ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1289/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Поліщук Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року, суддя першої інстанції Смелянець Г.Є., повний текст складено та підписано 29.05.2025 року

у справі № 916/1289/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ

до відповідача: Антонівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 18 Херсонської міської ради, м. Херсон

про стягнення 51 705 грн 86 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Антонівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 18 Херсонської міської ради 51 705 грн 76 коп., з яких: основний борг у розмірі 15 312 грн 45 коп., пеня у розмірі 18 220 грн 46 коп., 3% річних у розмірі 2 980 грн 80 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 192 грн 15 коп., а також стягнення суми судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №20-1146/21-БО-Т постачання природного газу від 16.11.2021 щодо повної та своєчасної оплати поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29 травня 2025 року у справі №916/1289/25 (суддя Смелянець Г.Є.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м.Київ задоволено частково; стягнуто з Антонівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 18 Херсонської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ, основний борг у розмірі 15 312 грн 45 коп., пеню у розмірі 1 822 грн 05 коп., 3% річних у розмірі 2 980 грн 80 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 192 грн 15 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем у справі належними та допустимими доказами підтверджено наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат, пені у повному обсязі.

При цьому, суд першої інстанції, з огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги майновий стан сторін, надмірний розмір заявленої до стягнення з відповідача пені у порівнянні з відсутністю підтверджених доказами збитків позивача у спірних правовідносинах та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та реалізації права суду щодо зменшення розміру пені на 90% до 1822 грн. 05 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, м. Київ з рішенням суду першої інстанції в частині зменшенням судом розміру пені до 1 822 грн 05 коп. не погодилась, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25 в цій частині скасувати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, враховуючи умови договору, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 18 220 грн 46 коп. обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, за твердженням скаржника, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. Проте, під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Скаржник наголошує, що, зменшуючи розмір пені на 90%, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

Також, скаржник наголошує, що зменшення розміру пені на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися, як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2025 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25 до свого провадження колегією суддів у новому складі; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму на 01 січня відповідного року (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/1289/25 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 51 705 грн. 86 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25 не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

16.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (постачальник) та Антонівською загальноосвітньою школою І - ІІІ ступенів № 18 Херсонської міської ради (споживач) укладено договір №20-1046/21-БО-Т постачання природного газу, згідно з яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01.1.2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 45 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2021 0; листопад 2021 7,0; грудень 2021 6,0; січень 2022 7,0; лютий 2022 6,0; березень 2022 - 6,0; квітень 2022 - жовтень 2022 0; листопад 2022 7,0; грудень 2022 6,0 тис. куб. метрів.

Згідно з п.3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.5.2 договору на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника.

Згідно з п.3.5.3 договору споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

Відповідно до п.3.5.4 договору у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору.

Згідно з п.5.1 договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Відповідно до п.5.3 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період, та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові період.

Згідно з п.7.2 договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.13.1 договору даний договір набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору. Цей договір може бути підписаний також електронними цифровими підписами (ЕЦП) уповноважених представників сторін з урахуванням вимог чинного законодавства.

29.04.2022 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 16.11.2021 №20-1046/21-БО-Т, в якій сторони дійшли згоди викласти п.2.1 договору в новій редакції: «Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (включно), в кількості 45 тис. куб. метрів (сорок п`ять тисяч куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі також - розрахункові періоди) (тис. куб. м.): жовтень 2021 0; листопад 2021 1,80189; грудень 2021 6,925; січень 2022 7,314; лютий 2022 3,025; березень 2022 - 0; квітень 2022 1,128; травень 2022 вересень 2022 0; жовтень 2022 6,0; листопад 2022 7,0; грудень 2022 11,80611 тис. куб. метрів.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача у період листопад 2021 лютий 2022 та квітень 2022 природний газ загальним обсягом 2,43108 тис. куб. м. на загальну суму 334 272,74 грн., що підтверджується даними Інформаційної платформи Оператора ГТС та наявними в матеріалах справи актами приймання передачі природного газу: від 30.11.2021 на суму 29 828,47 грн., від 31.12.2021 на суму 114 636,42 грн., від 31.01.2022 на суму 121 075,92 грн., від 28.02.2022 на суму 50 075,83 грн., від 30.04.2022 на суму 18 656,10 грн.

Відповідач поставлений позивачем природний газ оплатив частково на суму 318 960,29 грн.

