ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2025 Справа № 917/1479/24
м. Полтава
про стягнення збитків в сумі 362 500,00 грн.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання.
Суд ухвалою від 09.09.2024 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.
Ухвалою від 15.11.2024 суд здійснив перехід у справі № 917/1479/23 від спрощеного позовного провадження до розгляду зазначеної справи за правилами загального позовного провадження. Подальший розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, справу призначив до розгляду у підготовчому засіданні 07.01.2025 на 12:00 год.
Судове засідання, призначене на 07.01.2025 на 12:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою суду від 15.01.2025 призначено розгляд справи на 18.03.2025 на 11:00 год.
Ухвалою від 18.03.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.05.2025 на 11:00 год.
20.05.2025 (вхід. № 6669) від відповідача до матеріалів справи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою від 20.05.2025 суд відклав розгляд справи на 22.07.2025 на 13:00 год.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
В судовому засіданні 22.07.2025 суд виніс рішення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 26.06.2019 близько 11 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки Mersedes-benz моделі ATEGO 815 із реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі М-12 на відрізку дороги 452 км+190 м в напрямку м. Ладижин, розпочав здійснювати маневр обгону, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався із керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення із маршрутним автобусом марки Mersedes-benz моделі 313 CDI із реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку по крайній правій смузі.
Викладені обставини встановленні вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021 року (справа №930/2762/19).
Позивач зазначає, що частиною 4 ст.75 ГПК України передбачено, що обставини встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В силу положень ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Отже, як стверджує позивач, наявність вини у діях ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 26.06.2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами (справа №930/2762/19).
Як вбачається з вироку суду від 16.06.2021 року, відповідно до висновку експерта №8/ Д/20 від 12.03.2020 вартість відновлюваних робіт автомобіля Mersedes-benz моделі 313 CDI із реєстраційним номером НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП, складає 470 531,46 гривень, а розмір завданого матеріального збитку (вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди) складає 248 023,75гривень.
Позивач також зазначає, що із вказаного висновку експертизи слідує, що вартість відновлюваних робіт автомобіля Mersedes-benz моделі 313 CDI із реєстраційним номером НОМЕР_2 значно перевищує розмір матеріального збитку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що належний автомобіль після ДТП був фактично знищений, його відновлення економічно недоцільне.
До часу дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mersedes-benz моделі 313 CDI із реєстраційним номером НОМЕР_2 , використовувався для цілей товариства, а саме здійснював щоденне, оплатне, перевезення пасажирів за маршрутом смт. Теплик - с. Удич, смт. Теплик - м. Вінниця - с. Комарівка.
Після дорожньо-транспортної пригоди за наслідком фактичного знищення автомобіля Mersedes-benz моделі 313 CDI із реєстраційним номером НОМЕР_2 , товариство втратило можливість виконання маршрутів з перевезення пасажирів за маршрутом смт. Теплик - с. Удич, смт. Теплик - м. Вінниця - с. Комарівка.
Оскільки у Позивача не було можливості придбати новий автомобіль для здійснення перевезень, Позивач (до закінчення судового розгляду кримінального провадження) змушений був орендувати 2 автобуси згідно наведених договорів:
Відповідно до п.7 Договору 1 та Договору 2 за користування зазначеним транспортним засобом Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі 5 000 гривень на місяць.
П.9 Договорів визначено, що строк оренди складає 5 років.
Передання орендарю транспортних засобів оформлюється актом приймання - передачі, який підписується сторонами даного договорю (п.11 Договорів).
29.05.2020 року Орендар та Орендодавець оформили АКТ приймання - передачі транспортного засобу згідно договору оренди транспортних засобів від 29.05.2020 року.
04.08.2020 року Орендар та Орендодавець оформили АКТ приймання-передачі транспортного засобу згідно договору оренди транспортних засобів від 04.08.2020 року.
В 2024 році Орендар (Позивач) на виконання умов договору від 29.05.2020 року сплатив Орендодавцю орендну плату за період оренди в розмірі 185 500 гривень, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №147 від 08.03.2024 року (на суму 45 000 грн), №2174 від 13.03.2024 року (на суму 47 000 грн), №181 від 26.04.2024 року (на суму 50 500 грн), №192 від 09.05.2024 року (на суму 43 000 грн).
Так само, на виконання умов договору від 04.08.2020 року Орендар сплатив Орендодавцю орендну плату за період оренди в розмірі 177 000 гривень, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №200 від 27.05.2024 року (на суму 77 000 грн), №212 від 28.06.2024 року (на суму 100 000 грн).
Позивач стверджує, що укладення вищезазначених договорів оренди Позивачем було об`єктивно прямим та невідворотнім наслідком знищення внаслідок ДТП автомобіля Mersedes-benz моделі 313 CDI із реєстраційним номером НОМЕР_2 , (цей наслідок суб`єктивно не залежить від волі та бажання самого Позивача та не залежить від сторонніх обставин), вимушеним заходом, направленим виключно на продовження провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Позивач зазначає, що прямими збитками, що зазнав Позивач в результаті ДТП, є його витрати (Позивача) на оренду автобусів згідно Договорів оренди транспортного засобу від 29.05.2020 року та від 04.08.2020 року в розмірі орендної плати, що в загальному становить 362 500,00 грн.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Пріор Девелопмент та вчинив ДТП 26.06.2019 року під час виконання своїх трудових обов`язків. Викладені обставини встановленні вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021 року (справа №930/2762/19).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані до справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За приписами пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою статті 1187 та пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Застосування частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України можливе у випадку:
- завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки;
- керування джерелом підвищеної небезпеки фізичною особою - водієм;
- водій керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків;
- трудовий договір (контракт) укладено із володільцем транспортного засобу;
- володілець транспортного засобу є юридичною особою;
- володілець транспортного засобу є роботодавцем водія цього ж транспортного засобу.
