ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4062/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Васьковського О.В., Рогач Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Громак В.О.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця",

представники позивача - Рудяк О.І., Мельник М.А.,

відповідач - Міністерство оборони України

представник відповідача - Ярусевич Д.Ю.,

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу

Міністерства оборони України

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 12.03.2025

у справі за позовом

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Міністерства оборони України

про стягнення заборгованості у розмірі 238 610 204,48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - позивач, АТ "Укрзалізниця") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, МО України) з вимогою про стягнення заборгованості за договором № ВС/138/2023-ЦЮ-370/1/5/13 від 11.08.2023 та № 370/1/5/18/ВС/268/2023-ЦЮ від 25.12.2023 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 27.02.2024) про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом вантажів і проведення розрахунків за них в розмірі 238 610 204,48 грн.

2. За розрахунками позивача загальна сума оплати за такі перевезення складає 238 610 204,48 грн., зокрема, у серпні 2023 року - 22 644 309,25 грн.; у вересні 2023 року - 126 618 133,30 грн.; у жовтні 2023 року - 17 691 090,16 грн.; у листопаді 2023 року - 10 826 519,47 грн.; у грудні 2023 року - 42 044 749,06 грн.; у січні 2024 року -20 051 767,53 грн.; у лютому 2024 року - 4 346 691,93 грн.; у березні 2024 року - 60 784,02 грн.

3. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на норми цивільного та господарського законодавства, що регулюють загальні умови зобов`язань, відносини з перевезення вантажів, Закон України "Про залізничний транспорт", Статут залізниць України, Правила розрахунків за перевезення, Угоду про міжнародне вантажне сполучення, а також договори № ВС/138/2023-ЦЮ-370/1/5/13 від 11.08.2023 та № 370/1/5/18/ВС/268/2023- ЦІО від 25.12.2023 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 27.02.2024) про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом вантажів і проведення розрахунків за них.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

4. Між позивачем та відповідачем укладено договори про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них № ВС/138/2023-ЦЮ-370/1/5/13 від 11.08.2023 (далі - Договір 1) та № 370/1/5/18/С/268/2023-ЦЮ від 25.12.2023 (з урахуванням додаткових угод; далі - Договір 2).

5. Згідно з п. 1.1 предметом зазначених Договорів є послуги з перевезень громадським залізничним транспортом (60210000-3) (послуги з перевезень залізничним транспортом військових вантажів) (далі - послуги). Послуги включають надання власного вагону перевізника для перевезення та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення військових вантажів у власних вагонах перевізника і проведення розрахунків за них.

6. Пунктом 6.2 договорів визначено, що надання послуг (у тому числі надання власного вагону Перевізника у використання) за цим договором здійснюється на підставі витягів з плану військових перевезень, які замовник пред`являє перевізнику через представника замовника на регіональній філії "Південно-Західна залізниця".

7. Пункт 6.3. визначає, що надання послуг за договором підтверджується одним або кількома документами: залізничною накладною, відомістю плати за користування вагонами (контейнерами), відомістю плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накопичувальною карткою та іншими документами, які узгоджені та підписані відповідальними представниками військової частини, призначеним наказом командира військової частини. Оформлення накладних при відправленні військових вантажів здійснюється за формою, наведеною у додатку 1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (зі змінами) (далі - Правила). У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою або маршрутною відправкою відправник додає до накладної відомість вагонів, відповідно до вимог Додатку 2 до цих Правил, або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою), відповідно до вимог додатку 4 Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989. Для конвертування перевізних документів при перевезенні військових вантажів застосовується форма конверту, який слідує разом з вантажем на станцію призначення без його відкриття відповідно до вимог Додатку 14 до підпункту 5.5.4 Правил перевезення небезпечні вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.11.2008 № 143 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.02.2009 за № 180/16196. Оформлення накладних на військові вантажі здійснюється представником військової частини у чотирьох аутентичних паперових примірниках.