Інших належних та допустимих письмових доказів матеріали господарської справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують підстави для стягнення з Антонівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 18 Херсонської міської ради, м. Херсон на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ грошових коштів у загальному розмірі 51 705 грн 86 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки у даному разі рішення суду першої інстанції апелянтом оскаржується лише в частині відмови у задоволенні місцевим господарським судом позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ про стягнення з Антонівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 18 Херсонської міської ради, м. Херсон на його користь пені у розмірі 18 220 грн. 46 коп., обставини щодо розгляду судом позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ до Антонівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 18 Херсонської міської ради, м. Херсон про стягнення основного боргу у розмірі 15 312 грн 45 коп., 3% річних у розмірі 2 980 грн 80 коп. та інфляційних втрат у розмірі 15 192 грн 15 коп., в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в апеляційному порядку не переглядаються.

Переглядаючи частково оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті в межах вимог апеляційної скарги, судова колегія зазначає про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України (яка була чинною на період виникнення спору у даній справі) у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України (яка була чинною на період виникнення спору у даній справі) щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Разом з тим, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі №є923/536/18, від 10.04.2019 у справі №є905/1005/18, від 06.09.2019 у справі №є914/2252/18, від 14.07.2021 у справі №є916/878/20).

Поняття "значно" та "надмірно", які використовуються статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України (яка була чинною на період виникнення спору у даній справі) є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі №є925/74/19, від 02.06.2021 у справі №є5023/10655/11 (922/2455/20).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який і може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, в порушення умов договору про постачання природного газу №20-1046/21-БО-Т від 16.11.2021 було допущено порушення щодо повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ у розмірі 15 312 грн 45 коп. Також, суд першої інстанції вказав, що розміри заявлених до стягнення з відповідача пені у розмірі 18 220 грн 46 коп., 3% річних у розмірі 2 980 грн 80 коп., та інфляційні втрати у розмірі 15 192 грн 15 коп., є арифметично правильними та обґрунтованими.

При цьому, суд першої інстанції, з огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги майновий стан сторін, надмірний розмір заявленої до стягнення з відповідача пені у порівнянні з відсутністю підтверджених доказами збитків позивача у спірних правовідносинах та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та реалізації права суду щодо зменшення розміру пені на 90% до 1822 грн. 05 коп.

Скаржник стверджує, що матеріали даної справи не містять будь-яких доказів, на підставі яких судом першої інстанції було зменшено заявлену до стягнення неустойку, а отже, висновки, які містяться в рішенні суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи.

Судова колегія зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якому відповідач, зокрема, звертав увагу суду на те, що відбулася затримка об`єктивних технічних обмежень бюджетного документообігу, які унеможливлювали реєстрацію Акту приймання-передачі спожитого газу від 31.12.2021 за минулий бюджетний період в органі Казначейства, що і призвело до появи заборгованості відповідача.

Врахувавши обставини у даній справі, взявши до уваги характер спірних правовідносин, наслідки порушення зобов`язання, доводи відповідача щодо фінансового стану, а також те, що позивачем, окрім стягнення з відповідача пені, заявлено також до стягнення інфляційні втрати та 3% річних, які в сумі перевищують основний борг, та разом із заявленою до стягнення пенею більш ніж в 2,3 рази перевищують суму основного боргу, відсутність доказів понесення позивачем додаткових збитків у зв`язку із простроченням відповідача, відповідач є загальноосвітньою школою, яка в умовах воєнного стану забезпечує реалізацію прав громадян на здобуття повної загальної середньої освіти та здійснює навчально-виховних процес за денною формою навчання беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності, як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення компенсаційного, а не карального характеру, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, господарський суд з урахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду дійшов вірного висновку, що у даному випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положень статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України (яка була чинною на момент винесення судового рішення) та зменшення розміру пені на 90%.

При цьому, судова колегія відхиляє твердження скаржника про те, що зменшення розміру неустойки фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру неустойки не є звільненням боржника від відповідальності, оскільки зі змісту статті 219 Господарського кодексу України (яка була чинною на момент винесення оскаржуваного судового рішення) і якою було унормовано межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, а не звільненням його від відповідальності.

Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду акцентує увагу скаржника на тому, що зменшення розміру штрафних санкцій до певного розміру є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке зменшення обгрунтовується, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції. Зокрема, належними засобами доказування скаржником не доведено суду його тверджень про те, що договір про постачання природного газу вимагає суворого дотримання умов і виключення дискреційних повноважень судів щодо зменшення штрафних санкцій а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.

В той же час, висновки Господарського суду Одеської області, викладені у рішенні від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25, є правомірними та такими, що зміни або скасування не потребують.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, а зводяться лише до незгоди позивача з таким рішенням без належного обґрунтування для цього відповідних підстав. При цьому протилежного ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції скаржником не доведено.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що всі істотні обставини справи судом першої інстанції встановлені вірно, з огляду на що рішення суду першої інстанції скасування або зміни не потребує.

Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 року у справі №916/1289/25 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

Л.В. Поліщук