Позивач стверджує, що: ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Пріор Девелопмент та вчинив ДТП 26.06.2019 року під час виконання своїх трудових обов`язків. В підтвердження даних обставин посилається на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021 року (справа № 930/2762/19). Також позивач обґрунтовує позов до ТОВ Пріор Девелопмент посиланням на положення частини 1 статті 1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
З вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021 року у справі № 930/2762/19, на який посилається позивач, вбачається, що позивачу було відмовлено у задоволенні вимоги про отримання відшкодування у розмірі більшому за матеріальний збиток, а саме, стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь позивача матеріальну шкоду (вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди) в розмірі 248 023, 75 грн. В задоволенні вимоги про стягнення з ТОВ «Пріор Девелопмент» 188 686, 46 грн упущеної (втраченої) вигоди відмовлено за недоведеністю.
Позивач стверджує, що внаслідок ДТП втратив можливість виконання маршрутів з перевезення пасажирів за маршрутом смт. Теплик - с. Удич, смт. Теплик - м. Вінниця - с. Комарівка, внаслідок чого було змушено взяти в оренду 2 додаткових транспортних засоби.
При цьому, позивачем не надано відповідних документів, (підтвердження належними бухгалтерськими документами, даними свого річного доходу за шість місяців до ДТП, та після, податкової декларації, тощо) які свідчать про провадження ним цієї діяльності.
В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження використання автомобіля Mersedes-benz 313 CDI д.н. НОМЕР_2 у маршрутних перевезеннях пасажирів, зокрема, не надано інформації про характер таких пасажирських перевезень, договорів з органами місцевого самоврядування про організацію перевезень пасажирів на міжміському/приміському автобусному маршруті, з додатками, діючих станом на 26.06.2019 р., які б підтверджували використання означеного автомобіля на такому маршруті, паспорту автобусного маршруту (у т.ч. схеми та розкладу руху) тощо.
Відповідно вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021 в справі № 930/2762/19 (провадження 1-КП/930/110/21): Позивачем не було надано відповідних документів (підтвердження належними бухгалтерськими документами, даними свого річного доходу за шість місяців до ДТП та після, податкової декларації, тощо), які свідчать про провадження останнім своєї діяльності. Цивільний кодекс України, а саме ст. 22 відносить до збитків упущеної вигоди, під якою розуміє доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Позивач до позовної заяви у даній справі також не надав таких доказів.
Позивач надає договори оренди двох транспортних засобів, які були укладені ним 29.05.2020 та 04.08.2020, тобто, після дорожньо-транспортної пригоди, і обгрунтовує необхідність їх укладення фактом пошкодження та знищення одного автомобіля Mersedes-benz моделі 313 CDI. При цьому стверджує, що витрати на оренду двох автомобілів (автобусів) є прямими збитками позивача.
Суд зазначає, що відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування якої можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою
Позивачем не доведено, що його витрати на оренду двох автобусів згідно договорів оренди транспортного засобу від 29.05.2020 та від 04.08.2020 є збитками. Відсутній також причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_1 (26.06.2019р.) та завданими збитками (витратами на оренду автобусів за договорами оренди від 29.05.2020 р. та від 04.08.2020 р.).
Отже, позивачем не доведено складу правопорушення, що виключає цивільно правову відповідальність відповідача про відшкодування позивачу збитків.
Суд також зазначає, що захист цивільних прав - це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій. Будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначила, що процесуальне законодавство вимагає вказувати у позовній заяві докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог (на підтвердження обставин, якими обґрунтовані ці вимоги). Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Аналогічний висновок, сформований також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії чи - то суб`єкта владних повноважень, чи - то іншого суб`єкта є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних чи приватних правовідносинах. Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим позовом. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.
Судом встановлено, що ТОВ Пріор Девелопмент не перебувало у трудових відносинах з ОСОБА_1 . На момент ДТП, а саме 26.06.2019, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ САВ Логістик. На підтвердження цього в матеріалах справи мітиться копія трудової книги ОСОБА_1 та відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, в якому зазначено період робочого стажу ОСОБА_1 на ТОВ САВ Логістик, а саме, з 23.03.2018 по 13.04.2021. Характеристика на ОСОБА_1 видавалась ТОВ САВ Логістик, про що зазначено у вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021 в справі № 930/2762/19 (провадження 1-КП/930/110/21).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що на момент ДТП (26.06.2019) роботодавцем водія ОСОБА_1 являлося Товариство з обмеженою відповідальністю "САВ Логістик". На підтвердження даного факту в матеріалах справи також міститься копія табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю "САВ Логістик".
Отже, твердження позивача щодо перебування водія ОСОБА_1 з власником ТЗ ТОВ "Пріор Девелопмент" в трудових відносинах, є необгрунтованим, спростованим відповідачем та наданими ним доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 278/1258/16-ц та від 25.11.2020 у справі № 233/1950/19.
Поряд з тим, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Відтак пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Частинами першою, другою статті 48 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.
Заміна неналежного відповідача та залучення співвідповідача відповідно до приписів господарського процесу, можлива лише за клопотанням позивача, тоді як жодних клопотань щодо заміни відповідача чи залучення співвідповідачем іншої особи від позивача протягом розгляду цієї справи не надходило.
З урахування викладених вище висновків суду стосовно відсутності доказів поєднання у відповідачеві ознак, необхідних для покладення відповідальності за відшкодування шкоди, в силу положень частини першої статті 172 Цивільного кодексу України (роботодавець та володілець джерела підвищеної небезпеки), відсутні підстави для задоволення позову.
Судом були досліджені всі документи, що знаходяться у справі та надана їм правова оцінка.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Згідно ч.1,ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.