ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2764/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Джабраїлової В. В.

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 916/2764/25

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019

про визнання трудових відносин припиненими

за участю представників:

від позивача: Павлюк А. М.;

від відповідача: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019 (далі ТОВ ТЕХНО-ТРЕЙД2019, Товариство), в якому просить Господарський суд Одеської області:

- визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019 та ОСОБА_1 , у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019 за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України;

- виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань з розділу Відомості про керівника юридичної особи та про Інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи відомості про ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) як керівника (директора) Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019;

- визнати протиправною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019 щодо невнесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань актуальних даних про кінцевих бенефіціарних власників Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019.

- виключити відомості про ОСОБА_1 (як кінцевого бенефіціарного власника (контролера) Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНОТРЕЙД2019 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019 на користь Позивача понесені ним судові витрати у зв`язку з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на вчинення усіх необхідних дій, передбачених законодавством щодо звільнення з посади директора ТЕХНО-ТРЕЙД2019 за власним бажанням.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

21.07.2025 господарський суд постановив ухвалу, якою прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрив провадження у справі. Справу постановив розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначив на 13.08.2025, із повідомленням учасників справи про підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 13.08.2025 за участі представника позивача, судом постановлено протокольну ухвалу, якою підготовче засідання відкладено на 06.10.2025 об 11:40, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

06.10.2025 у підготовчому засіданні за участі представника позивача, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа, якою закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 03.11.2025 об 11:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

У судовому засіданні 03.11.2025 за участю представника позивача, судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення.

Відповідач як у підготовчі засідання, так і у судове засідання не з`явився, при цьому про судові засідання повідомлявся належним чином, шляхом надіслання ухвали суду про відкриття провадження від 21.07.2025 на юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДР, яка повернута до суду органами поштового зв`язку, із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» та відзиву до суду не надав.

Надалі суд повідомляв відповідача про судові засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, враховуючи, вжиття господарським судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечення відповідачам реалізації права на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, враховуючи строки розгляду справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Стислий виклад позиції позивача

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ ТЕХНО-ТРЕЙД2019, яке оформлено Протоколом №2 від 28 листопада 2022, вирішено, зокрема: розподілити та затвердити частки учасників у статутному капіталі Товариства наступним чином: ОСОБА_2 - частка учасника складає 1000, 00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, що дорівнює 50% голосів; ОСОБА_1 - частка учасника складає 1000, 00 (одна тисяча) гривень 00 копійок що дорівнює 50 % голосів. Частки учасників відповідають співвідношенню номінальної вартості їх часток та статутного капіталу Товариства; призначити на посаду Директора ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» ОСОБА_1 з 29.11.2022 року.

Позивач стверджує, що згідно наказу директора ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» №7/1 від 28.11.2022 приступив до виконання обов`язків на вказаній посаді з 29 листопада 2022 року та перебуває на посаді директора ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» й по теперішній час.

Позивач вказує, що 25.11.2024 шляхом підписання Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД2019» від 25.11.2024 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та на підставі Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» від 25.11.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Руденко Г.О., вийшов зі складу учасників ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019», у зв`язку з чим за ним фактично відсутній статус кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ТРЕЙД2019».

07.04.2025 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені відповідні відомості про вихід позивача зі складу учасників ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД2019».

Тобто, станом на дату звернення з даним позовом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» значаться дві особи: ОСОБА_2 , розмір частки учасника 1000,00 грн. та ОСОБА_3 розмір частки учасника 1000,00 грн.

Надалі 09.04.2025 року з метою припинення трудових відносин та відносин з управління, позивачем склав заяву про звільнення з посади Директора ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД2019», за власним бажанням, на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України та виключення відомостей про позивача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,

Вказану заяву 09.04.2025 року поштовим відправленням за трек-номером 854 позивач направив на адресу Товариства (68600, Одеська обл., Ізмаїльський рн, місто Ізмаїл, вул. Болградська, будинок 1).

Також, із зазначеним поштовим відправленням за трек-номером 854 позивач склав та направив на адресу Товариства заяву від 09.04.2025 , в якій повідомив про вихід з учасників Товариства та просив вчинити дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу в частині виключення відомостей про кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_1 .

Однак, жодних відповідей позивач не отримав, зазначене повідомлення не було вручене під час доставки та повернулося за зворотною адресою, у зв`язку з відсутністю (оповіщеного) одержувача під час доставки.

Надалі у зв`язку з відсутністю жодного реагування від учасників ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» на вищезгадані заяви позивача, останній був вимушений звернутися безпосередньо до таких учасників з повідомленнями про скликання загальних позачергових зборів учасників ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019».

Позивач вказує, що з поштового відправлення за трек-номером №070, надісланого на адресу учасника ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» ОСОБА_3 , вбачається, що зазначене повідомлення не було вручене під час доставки та повернулося за зворотною адресою, у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання 09.06.2025. В свою чергу, як вбачається з поштового відправлення за трек-номером №088, надісланого на адресу учасника ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» ОСОБА_4 , останнім було отримано відповідне повідомлення 28.05.2025 р., однак такий на призначені загальні збори Товариства не з`явився, офіційного належних представників не надіслав, про причини відсутності не повідомив.

