пункту 2 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції від 22.05.2008) місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Згідно із ст. 6 названого Закону, на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Розпорядженням голови Фастівської РДА Київської області від 14.11.2008 №1339 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області» надано дозвіл громадянам України (згідно додатку) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, доручено громадянам провести вибір земельної ділянки і замовити у землевпорядної організації проект землеустрою, та погодити його у відповідності до законодавства.

ТОВ «Евентус-Україна» будо розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 73-м громадянам України (в тому числі ОСОБА_1 ) для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради. Як вбачається з вихідної земельно-кадастрової інформації, наданої Управлінням земельних ресурсів у Фастівському районі Київської області, землі площею всього 126,0493 га виділялись за рахунок земель Державної власності (4.2), цільове використання 12 Землі запасу та землі, не надані у власність та постійне користування в межах населених пунктів (які не надані у тимчасове користування), шифр рядку форми 6-зем 1.12.1 Землі запасу (94); 6 - перелоги. Згідно вказаної інформації, на землі були встановлені обмеження (обтяження) права власності (користування) землями (згідно Класифікатора обмежень прав на землю та використання земельних ділянок): 1.1. Зміна цільового використання; 1.3. Дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон; 2.1. Дотримання гранично допустимих концентрацій хімічних, радіоактивних та інших шкідливих речовин у грунті.

Згідно пояснювальної записки до Проекту землеустрою, межі та площа земельного масиву, за рахунок якого надаються у власність земельні ділянки громадянам України, визначені згідно із викопіюванням з плану Проекту формування території Дорогинської сільської ради та матеріалів кадастрового землеустрою і погоджені органом виконавчої влади на місцях, управлінням земельних ресурсів та відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства. Земельний масив представлений перелогами, розміщений в північній частині сільської ради, і межує із заходу із землями державної власності в межах Томашівської сільської ради, із півночі із землями державної власності (прибережна захисна смуга річки Ірпінь), із сходу із землями державної власності сільської ради (польовий шлях);, із півдня із землями державної власності, що перебувають у користуванні ДП «Фастівське лісове господарство».

Склад угідь масиву земельних ділянок державної власності: категорія використання землі 2.2, загальна площа 126,0493 га, з них: рілля 0, перелоги 126,0493, сіножаті 0, пасовища 0.

Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області надало Висновок про погодження матеріалів проекту землеустрою від 19.01.2009 №06/13/214, у якому зазначило про те, що земельна ділянки повинна використовуватись відповідно до її цільового призначення, із застосуванням природоохоронних технологій виробництва, не допускаючи погіршення екологічного стану на відведеній території та прилеглих територіях. Державне управління погодило матеріали проекту землеустрою при умові використання земельної ділянки тільки за цільовим призначенням.

Київське обласне виробниче управління меліорації і водного господарства надало лист від 10.04.2009 №118, у якому зазначило про те, що земельний масив межує зі сходу з прибережною захисною смугою струмка Дорогинка, з півночі з прибережною захисною смугою р. Ірпінь. Земельна ділянка знаходиться повністю в межах осушуваного масиву Державної системи р. Ірпінь. В межах земельної ділянки розташовано три меліоративних канали, один з них міжгосподарський. Площа осушуваного масиву складає 157,2 га, з них 141,1 га сільськогосподарські угіддя. В межах даного масиву на 132 га територія з заляганням матеріального дренажу. Територія відповідно до ст. 150 ЗК України відноситься до особливо цінних земель осушені торфовища. Даний земельний масив повністю знаходиться на заплавних землях річки Ірпінь та струмка Дорогинка. Територія підтоплюється повеневими водами. Управління не заперечує щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства при виконанні наступних умов:

- використання земельної ділянки повинно проводитись з врахуванням обмежень господарської діяльності, що визначні статтями 87, 80 Водного кодексу України та відповідно до Постанови КМУ №87 від 31.01.2001, згідно із якими землі, які затоплюються, повинні використовуватись без істотного зменшення пропускної спроможності заплав, розмивання і руйнування берегів, забруднення і засмічення річок, в тому числі без права ведення будівництва;

- обмеження на право зміни цільового призначення:

- умови додержання природоохоронних вимог.