8. Здійснення обліку наданих послуг, інформування уповноваженого підрозділу Міністерства оборони України та рахунки за цими перевезеннями здійснювалися розрахунковим центром залізничних перевезень АТ "Укрзалізниця" (далі - Філія "ЄРЦ"), а саме:

8.1. у серпні 2023 на відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 81920-1 товариством обліковані послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 22 644 309,25 грн.;

8.2. у вересні 2023 на відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 8192041 товариством обліковані послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 126 618 133,30 грн.;

8.3. у жовтні 2023 на відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 8192041 товариством обліковані послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 17 691 090,16 грн.;

8.4. у листопаді 2023 па відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 8192041 товариством обліковані послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 10 826 519,47 грн.;

8.5. у грудні 2023 на відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 8192041 товариством обліковані послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 42 044 749,06 грн.;

8.6. у січні 2024 на відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 8192041 товариством обліковано послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 20 051 767,53 грн.;

8.7. у лютому 2024 на відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 8192041 товариством обліковані послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 4 346 691,93 грн.;

8.8. у березні 2024 на відкритому Філією "ЄРЦ" рахунку за кодом 8192041 товариством обліковані послуги з перевезення вантажів гуманітарної та технічної допомоги на суму 60 784,02 грн.

9. Загальна сума заборгованості відповідача за отримані послуги з перевезення гуманітарної та технічної допомоги складає 238 610 204,48 грн., з яких:

9.1. Регіональною філією "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" надано послуг на суму 54 838 471,59 грн.;

9.2. Регіональною філією "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" надано послуг на суму 2 645 322,55 грн.;

9.3. Регіональною філією "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" надано послуг на суму 16 722 910,99 грн.;

9.4. Регіональною філією "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" надано послуг на суму 60 456 398,60 грн.;

9.5. Регіональною філією "Південно - Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" надано послуг на суму 103 947 100,75 грн.;

10. У додатку № 4 до договору № ВС/138/2023-ЦЮ-370/1/5/13 визначено перелік із 432 військових підрозділів, що виконують військові перевезення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

11. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі № 910/4062/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

12. Місцевий господарський суд обґрунтував рішення тим, що перевезення вантажів, які зазначені у позовній заяві АТ "Укрзалізниця", не підпадають під умови договорів, які укладені між позивачем та відповідачем, тому такі перевезення не підлягають оплаті за рахунок видатків Міністерства оборони України, оскільки перевезення гуманітарної допомоги здійснюється за кошти державного бюджету.

13. Водночас, суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість доводів представника Міністерства оборони України про наявність недоліків у наданих позивачем доказах, оскільки відмітки до первинних документів вносилися з метою збереження вантажу і в умовах воєнного стану є виправданими.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

14. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 у справі № 910/4062/24 задоволено;

рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2024 скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю;

стягнуто з Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022) на користь АТ "Укрзалізниця" (ідентифікаційний код 40075815) 238 610 204,48 грн. заборгованості, 1 059 800,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 1 589 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги;

видачу наказу доручено Господарському суду міста Києва.

15. Апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, позивачем належно обґрунтовано позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за договорами про надання послуг з організації перевезень залізничним транспортом військових вантажів і проведення розрахунків за них № ВС/138/2023-ЦЮ-370/1/5/13 від 11.08.2023 та № 370/1/5/18/С/268/2023-ЦЮ від 25.12.2023 і наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 238 610 204,48 грн.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

16. Міністерство оборони України 18.04.2025 засобами електронного зв`язку звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі № 910/4062/24 Господарського суду м. Києва.

17. Ухвалою від 08.05.2025 у справі № 910/4062/24 Верховний Суд задовольнив заяву суддів Бенедисюка І.М., Ємця А.А. та Малашенкової Т.М. про самовідвід.

18. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/4062/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Кібенко О.Р., суддя - Баранець О.М., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025.

19. У зв`язку з відрядженням судді Кібенко О.Р. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/4062/24 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Баранець О.М., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025.

20. У зв`язку з відпусткою судді Баранця О.М. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/4062/24 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Рогач Л.І., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2025.

21. Ухвалою Верховного Суду від 19.06.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України, датою проведення судового засідання визначено 17.07.2025.

22. Ухвалою Верховного Суду від 17.07.2025 відкладено розгляд касаційної скарги Міністерства оборони України, датою проведення судового засідання визначено 04.09.2025.

23. Ухвалою Верховного Суду від 17.07.2025 відкладено розгляд касаційної скарги Міністерства оборони України, датою проведення судового засідання визначено 24.09.2025.