На переконання позивача зважаючи на те, що рішення щодо припинення повноважень позивача та його прямого вирішального впливу учасниками Товариства не прийнято, позивач змушений звернутись з даною позовною заявою до суду, для захисту своїх порушених прав, у зв`язку з неможливістю захисту таких у позасудовому порядку.

Обставини справи встановлені судом

12.02.2019 було створено ТОВ ТЕХНО-ТРЕЙД2019, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було вчинено запис № 0069112 від 12.02.2019.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ ТЕХНО-ТРЕЙД2019, яке оформлено Протоколом №2 від 28 листопада 2022, вирішено:

1. Включити до складу учасників ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» ОСОБА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий органом 5119 07.05.2021 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Затвердити результат внесення додаткового вкладу до статутного капіталу Товариства у відповідності до Рішення учасника за № 01/10 від 20.10.2022 р. в загальному розмірі 1000, 00 (одна тисяча) гривень 00 копійок. Коефіцієнт співвідношення суми збільшення до розміру частки учасника в статутному капталі Товариства становить: CTOR 1000:1000=1.

3. За рахунок внесення новим учасником ОСОБА_1 внеску до статутного капіталу Товариства, за рахунок грошових коштів, збільшити розмір статутного капіталу на 1000, 00 (одна тисяча) гривень 00 копійок. Затвердити новий розмір статутного капіталу Товариства в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, що сформований грошовими коштами. Розподілити та затвердити частки учасників у статутному капіталі Товариства наступним чином: ОСОБА_2 - частка учасника складає 1000, 00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, що дорівнює 50% голосів; ОСОБА_1 - частка учасника складає 1000, 00 (одна тисяча) гривень 00 копійок що дорівнює 50 % голосів. Частки учасників відповідають співвідношенню номінальної вартості їх часток та статутного капіталу Товариства.

4. Затвердити статут ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» () в новій редакції.

5. На підставі заяви, звільнити з посади директора Товариства ОСОБА_5 з 28.11.2022 року. Призначити на посаду директора ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» ОСОБА_1 з 29.11.2022 року.

6. Затвердити, здійснити державну реєстрацію нової редакції статуту ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД2019» () та внести відповідні зміни до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до наказу директора ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» №7/1 від 28.11.2022, ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» з 29 листопада 2022.

Згідно з п. 10.1 Статуту ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» (нова редакція), затвердженого протоколом Загальних зборів учасників № 2 ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД2019» від 28.11.2022 органами управління Товариства є: загальні збори Учасників; одноособовий виконавчий орган директор.

Відповідно до п. 10.8 Статуту директор обирається загальними зборами учасників Товариства. Загальні збори Учасників у будь-який час припинити повноваження Директора.

17.10.2024 ОСОБА_1 надіслав на адресу учасника ОСОБА_2 повідомлення №17/10/24 про намір продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019». Пвернення поштового повідомлення спонукало позивача продати частку іншій особі.

25.11.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019», згідно з умовами якого Продавець продає, а Покупець купує частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» (), яка належить Продавцю, у розмірі 50%, що становить 1 000,00 грн.

На виконання умов договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» сторони підписали Акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» від 25.11.2024.

Як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновниками (учасниками) ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

З метою звільнення з посади керівника ОСОБА_1 09.04.2025 склав заяву з проханням звільнити з посади директора ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД 2019» за власним бажанням, на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з виключенням відомостей, як директора Товариства з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач стверджує, що відповідну заяву було надіслано учасникам ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» на адресу Товариства, що підтверджується копією конверта та трекінгом відстеження поштового відправлення з вебсайту Укрпошта.

23.05.2025 позивач склав повідомлення про скликання загальних зборів учасників ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019».

Позивач стверджує, що вказане повідомлення направив на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується квитанціями Укрпошти від 23.05.2025 та трекінгами відстеження поштового відправлення з вебсайту Укрпошта за №070 та № 088.

Натомість збори у встановлену дату, час та місце не відбулися, про що складено Акт про неявку учасників на загальні збори ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» від 01.07.2025 № 1/07/25.

Оскільки позивач не був звільнений у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Висновки суду

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Згідно з ч. 12 ст. 40 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

У постанові від 06.09.2023 р. у справі № 127/27466/20 Велика Палата Верховного Суду виклала позицію про те, що коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою. Позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.