Також вказано, що у Проект землеустрою необхідно внести зміни, у випадку якщо прибережні захисні смуги та смуги відведення не визначені у необхідних розмірах.

Управління земельних ресурсів у Фастівському районі надало висновок від 23.12.2008 №2820 про наявні обмеження прав власності на земельні ділянки, які накладаються на весь термін користування земельною ділянкою, до зміни цільового призначення та параметрів земельної ділянки, а саме:

Правові:

1.1. Зміна цільового використання;

1.3. Дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон;

Екологічні:

2.1. Дотримання гранично допустимих концентрацій хімічних, радіоактивних та інших шкідливих речовин у ґрунті.

Вказаний Проект землеустрою містить кадастровий план земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що відводиться ОСОБА_1 , а саме кадастровий номер :03:002:0013, площею 1,7341 га, з них сіножаті 1,7341 га.

У складі Проекту землеустрою наявний Висновок (повторної) державної експертизи землевпорядної документації від 27.01.2009 №24-3е, виданий ГУ земельних ресурсів у Київській області, у якому наведено припис виконати умови, вказані у висновку Управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, отримати висновок про погодження проекту землеустрою від Київського обласного управління меліорації та водного господарства. У підсумку зазначено, про Проект землеустрою відповідає вимогам законодавства України, за умови виконання зауважень, вказаних у висновку.

Розпорядженням Фастівської РДА від 30.04.2009 №504 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області» затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 73 громадянам України для ведення особистого селянського господарства, передано у власність громадянам України (згідно додатку) земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства; вказано громадянам приступити до використання земельних ділянок після встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), отримання державних актів на право власності на земельні ділянки та їх державної реєстрації.

Додатком до розпорядження є список громадян, у якому пунктом 11 вказана ОСОБА_1 , якій передається земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 1,7341 га.

На підставі Розпорядження Фастівської РДА від 30.04.2009 №504 ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №971774, зареєстрований 03.09.2009 в Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:09:958:00506 на земельну ділянку кадастровий номер :03:002:0013 площею 1,7341 га для ведення особистого селянського господарства.

Як вбачається із інформації з ДЗК без номера і дати, доданої прокурором до позовної заяви, спірна земельна ділянка зареєстрована у ДЗК 23.05.2016, на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу на об`єднання земельних ділянок від 01.12.2008, розробленої ТОВ «Евентус-Україна», місце розташування Київська область, Фастівський район, Дорогинська сільська рада, масив землі державної власності (22), цільове призначення 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, підставою для виникнення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 є розпорядження Фастівської РДА №504 від 30.04.2009, документ, що посвідчує право Державний акт АЕ №971774 від 03.09.2009. Суд звертає увагу, що прокурор не надав повний Витяг з ДЗК по спірній земельній ділянці з відомостями з Поземельної книги, у зв`язку з чим неможливо встановити:

чи містить ДЗК зареєстровані на спірну земельну ділянку обмеження,

які відомості про склад земель зареєстровані у ДЗК, та

чи містить ДЗК інформацію про наявність на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна.

Як вбачається з копій нотаріально посвідчених Протоколу загальних зборів учасників №30/03/21 ТОВ «Тендер+» () від 30.03.2021 та Акту приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «Тендер+» від 23.04.2021, ОСОБА_1 передала негрошовий майновий вклад до статутного (складеного) капіталу ТОВ «Тендер+», що оцінений на суму 730 365,00 грн., а директор товариства прийняла для подальшої передачі на баланс Товариства після його державної реєстрації нерухоме майно: земельну ділянку кадастровий номер :03:002:0013 площею 1,7341 га для ведення особистого селянського господарства.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка від 29.01.2025 №410211071) вбачається, що 30.04.2021 державним реєстратором Трітиніченко Ю.В. вчинено запис №41800287 про право власності ТОВ «Тендер+», на земельну ділянку площею 1,7341 кадастровий номер :03:002:0013 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 57976469 від 05.05.2021, прийнятого на підставі Акту приймання-передачі майна №341,342 від 23.04.2021, Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №971774, протоколу загальних зборів учасників №1977, 1978, 1979, 1980 від 13.03.2021.

За інформацією Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра №01-12/1079 від 25.07.2024, річка Ірпінь є правою притокою річки Дніпро, відноситься до категорії середніх річок з нормативною прибережною захисною смугою 50м. Річка Шишкарівка є правою притокою річки Ірпінь, відноситься до категорії малих річок з нормативною прибережною захисною смугою 25 м.

