ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025м. ДніпроСправа № 904/4851/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, буд. 18, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 1-А, офіс 702, )

про стягнення 32 400 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» про стягнення 32 400 гривень.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» не виконало умови договору № 178/25 від 03.04.2025 на перевезення вантажів автомобільним транспортом та транспортно-експедиторське обслуговування щодо оплати наданої послуги на підставі акта № РР-0405/001 від 05.04.25 здачі приймання виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/4851/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Положення), особам, які зареєстрували Електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ЄСІТС), суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з абз. 1 п. 24 Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Відповідно до п. 42 Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.

В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Судом з`ясовано, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2025 про відкриття провадження у справі № 904/4851/25 надіслана до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «ДніпроАгро», що підтверджується довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа (а.с.27), згідно з якою вказана ухвала суду доставлена до електронного кабінету відповідача 02.09.2025 о 22:16 год.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «ДніпроАгро» повідомлено про розгляд справи належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2025 про відкриття провадження у справі № 904/4851/25, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» не надходило, поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з абз. 1 ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» не скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву, тому господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позовну заяву, так і доказів, у разі їх наявності, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» не зробило, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідач суду також не повідомив.

З огляду на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, беручи до уваги принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, у межах наданих йому повноважень, створив належні умови учасникам судового процесу для реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.

Ураховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» не скористалось наданим законом правом на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є обставини укладення договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом та транспортно-експедиторське обслуговування, строк дії договору, умови надання послуг, порядок розрахунків, наявність/відсутність заборгованості за надану послугу.

03 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» (далі виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» (далі замовник) укладено договір № 178/25 на перевезення вантажів автомобільним транспортом та транспортно-експедиторське обслуговування (а.с. 9-12, далі Договір).

На підставі пункту 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання здійснити за рахунок замовника перевезення вантажів замовника по території України та/або організувати за рахунок замовника транспортно-експедиторське обслуговування вантажів замовника по території України.

Під транспортно-експедиторськими послугами згідно з п. 1.1 даного Договору маються на увазі, але не обмежуються ними:

а) організація перевезень вантажів різними видами транспорту;

б) забезпечення оптимального транспортного обслуговування;

в) організація робіт, пов`язаних з прийомом, складуванням, збереженням та перевезенням вантажів;

г) забезпечення збереження вантажів під час їх перевезення і зберігання;

д) оформлення товарно-транспортної документації;

е) надання додаткових і супутніх транспортно-експедиторських послуг, передбачених даним Договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору умови перевезення, вид вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, а також інші умови, пов`язані з виконанням даного Договору, вказуються в заявках на перевезення вантажу, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 1.3 Договору перевезення здійснюється на підставі письмової заявки замовника, у якій повинна бути вказана наступна інформація:

а) найменування вантажу;

б) вага;

в) кількість місць (палет);

г) вартість вантажу згідно рахунку-фактури або накладної;

д) дата завантаження;

е) реквізити завантаження (адреса завантаження, контактні особи, телефонні та факсові номери, електронні адреси за їх наявності);

є) реквізити розвантаження (адреса розвантаження, контактні особи, телефонні та факсові номери, електронні адреси за їх наявності);

ж) орієнтовна дата доставки;

з) помітка, у разі потреби, про АДР, клас АДР;

и) узгоджена ставка за перевезення та інші послуги, якщо вони є;

ї) додаткові умови (за наявності).

Відповідно до підпункту 2.1.7 пункту 2.1 Договору виконавець зобов`язаний надати замовнику за фактом виконання послуг оригінал рахунка на сплату вартості цих послуг, оригінал акта виконаних робіт, оригінал товарно-транспортної накладної з позначкою вантажоодержувача про одержання вантажу та оригінал картки простою автомобіля, якщо такий мав місце.

На підставі підпунктів 2.3.1, 2.3.4 пункту 2.4 Договору замовник зобов`язаний:

- Своєчасно, за 48 годин до початку планованого перевезення, надавати виконавцю заявки на перевезення у письмовій формі.

Надавати виконавцю всю інформацію про характер і властивості вантажу, а саме заявку на перевезення згідно п. 1.3, в якій повинна бути вказана вся необхідна інформація, а також забезпечити наявність всіх супровідних документів на вантаж. Документи по відправці, які не мають всіх необхідних даних та додатків, що забезпечують можливість оформлення і підготовку вантажу до відправки/прийому, а також можливість оформлення провізних і розрахункових документів, вважаються не врученими, про що виконавець протягом одного робочого дня сповіщає замовника.

- Своєчасно оплачувати послуги виконавця.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору вартість послуг за даним Договором вказується в національній валюті гривні.

Вартість послуг виконавця, що надаються, вказується в заявці на перевезення.

Згідно з пунктом 3.3 Договору розрахунки за даним Договором здійснюються шляхом перераховування на розрахунковий рахунок виконавця грошових коштів відповідно до виставлених виконавцем рахунків та актів виконаних робіт. Якщо протягом 5 (п`яти) календарних днів, з моменту отримання акта, замовник не надасть мотивовану відмову від його підписання, акт виконаних робіт вважається підписаним та не підлягає оскарженню, а послуги вважаються наданими виконавцем належним чином та в повному обсязі і прийнятими замовником без зауважень.

Згідно з пунктом 3.4 Договору рахунки виконавця передаються замовнику за допомогою поштового (або кур`єрського) зв`язку.

Відповідно до пункту 3.5 Договору всі рахунки виконавця замовник зобов`язаний сплатити в 3-денний термін з дня виставлення рахунка, якщо інше не узгоджено сторонами в заявці.

Виконавець залишає за собою право зупинити надання послуг в разі порушення строків оплати наданих послуг.