Суд установив, що ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» не укладало з ОСОБА_1 трудового договору (контракту), а отже, між сторонами не виник спір стосовно припинення такого правочину, проте, позивач був наділений повноваженнями на управління товариством на підставі рішення загальних зборів та наказу.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Окрім того, у постанові від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків Верховного Суду про застосування в подібних правовідносинах положень законодавства про працю, зокрема, статті 38 КЗпП України, викладених у постановах від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18, від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18 та від 19.01.2022 у справі № 911/719/21, зокрема, в частині тверджень про те, що відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як і будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні, а також про те, що визначальним при вирішенні справ цієї категорії є не перевірка дотримання керівником юридичної особи порядку скликання загальних зборів учасників товариства, а волевиявлення працівника на звільнення з роботи та дотримання ним процедури звільнення, передбаченої частиною першою статті 38 КЗпП України. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема, через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою зaхиcтy своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

У своїй постанові від 19.01.2022 у справі № 911/719/21 Верховний Суд виснував: 5.14. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 по справі № 758/1861/18).

Згідно зі статутним положенням призначення та звільнення директора товариства будь-якої організаційно-правової форми здійснюється за рішенням учасників (засновників) даного товариства.

За відсутністю засновників товариства можливо скористатися правом на судовий захист, передбачений статтею 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", і звернутися до суду з позовною заявою про звільнення з посади директора.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.02.2020 по справі № 462/5997/17, особливістю звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника, є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону України "Про господарські товариства", відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства.

Отже, директор Товариства користується такими ж правами як і будь-який інший працівник. Разом з тим, особливість звільнення директора із займаної посади полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників Товариства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом; рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом; порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства; учасники товариства, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів, можуть вимагати скликання загальних зборів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад; виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб; виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим ч. 2 ст. 98 цього Кодексу; повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Так, ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», норми якого є спеціальними у відповідних відносинах, визначено, що оскільки відповідач створений у формі товариства з обмеженою відповідальністю, то загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства (ч. 1 ст. 30 вказаного Закону).

В силу п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства. При цьому, ч. 4 такої статті установлено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників статутом товариства також може бути віднесено вирішення інших питань.

Згідно з п. 10.1 Статуту ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 2 ТОВ «ТЕХНОТРЕЙД2019» від 28.11.2022 органами управління Товариства є: загальні збори Учасників; одноособовий виконавчий орган Директор.

Відповідно до п. 10.8 Статуту директор обирається загальними зборами учасників Товариства. Загальні збори учасників у будь-який час припинити повноваження директора.

Як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновниками (учасниками) ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення.

Статутом ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» іншого способу повідомлення учасників товариства не встановлено.

Як визначено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №911/719/21 для належної реалізації права на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власною ініціативою директор товариства має не тільки написати відповідну заяву на підставі статті 38 КЗпП України, подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників, на вирішення яких поставити питання щодо свого звільнення. При цьому, у п. 8.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 зазначено, що до порядку денного має бути включено питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків.

На підтвердження направлення заяви про звільнення учасникам товариства, позивач долучив заяву про звільнення від 09.04.2025, адресовану учасникам ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» на адресу місцезнаходження ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019», копію конверта та відстеження поштового відправлення за № 854 з офіційного веб-сайту Укрпошта.

На підтвердження надсилання повідомлення про скликання загальних позачергових зборів учасників ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач долучив відстеження поштового відправлення за № 070 з офіційного веб-сайту Укрпошта та фіскальний чек від 23.05.2025.

Водночас суд установив відсутність доказів надіслання позивачем учасникам Товариства повідомлення на вимогу ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» про скликання загальних зборів учасників ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019» на 01.07.2025, з включенням до порядку денного питання про звільнення директора товариства ОСОБА_1 .

Із наданих позивачем відстежень поштових відправлень з сайту Укрпошта та фіскального чеку без описів вкладення, неможливо встановити перелік документів надісланих учасникам ТОВ «ТЕХНО-ТРЕЙД2019».

Отже, наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не повідомив належним чином відповідно до ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та статуту Товариство та його учасників про дату, час та місце проведення загальних зборів учасників, про порядок денний загальних зборів учасників товариства, які мали відбутися 01.07.2025, та про право будь-якого учасника товариства внести пропозиції щодо включення питань до порядку денного загальних зборів учасників товариства відповідно до ч. 7 ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Такі норми мають на меті забезпечення конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, передбачених ст. 129 Конституції України та ст.ст.7, 13 ГПК України. Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. (п. 87 Рішення у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року).

Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

При цьому, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 р. у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 р. у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 р. у справі № 925/2301/14.

Тобто, з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Варто враховувати, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу на те, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Водночас статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Також суд враховує необхідність застосування категорій стандартів доказування та зазначає, що саме принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 р. у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 р. у справі № 916/2586/20, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18.

За викладених обставин, наявні у справі докази свідчать про недотримання позивачем вимог закону щодо реалізації власного права на припинення трудових відносин із Товариством.

За таких обставин, господарський суд відмовляє у позові.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХНО-ТРЕЙД2019 про визнання трудових відносин припиненими у справі № 916/2764/25.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6056 грн покласти на ОСОБА_1 .

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 04 листопада 2025 р.

Суддя Т.Г. Деркач