ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1058/25
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У. І., секретар судового засідання Клапків Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Надвірнянської міської ради, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 29, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78405

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гаврилюк Олександра Івановича, АДРЕСА_1

про: стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 176 538, 31 грн

за участі представників:

від позивача - Дем"янчук Я.Б.,

від відповідача - Семків М.Н.

встановив:

Надвірнянська міська рада звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гаврилюк Олександра Івановича про стягнення 176 538,31 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 19.12.2024 по 22.08.2025.

Ухвалою суду від 01.09.2025 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Ухвалу суду сторони отримали у встановленому законом порядку.

Відповідач подав до суду відзив на позов (вх. 15106/25 від 17.09.2025, вх. 15264/25 від 19.09.2025) .

Надвірнянська міська рада подала до суду відповідь на відзив (вх.15563/25 від 24.09.2025, № 16447/25 від 08.10.2025).

27.10.2025 від відповідача надійшло додаткове пояснення до відзиву (вх.17511/25 від 27.10.2025).

27.10.2025 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. 17552/25 від 27.10.2025).

28.10.2025 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.17555/25 від 28.10.2025) .

03.11.2025 від Надвірнянської міської ради надійшла відповідь на відзив (вх. 17967/25 від 03.11.2025).

04.11.2025 від відповідача надійшли письмові заперечення ( вх. 18013/25 від 04.11.2025).

Ухвалою від 08.10.2025 суд постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначити на 21.10.2025. У судовому засіданні 21.10.2025 суд оголосив перерву до 28.10.2025.

28.10.2025 суд відклав розгляд справи на 04.11.2025.

У судовому засіданні 04.11.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач як власник і користувач нерухомого майна, що знаходиться на вул. Майданська 6а, в м. Надвірна, в період з 19.12.2024 по 22.08.2025 користувався земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :08:001:0055 без укладеного договору оренди та не здійснив плати за її користування, що стало наслідком безпідставного збереження у себе коштів, які повинні бути сплачені за фактичне користування земельною ділянкою. Згідно розрахунку позивача (розрахунок суми додано до позовної заяви) за вказаний період відповідач безпідставно зберіг кошти за користування земельною ділянкою в сумі 176 538 грн 31 коп., яка розрахована виходячи з нормативно-грошової оцінки згідно з рішення Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області №2542-39/2024 від 19.12.2024 та Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 15.08.2025 (станом на 17.01.2025 становить 2 173 982 грн 04 коп.), які міститься в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що право власності на нерухоме майно будівлі пилорами по вул. Майданська, 6а у м. Надвірна Івано-Франківської області (реєстраційний номер майна 5321143), розміщені на земельній ділянці площею 0,6335 га із кадастровим номером :08:001:0055 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстроване за Гаврилюк Олександром Івановичем, РНОКПП НОМЕР_1 . Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. Також зазначає що саме відповідач користується земельною ділянкою для здійснення своєї підприємницької діяльності, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 21.08.2025.

Позов обґрунтований ст. 1212-1214 ЦК України та ст.206 Земельного Кодексу України.

Позиція відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те що рішенням Надвірнянського районного суду від 12.05.2015 у справі № 348/617/15-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на будівлі в АДРЕСА_2 , загальною площею 83,00 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 09.07.2019 головним державним виконавцем Надвірнянського відділу виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Михайлюком В.Д. в порядку примусового виконання рішення суду, було складено акт про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних електронних торгах, а саме: будівлі пилорами за адресою: АДРЕСА_2 . В акті зазначено, що акт є підставою для видачі нотаріусом покупцеві Каралашу В.П. свідоцтва про придбання нерухомого майна. Також 09.07.2019 державним виконавцем складено акт приймання передачі цього майна, реалізованого на прилюдних торгах.

Представник відповідача зазначає, що з 09.07.2019 відповідач Гаврилюк О.І. перестав бути власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду від 03.10.2024 у справі № 348/1820/24 за Каралаш О.І. визнано право власності на будівлю пилорами (літ. А, Б, В) загальною площеню 241,7 кв.м. в АДРЕСА_2 після смерті сина ОСОБА_2 .