Прокурор твердить, що спірна земельна ділянка частково, а саме площею 0,5040 га накладається на землі водного фонду, а саме на прибережну захисну смугу річки Ірпінь, річки Шишкарівка та каналів шириною 4-6 метрів.

На підтвердження подано копію листа ДНВП «Картографія» від 19.08.2020 №889, у якому зазначено про те, що земельні ділянки частково накладаються на землі водного фонду, а саме на прибережну 50-метрову водоохоронну смугу середньої річки Ірпінь та 25-метрову захисну смугу малої річки Шишкарівка та каналів шириною 4-6 м. У листі наведено список земельних ділянок, відповідно до якого земельна ділянка кадастровий номер :03:002:0013 площею 1,7342 га має площу накладення на землі водного фонду 0,5134 га. До листа додано схеми накладення земельних ділянок на землі водного фонду (викопіювання з топографічної карти станом місцевості на 1997 та 2011 роки).

Також прокурором додано скріншот публічної кадастрової карти із відображенням шарів «Гідргографія» та «Умовна прибережна захисна смуга», доданий до листа Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра від 25.07.2024 №01-12/1079.

Відповідно до статей 87, 88 Водного кодексу України для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється.

На території водоохоронних зон забороняється:

1) використання стійких та сильнодіючих пестицидів;

2) влаштування кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації;

3) скидання неочищених стічних вод, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар`єри тощо), а також у потічки.

В окремих випадках у водоохоронній зоні може бути дозволено добування піску і гравію за межами земель водного фонду на сухій частині заплави, у праруслах річок за погодженням з обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами.

З метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Відповідно до Розпорядження КМ України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» Томашівська територіальна громада із центром у с. Томашівка утворена шляхом об`єднання Томашівської, Великогуляківської, Вільнянської (Макарівський район), Дідівщинської, Дорогинської, Пришивальницької, Соснівської (Макарівський район) територіальних громад.

Відповідно до положень пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом, тобто з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Позаяк землі прибережних захисних смуг не належать до переліку виключень, наведених у пункті 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, суд погоджується з висновком прокурора про те, що органом, що здійснює повноваження власника щодо земель прибережно-захисних смуг у місці розташування масиву земельних ділянок, переданих у власність громадянам за оскаржуваним розпорядженням Фастівської РДА від 30.04.2009 №504, на час розгляду справи є позивач Томашівська сільська рада.

Також суд погоджується з тим, що чинним законодавством України ані на дату передачі спірного масиву земельних ділянок у власність громадянам, ані на дату розгляду справи не передбачено можливість передачі земель прибережних захисних смуг у приватну власність.

Тож прокурор просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Томашівською сільською радою земельною ділянкою водного фонду площею 0,5040 га, яка знаходиться в межах спірної земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0013 площею 1,7342 га у спосіб визнання недійсним розпорядження Фастівської РДА від 30.04.2009 №504, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку із припиненням речових прав на неї, а також скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у ДЗК.

Позов не належить до задоволення з огляду на таке.

09.04.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі Закон №4292-ІХ).

Так, вказаним законом статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту:

« 2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Тобто, на законодавчому рівні було закріплено спосіб захисту права у вигляді подання віндикаційного позову відповідно до ст. 387 або 388 ЦК України, у випадку, коли органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна.

У даній справі такі дії органу державної влади вживалися, а саме були прийняті розпорядження від 14.11.2008 №1339 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області» та від 30.04.2009 №504 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області».

Суд погоджується з тим, що за наявності зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельних ділянок, розташованих поблизу природних водних об`єків, особа-набувач, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельні ділянки можуть належати до земель прибережно-захисних смуг, набуття яких у приватну власність законом не передбачено.

За таких обставин, у даних спірних правовідносинах належним, відповідним закону та ефективним способом захисту права є подання віндикаційного позову у порядку ст. 387 ЦК України.

Додатково суд звертає увагу на таке.

1. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування або органу державної влади, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі N 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі N 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі N 910/8413/21, пункт 180).