24. Від АТ "Укрзалізниця" надійшов відзив на касаційну скаргу Міністерства оборони України, в якому викладено прохання зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

25. У відзиві зазначено, що доводи скаржника про те, що внесення неправильних даних у первинні документи та неправильно розрахована сума не підтверджують факт надання послуг згідно з пунктом 6.3. Договорів, не спростовують факт надання відповідних послуг, надання яких, з огляду на воєнний стан, здійснюється з урахуванням необхідності забезпечення секретності та безпеки перевезень при перевезенні військових вантажів в умовах воєнного стану.

26. Від Міністерства оборони України 09.07.2025 надійшло клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

27. Клопотання обґрунтоване необхідністю відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 910/12121/23, а також щодо відступлення від висновку про неможливість відшкодування витрат Міноборони України за перевезення гуманітарних вантажів на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 27.02.2022 "Про особливості здійснення гуманітарної допомоги, яка перевозиться залізничним транспортом в умовах воєнного стану".

28. Обґрунтовуючи кількісні показники, заявник зазначив, що АТ "Укрзалізниця" неодноразово зверталася із позовами до Міноборони України за періоди перевезення гуманітарних вантажів в 2022 - 2024 роках, зокрема, справи №№ 910/19917/23, 910/7402/24, 910/11443/24, 910/11993/24, 910/12510/24.

29. Відповідно до частини другої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

30. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 303 ГПК України).

31. Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики (частини перша статті 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів").

32. Тобто, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій, Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення або підходи застосовані в цих рішеннях мають бути очевидно застарілими внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці ЄСПЛ; існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права.

33. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №904/3860/19, від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13).

34. Разом з тим, аргументи заявника, наведені в обґрунтування підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду у зазначеній постанові, не є безумовною підставою для передачі справи на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Також не є безумовною підставою такої передачі помилкове та/або необґрунтоване посилання судів першої та апеляційної інстанцій на окремі, нерелевантні до відповідних правовідносин правові позиції Верховного Суду. При цьому, доводи скаржника зводяться до необхідності прийняття іншого судового рішення по суті та на власну користь заявника, без зазначення обставин та підстав, які б обґрунтовано свідчили про необхідність відступу від зазначеної заявником правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду.

35. Крім того, скаржник не обґрунтував свої твердження щодо того, у чому полягає неможливість вирішення справи саме касаційним судом у визначеному складі в межах оцінки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права в контексті підстав касаційного оскарження та у чому полягає невизначеність законодавчого регулювання правових питань щодо порядку прийняття рішення у такій категорії справ. Також скаржником не наведено доводів щодо наявності невизначеності поставлених судом правових питань на нормативному рівні та не надано аргументів щодо неможливості подолання проблеми існуючими процесуальними механізмами.

36. Слід зазначити, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ та Великої Палати Верховного Суду відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне підґрунтя, про що йдеться, зокрема, у п. 70 рішення у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" ("Chapman v. the United Kingdom", заява № 27238/95).

36. У інших справах ЄСПЛ також неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі "Проценко проти росії", заява №13151/04, п. 26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник проти росії", заява № 8269/02, п. 38).

37. У справі "Сєрков проти України" (заява № 39766/05) ЄСПЛ у пунктах 34-39 рішення наголосив на такому: коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується; сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі "передбачуваності" у контексті Конвенції; завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці (рішення у справі "Горжелік та інші проти Польщі" (Gorzelik and Others v. Poland) [ВП], заява № 44158/98, п. 65); у цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (рішення у справах "Тудор Тудор проти Румунії" (Tudor Tudor v. Romania), заява №21911/03, пункти 29-30 та "Стефаніка та інші проти Румунії" (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02, пункти 36- 37); неспроможність вищого суду впоратись із цим завданням може призвести до наслідків, несумісних, inter alia, з вимогами статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Падурару проти Румунії" (Paduraru v. Romania), заява № 63252/00, пункти 98- 99).

38. Ураховуючи наведені висновки, колегія суддів не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у порядку частини другої статті 302 ГПК України у зв`язку з відсутністю вагомих та достатніх аргументів, які б свідчили про необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.12.2024 у справі № 910/12121/23.

39. В судове засідання 24.09.2025 з`явилися уповноважені представники позивача і відповідача, які надали пояснення по суті вимог і доводів касаційної скарги і заперечень проти неї.

40. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (24.09.2025) від учасників справи не надійшло інших заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 24.09.2025.

41. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 15.07.2025 № 478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.07.2025 № 4524-IX, Верховний Суд розглядає справу № 910/4062/24 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

Міністерства оборони України

42. Скаржник зазначає про наявність практики Верховного Суду, за змістом якої отримання військовими частинами вантажу, який у товаросупровідних та/або перевізних документах визначається як гуманітарна допомога, автоматично свідчить, що така допомога є військовим майном.

43. Разом з тим, такий висновок суперечить чинним нормам Закону, оскільки військовим майном є лише те майно, яке закріплене за військовими частинами і перевозиться залізничним транспортом, в той час як гуманітарна допомога прямує з-за кордону від іноземних донорів та не закріплена за військовими частинами

44. Також у касаційній скарзі зазначено, що залізничні накладні у цій справі не є належними і допустимими доказами і не свідчать про належне виконання свого договірного зобов`язання відповідачем, а суди попередніх інстанції поверхнево дослідили зазначені докази, тому дійшли до необґрунтованого висновку про здійснення перевезення на суму 238 610 204,48 грн.

45. Водночас скаржник звернув увагу, що якщо Постанова КМУ № 379 не розповсюджується на перевезення гуманітарних вантажів, тоді позов було пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки гуманітарні вантажі прямували до військових частин, однак суди не встановили військових частин, на баланс яких прибули вантажі, не залучили їх учасниками справи, зокрема відповідачами.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

46. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

47. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

48. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 42 - 45 описової частини цієї постанови.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

49. Предметом спору у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за Договорами про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом.

50. Аналізуючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, оцінивши доводи касаційних скарг та позиції інших учасників справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

51. Відповідно до частини першої статті 307 ГК України (в редакції, чинній на момент укладення договорів перевезення вантажу) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

52. Умови перевезення військових вантажів залізничним транспортом регулюються, зокрема, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць, Правилами перевезення вантажів, Порядком організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень та іншими нормативними актами.

53. Згідно з положеннями статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організовується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

54. Згідно з пунктами 2, 3 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), він визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

55. Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Перевізні документи - накладна та інші залізничні документи на вантаж.

56. Статтею 17 Статуту залізниць регламентовано, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється місячне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами. Порядок розроблення, термін подання заявок, затвердження планів та облік виконання перевезень вантажів встановлюються Правилами, а військових перевезень - спеціальними інструкціями.

57. Частиною першою статті 22 Статуту залізниць визначено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

58. Частиною першою пункту 62 Статуту регламентовано, що порядок розрахунків за надані залізницею послуги здійснюється згідно з чинним законодавством. Таким законодавством є Правила розрахунків за перевезення вантажів (далі - Правила) та Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України 08.06.2011 № 138), на підставі яких укладаються договори з конкретними замовниками послуг. Ці Правила передбачають відкриття та ведення підрозділом залізниці особового рахунку платника, який відображає надходження розрахункових документів про здійснення передоплати замовником за надані в майбутньому послуги залізниці, документів про здійснені перевезення та надані залізницею послуги.

59. Правилами визначено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

60. Постановою КМУ від 04.11.2015 № № 891 затверджено Порядок організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень (далі - Порядок № 891), який визначає механізм здійснення військових залізничних перевезень, їх планування, організації та забезпечення, проведення розрахунків за такі перевезення, утримання і обслуговування залізничних під`їзних колій до військових частин, установ та організацій Збройних Сил у мирний час та особливий період.

61. У пункті 2 Порядку № 891 зазначені такі терміни (поняття та їх значення), зокрема:

відправник - зазначена в перевізному документі військова частина, яка відправляє військові ешелони, військові команди або військовий транспорт;

військовий вантаж - військове майно (всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство та інші матеріально-технічні засоби тощо), яке закріплене за Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, правоохоронними органами, Держспецтрансслужбою і Держспецзв`язком та перевозиться залізничним транспортом.

62. Пунктом 3 Порядку № 891 визначено, що планування та організація військових залізничних перевезень, а також вирішення питань щодо підготовки залізничного транспорту до їх виконання в Міноборони здійснюються органом військових сполучень відповідно до цього Порядку, інших нормативно-правових актів та наказів Міноборони і Мінінфраструктури.

63. Пунктом 1 розділу II Інструкції з планування військових залізничних перевезень, затвердженої спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства інфраструктури України від 01.12.2015 № 666/503, (далі - Інструкція № 666/503) визначено, що планування військових залізничних перевезень здійснюється ЦУВІСП зі складанням місячних планів військових перевезень (далі - план перевезень) згідно із заявками на планування військових залізничних перевезень (додаток 1) штабів видів Збройних Сил України, оперативних командувань, структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та підпорядкованих їм органів військового управління на підставі відповідних директив, наказів, розпоряджень Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України.