Згідно з пунктом 4.1 Договору Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє до 31 грудня 2029 року.

На підставі пункту 5.1 Договору сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором відповідно до його умов, а у випадках, неврегульованих цим Договором чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 7.4 Договору, в разі недосягнення сторонами згоди, сторона, інтереси якої порушено, повинна звернутися до іншої сторони з письмовою претензією. Сторони домовилися, що у разі перевезення вантажів замовника виконавцем встановлюється строк, протягом якого замовник може звернутися до виконавця з письмовою претензією з вимогою відшкодування заподіяної шкоди, що випливає з такого перевезення, тривалістю у 1 (один) рік.

Відповідно до пункту 7.5 Договору сторона, що отримала претензію, зобов`язана розглянути її та відповісти по суті претензії (підтвердити згоду на повне або часткове задоволення чи повідомити про повну або часткову відмову в задоволенні) протягом строків, закріплених чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 7.6 Договору усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути з цього Договору чи у зв`язку з ним і які не були врегульовані шляхом переговорів або в претензійному порядку, підлягають вирішенню в господарському суді відповідно до чинного законодавства України.

Відповідач звернувся до позивача із заявкою № 91201 від 04.04.25 на організацію перевезення вантажу за Договором (а.с. 15), якою доручив організувати перевезення згідно нижченаведених деталей:

Маршрут перевезення: Обухів, Київська область, Україна (UKR) Старовишневецьке, Дніпропетровська область, Україна (UKR).

Вимоги до транспортування: ROAD, REF, FTL, ADR, 20 т, заднє завантаження.

Найменування вантажу: 33Р.

Кількість одиниць: 31 пал.

Вага: 22 т.

Вартість вантажу: 7 050 000 грн з ПДВ.

Індикативна дата завантаження: 04.04.25.

Місце завантаження: 08702, м. Обухів, Київська область, Україна, вул. Промислова, 20/2.

Вантажовідправник: ТОВ «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро».

Індикативна дата доставки: 05.04.25.

Адреса вивантаження: с. Старовишневецьке, Дніпропетровська область, Україна, вул.Квітнева, 15.

Вантажоотримувач: ДніпроАгро Агропромислова Компанія ТОВ.

Вартість фрахту: 32 400 грн з ПДВ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» зазначає, що відповідач отримав вантаж, оскільки вантажоодержувач підписав товарно-транспортну накладну № 76242/01 від 04.04.2025 (а.с. 16).

Позивач оформив акт № РР-0405/001 від 05.04.25 здачі приймання виконаних робіт (а.с.14), відповідно до якого виконавцем здійснено перевезення вантажу по Україні, маршрут: Обухів, Київська область, Україна Старовишневецьке, Дніпропетровська область, Україна, загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ: 27 000 (двадцять сім тисяч гривень 00 копійок), ПДВ 20%: 5 400 (п`ять тисяч чотириста гривень 00 копійок), загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ: 32 400 (тридцять дві тисячі чотириста гривень 00 копійок). Сторони взаємних претензій не мають.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» рахунок № РР-0405/001 від 05 квітня 2025 р. (а.с. 13) за замовлення за Договором за послугу з перевезення вантажу по Україні, маршрут: Обухів, Київська область, Україна Старовишневецьке, Дніпропетровська область, Україна, загальною вартістю 32 400 грн (із ПДВ).

Акт № РР-0405/001 від 05.04.25 здачі приймання виконаних робіт та рахунок № РР-0405/001 від 05 квітня 2025 р. направлені позивачем засобами поштового зв`язку та 21.04.2025 отримані представницею відповідача, що підтверджується експрес-накладною «Нової Пошти» №3616 (а.с. 17).

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» засобами поштового зв`язку надіслало на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» претензію № 0707/03 від 07.07.2025 на суму 32 400 грн (а.с. 7-8), у якій вимагало сплатити заборгованість за наданими та неоплаченими послугами в сумі 32 400 грн з ПДВ протягом строку, передбаченого чинним законодавством України для розгляду претензії. Позивач указав, що у разі непогашення заборгованості буде вимушений стягнути зазначену заборгованість у примусовому порядку шляхом звернення до господарського суду. Указана претензія повернулась з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» (поштове відправлення № 693, а.с. 18).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» стверджує, що у визначений сторонами строк замовник послугу виконавця не оплатив, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до господарського суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі укладеного договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом та транспортно-експедиторське обслуговування.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначає Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.

Згідно з ч.ч. 1-3, 11-13 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору транспортного експедирування, серед іншого, є:

відомості про сторони договору:

для юридичних осіб резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України;

вид послуги експедитора;

вид та найменування вантажу;

права, обов`язки сторін;

відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили;

розмір плати експедитору;

порядок розрахунків;

пункти відправлення та призначення вантажу;

порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта;

строк (термін) виконання договору;

а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути:

авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);

міжнародна автомобільна накладна (CMR);

накладна СМГС (накладна УМВС);

коносамент (Bill of Lading);

накладна ЦІМ (CIM);

вантажна відомість (Cargo Manifest);

інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов`язки клієнта.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» докази оплати наданої послуги не надало, позовну заяву не спростувало.

Ураховуючи відсутність доказів оплати наданої послуги та заперечень відповідача, докази, надані позивачем на підтвердження заборгованості в сумі 32 400 грн є більш вірогідними, тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» про стягнення 32 400 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова Компанія «ДніпроАгро» (49005, Дніпропетровська область, м.Дніпро, просп.Дмитра Яворницького, буд.1-А, офіс 702, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренус Фрайт Логістикс» (08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, буд. 18, ) 32 400 грн (тридцять дві тисячі чотириста гривень 00 копійок) та судовий збір у сумі 3 028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 10.11.2025.

Суддя В.О. Дичко