Твердження прокурора про те, що оскаржуваним розпорядженням від 30.04.2009 №504 фактично здійснено зміну цільового призначенння земель прибережно-захисної смуги, матеріалами справи не підтверджується. Відповідно до проекту землеустрою, зокрема вихідної земельно-кадастрової інформації, массив земельних ділянок виділявся із земель запасу 1.12.1) державної власності (4.2), шифр рядка форми 6-зем 6 - перелоги.

Разом із тим, у спірних правовідносинах оскаржуване рішення Фастівської РДА від 30.04.2009 №504 є підставою видачі фізичній особі Василенко К.П. державного акту на право власності на земельну ділянку, який в свою чергу відповідно до пункту 8 частини 1 ст. 27 чинної редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації речового права.

З огляду на викладене, відповідачами за вимогою про визнання недійсним вказаного розпорядження мають бути орган, який видав оспорюване розпорядження та правонабувач фізична особа, а невизначення правонабувача відповідачем за такою вимогою є окремою самостійною підставою для відмови у її задоволенні, позаяк неприпустимим є підміна статусу відповідача процесуальним статусом третьої особи та вирішення судом питання про права та обов`язки особи, яка не залучена до участі у справі як сторона.

2. Відповідно до ст.ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Позивач не має щодо спірної земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0013 площею 1,7342 га права віндикаційного позову, позаяк спірною є лише частина земельної ділянки, яка за твердженням прокурора накладається на прибережну захисну смугу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 р. у справі №446/478/19 Верховний Суд сформував висновки про те, що навіть у разі часткового накладання спірної земельної ділянки особи, за якою зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належним способом захисту порушеного права слід вважати віндикаційний позов.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що витребування як належний спосіб захисту права не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо частини земельної ділянки в межах накладення.

Особа, яка подає такий позов, повинна довести, на яку саме земельну ділянку та в яких межах відбувається накладення. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка, яка накладається на землі позивача) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу виконавчої влади, скасування прав на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність набуття якої у власність не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

У даному випадку матеріалів справи недостатньо для висновку про накладення спірної земельної ділянки на землі прибережної захисної смуги та ідентифікації меж та площі такого накладення, позаяк подані прокурором документи на підтвердження факту накладення не містять геодезичної інформації, а згідно затвердженого проекту землеустрою від 2008 року масив земельних ділянок межує зі сходу із прибережно-захисно смугою струмка Дорогинка, та півночі з прибережно-захисною смугою р. Ірпінь, а не накладається на них.

Лист ДНВП «Картографія» від 19.08.2020 №889 не містить геодезичних координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі. У тексті листа стверджується про часткове накладення земельних ділянок на водоохоронну смугу середньої річки Ірпінь та захисну смугу малої річки Шишкарівка.

Однак наведені статті 87, 88 Водного кодексу України таких правових категорій не містять, а містять визначення водоохоронних зон, та виділених у їх межах прибережних захисних смуг.

Доданий до листа Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра від 25.07.2024 №01-12/1079 скриншот з публічної кадастрової карти із відображеними шарами «Гідрологія» та «Умовна прибережна захисна смуга» також не містить геодезичних координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі, та не містить навіть схематичного відображення спірної земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0013 площею 1,7342 га.

При цьому при вивченні судом даних публічної кадастрової карти встановлено, що річка Шишкарівка із своєю прибережно-захисною смугою знаходиться на захід від усього масиву земельних ділянок і зі спірною земельною ділянкою не межує.

3. Суд погоджується із твердженням відповідача 1 про те, що ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та його правопопередники не здійснювали розпорядження спірною земельною ділянкою, та не вчиняли щодо неї будь-яких протиправних дій та не приймали щодо неї будь-яких протиправних рішень, що є окремою самостійною підставою для залишення без задоволення позову у частині вимог до відповідача-1 ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області.

Решта доводів учасників справи та всі подані докази судом уважно досліджені та розглянуті та не спростовують вказаного висновку суду. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про відмову у позові керівнику Фастівської окружної прокуратури повністю.

У зв`язку із відмовою у позові відповідно до ст. 129 ГПК України суд залишає за прокуратурою сплачений при поданні позовної заяви судовий збір.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові керівнику Фастівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Томашівської сільської ради у справі №911/971/25 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 07.11.2025.

Суддя О.В. Конюх