ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

03 листопада 2025 року Справа № 21/188-08

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Пугачові Д.І.

розглянувши заяву Державного підприємства "Завод імені В. О. Малишева" (вх. № 24793 від 24.10.2025) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, подану у справі

за позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України, м. Київ в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Державного підприємства "Завод імені В. О. Малишева"
про стягнення 245245,97 грн.

за участю представників сторін:

прокурор - Мурадли Н. І. огли (наказ № 611к від 15.08.2025);

стягувача - не з`явився;

боржника - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.10.2008 (суддя: Пелипенко Н.М.) позов задоволено частково та стягнуто з ДП "Завод імені В.О.Малишева" (далі - боржник) на користь Міністерства оборони України (далі - стягувач) 215253,37 грн основного боргу, 11408,43 грн інфляційних втрат та 2187,82 грн 3% річних.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Харківської області видано наказ від 21.10.2008 по справі № 21/188-08.

Державне підприємство "Завод імені В. О. Малишева" звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 24793 від 24.10.2025), в якій просить суд визнати наказ Господарського суду Харківської області від 21.10.2008 у справі № 45/330-07 про стягнення з Державного підприємства "Завод імені В. О. Малишева" на користь Міністерства оборони України 215253,37 грн основного боргу, 11408,43 грн інфляційних втрат та 2187,82 грн 3% річних таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви боржник посилається на те, що в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Завод імені В. О. Малишева" ним виконані вимоги ухвали Господарського суду Харківської області від 18.01.2013 у справі № 5023/10655/11 та погашено вимоги стягувача за рішенням Господарського суду Харківської області від 06.10.2008 у даній справі.

На підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, а саме: звільнення судді з посади, призначено повторний автоматизований розподіл розгляду справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 для розгляду даної справи визначено суддю Байбака О. І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.10.2025 зазначену заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 03.11.2025.

На судове засідання 03.11.2025 прибув прокурор, який повідомив суд про те, що покладається у вирішенні питання на розсуд суду.

Стягувач та боржник у судове засідання 03.11.2025 своїх уповноважених представників не направили.

Боржник у клопотанні (вх. № 25378 від 03.11.2025) просить суд здійснити розгляд поданої ним заяви без участі свого представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ГПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності представників стягувача та боржника, за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши заяву боржника (вх. № 24793 від 24.10.2025), суд зазначає таке.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 910/9026/13 від 12.10.2018, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Відповідно до ст. 160 ГПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому ст. 328, 331 цього Кодексу.

На підставі ст. 338 ГПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18, 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми.

Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям: належності, допустимості, достовірності, вірогідності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

За положеннями ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому докази, які подаються до суду, повинні бути належними, тобто стосуватися предмета доказування, інакше суд не бере їх до розгляду згідно з частиною першою статті 76 ГПК України.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторона, яка подає доказ на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, здійснює це саме таким чином, щоб поданий нею доказ був належним, тобто вказує, для доведення яких саме належних до предмету доказування обставин сторона подає цей доказ, або стверджує про обставини і посилається при цьому на доказ існування цих обставин (постанова КГС ВС від 15.11.2019 у справі № 909/887/18).

Як свідчать матеріали заяви, 16.09.2025 платіжним інструкціями № 14467, 14468, 14481, 14482 (а. с. 26-27) Державним підприємством "Завод імені В.О Малишева" на рахунок Міністерства оборони України здійснено оплату заборгованості, в т.ч. згідно з рішенням Господарського суду Харківської області від 06.10.2008 у справі № 21/188-08 у загальній сумі 228849,62 грн.

Суд зазначає про те, що підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11).

Сутність процедури визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документу або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність дослідження питань щодо наявності чи відсутності обов`язку виконання судового рішення.

Враховуючи надані докази, на час розгляду даної заяви, боржником повністю виконано свої зобов`язання перед стягувачем на виконання рішення Господарського суду Харківської області по справі № 21/188-08.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та ні стягувачем ні прокурором суду не надані.

Отже на даний час наявні підстави, передбачені ч. 2 ст. 328 ГПК України, для визнання виконавчого документа у справі № 21/188-08 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з добровільним виконанням боржником своїх обов`язків.

Враховуючи викладене, заява Державного підприємства "Завод імені В.О Малишева" (вх. № 24793 від 24.10.2025) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 232-236, 328 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Державного підприємства "Завод імені В. О. Малишева" (вх. № 24793 від 24.10.2025) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Харківської області від 21.10.2008 у справі № 21/188-08 про стягнення з Державного підприємства "Завод імені В. О. Малишева" на користь Міністерства оборони України 215253,37 грн основного боргу, 11408,43 грн інфляційних втрат та 2187,82 грн 3% річних.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в строки та порядку, передбаченому ст. ст. 254-257 ГПК України з урахуванням вимог п. 4 Прикінцевих положень ГПК України та п. 17.5 перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.