Представник зазначив, що оскільки відповідач не є власником майна з 09.07.2019, тому у відповідача не було підстав укладати договір оренди в грудні 2024 року, та, відповідно відсутні підстави для стягнення безпідставно збережених коштів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №407631712 від 11.12.2024 за ОСОБА_1 зареєстроване право приватної власності на майно за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 5321143, тип майна: будівлі пилорами, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №172 від 16.04.2004, Прикарпатська універсальна товарна біржа). Ідентична інформація міститься в інформаційній довідці № 444461295 від 22.09.2025

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності від 05.05.2004 підставою виникнення у Гаврилюка О.І. права власності на будівлі пилорами в АДРЕСА_2 є договір купівлі-продажу № 172 від 16.04.2004, Прикарпатська універсальна товарна біржа; реєстраційний номер майна: 5321143

05.12.2019 Надвірнянська міська рада та ФОП Гаврилюк уклали договір № 13-12/19 оренди земельної ділянки площею 0,6335 га, для обслуговування будівель пилорами, яка знаходиться на вул. Майданська, 6 а в м. Надвірна, строком на 5 років, до 05.12.2024. Договір підписаний сторонами.

Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.08.2025 №НВ-025, 29.08.2019 проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 0.6335 га з кадастровим номером :08:001:0055, яка знаходиться за адресою: вул. Майданська буд. 6а, м. Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область. Цільове призначення земельної ділянки: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Земельна ділянка належить до комунальної форми власності, власником є Надвірнянська міська рада, орендарем Гаврилюк О.І; дата державної реєстрації речового права 22.01.2020. Ідентична інформація міститься в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 444462117 від 22.09.2025.

Відповідно до рішення Надвірнянської міської ради №2542-39/2024 від 19.12.2024, вирішено припинити, у зв`язку із закінченням строку, договір оренди №13-12/19 від 05.12.2019, укладений між Надвірнянською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Гаврилюком О. І. щодо користування земельною ділянкою (кадастровий номер :08:001:0055) площею 0,6335 в межах населеного пункту АДРЕСА_2 для обслуговування будівель пилорами та укласти з 19.12.2024 новий договір оренди земельної ділянки площею 0,6335 в межах населеного пункту м. Надвірна, вул. Майданська буд. 6а, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦПЗ - 11.02), кадастровий номер :08:001:0055 між Надвірнянською міською радою та ФОП Гаврилюком О. І. терміном 5 років; відповідно до Положення про встановлення орендної плати за землю на території Надвірнянської міської територіальної громади, яке затверджене рішенням №357-9/2021 з внесеними змінами встановити з 19.12.2024 ФОП Гаврилюку О. І. річну орендну плату за вищевказану земельну ділянку площею 0,6335, що становить 12% від нормативно - грошової оцінки землі; зобов`язано ФОП Гаврилюка О. І. в місячний термін оформити договір оренди землі та провести державну реєстрацію права оренди зазначеної земельної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства, у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки надати копію Договору до органу доходів і зборів за місцем знаходженням земельної ділянки.

На підтвердження розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивач долучив до позовної заяви копії: Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 15.08.2025, за яким нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 17.01.2025 (дата проведення нормативної грошової оцінки) складає 2 173 982 грн 04 коп.; рішення Надвірнянської міської ради Івано - Франківської області №2542-39/2024 від 19.12.2024, згідно якого орендна плата встановлюється у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З метою досудового врегулювання спору, 06.03.2025 позивачем на адресу відповідача направлено лист №117/04-22/09 цінною кореспонденцією з описом вкладення з проханням підписати Договір оренди землі №76-12/2024 від 19.12.2024 та другий примірник договору надіслати/надати орендодавцю - Надвірнянській міській раді. Відповідач отримав вказаний лист 07.03.2025, докази отримання долучені до матеріалів справи. Проте, надісланий позивачем вищевказаний лист залишений без відповіді та задоволення.

21.08.2025 комісією, створеною за розпорядженням міського голови №144-р від 15.08.2025 проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0055, по АДРЕСА_2 на предмет її фактичного використання.

За результатами проведеного обстеження земельної ділянки складений акт обстеження від 21.08.2025, яким встановлено, що на земельній ділянці розташовані будівлі пилорами, які знаходяться у власності Гаврилюка О. І. на підставі договору купівлі - продажу №172 від 16.04.2004, Прикарпатська універсальна товарна біржа, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав (реєстраційний номер майна 5321143). Під час обстеження з фотофіксацією констатовано фактичне використання земельної ділянки комунальної власності.

Позивач здійснив розрахунок безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю ФОП Гаврилюком О. І. за період з 19.12.2024 до 22.08.2025, згідно з яким сума безпідставно збережених коштів становить 176 538 грн 31 коп. (розрахунок додано до позовної заяви). Розрахунок орендної плати позивач здійснив в розмірі 12 відсотки від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

Інститут безпідставно збереженого майна регулюється главою 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Ч. 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).

Отже, право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають в державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у межах цієї справи № 629/4628/16-ц.

Відповідно до п. е ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених ч. 6 цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається (ч. 4 ст. 120 ЗК України).