64. Відповідно до пункту 3-7 розділу II Інструкції з планування військових залізничних перевезень № 666/503 заявки на планування військових залізничних перевезень надаються до 20 числа місяця, що передує запланованому, а на додаткові - до 10 числа поточного місяця. Заявки на планування термінових військових перевезень надаються до ЦУВІСП не пізніше, як за три доби до початку навантаження. Заявки на зміну планів перевезень, а також їх відміну надаються до ЦУВІСП не пізніш як за п`ять діб до початку навантаження. ЦУВІСП на підставі отриманих заявок розробляє план перевезень, який доводить до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Залізниця) не пізніше ніж за сім діб до початку планового місяця. Витяги із плану перевезень ПАТ "Укрзалізниця" доводить до залізниць. Залізниці доводять витяги з плану перевезень до дирекцій залізничних перевезень. Заявки на забезпечення навантаження військових ешелонів і військових транспортів командири військових частин (далі - вантажовідправники) надають військовим комендантам комендатур військових сполучень та начальникам залізничних станцій не пізніш як за 3 доби до початку навантаження за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції.

65. Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" із моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Майно для забезпечення руху опору є військовим майном та закріплюється за військовими частинами Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

66. Відповідно до Положення з військових перевезень залізничним транспортом, морським, річковим та повітряним транспортом, затверджений наказом Міністерства оборони України від 05.09.2013 № 595 (далі - Положення №595), термін "військовий вантаж" вживається у такому значені: військовий вантаж - озброєння, військова техніка, ракети, боєприпаси, продовольство, пальне, та інші матеріально - технічні засоби, що належать військовим частинам, які є відправниками та одержувачами.

67. Відповідно до пункту 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

68. У пункті 8 Правил вказано, що оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Щодо розгляду касаційної скарги по суті

69. За наявними матеріалами справи та встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи вбачається, що позивач послався на те, що відповідач як замовник послуг не сплатив Залізниці вартість наданих та отриманих послуг за Договорами про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом військових вантажів.

70. У вирішенні поставлених скаржником у касаційній скарзі питань Верховний Суд першочергово вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням вимог статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники цивільних відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

71. У контексті доводів касаційної скарги, що гуманітарна допомога не є військовим майном, яке закріплене за Збройними Силами України та, відповідно, не може вважатись військовим вантажем, Суд зазначає, що у цьому спорі суди встановили обставини фактичного надання послуг Залізницею з перевезення "спірних вантажів" (гуманітарної допомоги).

72. Також суди попередніх інстанцій встановили, що у спірний період (з серпня 2023 - по березень 2024) надавалися послуги відповідно витягів з планів військових перевезень.

73. Так, факт надання Залізницею відповідачу послуг з перевезення "спірних вантажів" (гуманітарної допомоги) та факт видачі залізницею спірних вантажів та їх отримання вантажоодержувачами на підставі долучених до матеріалів справи перевізних документів, складених відповідно до умов укладених договорів, без зауважень та заперечень, свідчить про підтвердження відповідачем як приналежності отриманих вантажів саме до військового майна, так і обов`язку оплати перевезення таких вантажів у порядку, передбаченому укладеними договорами..

74. Водночас, зазначене спростовує доводи скаржника про те, що в цьому випадку Міністерство оборони України не є належним відповідачем, оскільки зміст укладених відповідачем з позивачем договорів та додатків до них свідчить про те, що сторони прямо визначили військові частини, до яких здійснювалася доставка вантажів.

75. Разом з тим, відповідач у порядку, визначеному положеннями статей 74, 76 - 77 ГПК України, не спростовує та не заперечує отримання зазначених вантажів відповідними військовими частинами, що в свою чергу спростовує доводи скаржника про неможливість стягнення оплати за доставку відповідних вантажів на підставі укладених з позивачем договорів.

76. Щодо оформлення відповідних накладних Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного господарського суду про те, що в умовах воєнного стану надання позивачем послуг відповідачу без належного оформлення воєнних документів зумовлене специфікою надання таких послуг, а також з метою дотримання секретності та забезпечення безпеки перевезення відповідних вантажів.

77. Отже, з огляду на фактичні встановлені обставини спору, зокрема, щодо отримання "гуманітарного вантажу" саме військовими частинами Міністерства, які визначені у Додатку до Договорів та підписання відповідачем актів наданих послуг з організації перевезення вантажів за Договорами за спірний визначений позивачем період, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке майно є військовим майном і після перетину кордону України, а плата за перевезення відповідного вантажу територією України покладається саме на відповідача, як одержувача вантажу, незважаючи на визначених ним у додатку військових частин.

78. Щодо доводів касаційної скарги про безпідставне незастосування судами до спірних правовідносин положень постанови КМУ № 379, Верховний Суд зазначає таке.

79. Так, постановою КМУ № 379 визначено, що гуманітарною допомогою (гуманітарний вантаж) визнаються будь-які товари, щодо яких у товаросупровідних та/або перевізних документах міститься відповідний запис про приналежність такого вантажу (товару) до гуманітарної допомоги і одержувачем якого є АТ "Укрзалізниця" з метою його подальшого перевезення отримувачам, визначеним абзацом четвертим цього підпункту, за їх заявками без здійснення передбаченої Законом України "Про гуманітарну допомогу" процедури визнання таких товарів гуманітарною допомогою у кожному випадку та без попередньо визначення отримувачів і набувачів гуманітарної допомоги, які після надходження гуманітарних вантажів визначаються в порядку, передбаченому цією постановою (абзац 2 підпункту 1 пункту 1 Постанови № 379).

80. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Постанови № 379 отримувачами гуманітарної допомоги є обласні, Київська міська військові адміністрації (далі - військові адміністрації) чи інші визначені Кабінетом Міністрів України суб`єкти: вказані отримувачі гуманітарної допомоги звільняються від обов`язку реєструватись в Єдиному реєстрі отримувачів гуманітарної допомоги та від інших обов`язків, передбачених Законом України "Про гуманітарну допомогу", крім обов`язків, передбачених цією постановою.

81. Абзацом 4 підпункту 2 пункту 1 Постанови КМУ № 379 визначено, що АТ "Укрзалізниця" укладає в електронній формі з військовими адміністраціями та іншими визначеними Кабінетом Міністрів України отримувачами гуманітарної допомоги договори про організацію залізничних перевезень.

82. Наведені вище положення Постанови КМУ № 379 свідчать про те, що для застосування її положень у спірних необхідним є дотримання, зокрема, таких умов:

- визначення Кабінетом Міністрів України суб`єкта отримувачем гуманітарної допомоги;

- наявність укладеного з АТ "Укрзалізниця" договору про організацію залізничних перевезень гуманітарних вантажів;

- наявність у товаросупровідних та/або перевізних документах відповідного запису про приналежність такого вантажу (товару) до гуманітарної допомоги.

83. Відтак, за відсутності укладеного з АТ "Укрзалізниця" договору про організацію залізничних перевезень гуманітарних вантажів твердження відповідача про те, що наявність самого факту позначення / декларування вантажу у товаросупровідних документах, складених на виконання умов Договорів перевезення, як "гуманітарна допомога" не є підставою для застосування положень постанови КМУ № 379 у спірних правовідносинах.

84. Отже, враховуючи наведене вище, з урахуванням предмета та підстав заявленого позову, приписи положень постанови КМУ № 379 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

85. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 910/12121/23 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї, оскільки доводи скаржника у цій справі фактично зводяться до спонукання суду до прийняття рішення на власну користь за наявності подібних обставин, які виникли у зазначеній справі.

86. Висновки щодо застосування положень статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Постанови КМУ № 379 та Положення № 595, викладені у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 910/12121/23, є такими, що містять вичерпний та повний правовий аналіз підстав та порядку застосування відповідних положень у подібних правовідносинах, застосувати їх інакше враховуючи предмет, підстави, нормативно-правове обґрунтування позовних вимог, а також первинні документи, долучені до матеріалів позову, неможливо.

87. Водночас, підстави для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, оскільки апеляційний суд надав оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

88. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що в ухваленні цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено у рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

89. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

90. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки щодо застосування норми права

91. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

92. Відповідно до частин першої, другої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

93. З огляду на встановлені судами обставини та наявне правове регулювання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Міністерства оборони України та скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Щодо судових витрат

94. Судовий збір у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Касаційний господарський суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справи № 910/4062/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

Л.І. Рогач