У відзиві представник відповідача зазначає, що з моменту реалізації нерухомого майна відповідач втратив правовий зв"язок зі земельною ділянкою. На підтвердження надав суду: Договір іпотеки від 21.11.2007, укладений підприємцем Гаврилюком О.І. та ЗАТ КБ "ПриватБанк" з метою забезпечення належного виконання ФОП Гаврилюком О.І. зобов"язання за кредитним договором № 71КН від 20.11.2007, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_1 , передав в іпотеку належне йому на праві власності нежиле приміщення в м.Надвірна по вул.Майданська ,6а, загальною площею 83,00 кв.м.; рішення Надвірнянського районного суду від 12.05.2015 у справі № 348/617/15-ц, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на будівлі в м.Надвірна по вул.Майданська, 6а, загальною площею 83,00 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №71КН від 20.11.2007.

Нерухоме майно (будівлі пилорами загальною площею 241,7 кв.м) в м. Надвірна по вул. Майданська, 6 а, було продано 26.04.2019 року на публічних електронних торгах з реалізації арештованого в межах виконавчого провадження № 54377460, які були проведені Державним підприємством «СЕТАМ».

Об"єктом торгів були будівлі пилорами загальною площею 241,7 кв.м, розташовані за адресою: вул. Майданського, буд. № 6-А, м. Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, які складаються з :

- адміністративний корпус (літера А), цегляна будівля, загальною площею 82,3 кв.м; є електрика, опалення пічне;

- пилорама (літера Б), матеріал стін - шлакоблоки, загальною площею 146,9 кв.м; є електрика;

- навіс (літера В), загальною площею 12,5 кв.м.

Розділом VII Закону України «Про виконавче провадження» передбачено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника під час примусового виконання судових рішень. Так, частинами першою, другою, п`ятою статті 48 визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, законодавцем надано право виконавцю звертати стягнення за виконавчими документами як на кошти й інші цінності боржника (рухоме майно), так і на належне боржнику майно, у тому числі нерухоме майно, у разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Згідно із частиною першою статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 Цивільного кодексу України).

Згідно із пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна).

09.07.2019 Головним державним виконавцем Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Михайлюком В.Д. складено акт про реалізацію предмета іпотеки , а саме - будівлі пилорами загальною площею 241,7 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , зазначено переможця електронних торгів - ОСОБА_2 .

09.07.2019 головний державний виконавець Михайлюк В.Д., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали акт приймання-передавання майна реалізованого на прилюдних торгах.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018, справа № 910/856/17, виснувала, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Під час розгляду справи №348/1820/24 провадження № 2/348/897/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області встановлено, що в ході виконання виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-804/09, виданого Надвірнянським районним судом про погашення заборгованості за кредитним договором іпотеки № 5032, укладеним 21.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - будівлю пилорами, загальною площею 241,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , було проведено електронні торги з реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме будівлі пилорами, про що складено протокол проведення електронних торгів № 401891 від 26.04.2019, сформованого оператором торгів Державним підприємством «СЕТАМ».

09.07.2019 року головним державним виконавцем Надвірнянського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Михайлюком В.Д. складено та затверджено Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, в якому підтверджено, що переможцем торгів ОСОБА_2 у повному обсязі здійснено розрахунок за придбане на електронних торгах майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у с. Шипилівка Сєвєродонецького району Луганської області.

З метою оформлення права власності на вищевказане нерухоме майно, ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської Шушкевич С.М., однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки позивачем не було надано правовстановлюючого документу на спадкове майно: будівлю пилорами, загальною площею 241,7 кв.м.за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до мотивувальної частини рішення ОСОБА_2 набув право власності на майно: будівлю пилорами (літера А, Б та В) загальною площею 241,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 і той факт, що за життя він не отримав правовстановлюючі документи на вказане вище майно, не позбавляє спадкоємця права на отримання нею спадщини за законом.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у справі №348/1820/24 за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно: будівлю пилорами (літера А, Б та В) загальною площею 241,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у справі №348/1820/24 набрало законної сили 05.11.2024.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/11287/16, від 19.12.2019 у справі №520/11429/17.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №910/4316/22, від 16.05.2023 у справі №910/17367/20, від 29.06.2021 у справі №910/11287/16.

Виходячи з викладеного, враховуючи принцип обов`язковості судових рішень згідно зі ст.129-1 Конституції України, а також принцип правової певності як основний елемент верховенства права, факт того що ОСОБА_2 набув право власності на майно: будівлю пилорами (літера А, Б та В) загальною площею 241,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , і той факт, що за життя він не отримав правовстановлюючі документи на вказане вище майно, право власності на майно визнано судом за ОСОБА_3 в порядку спадкування є преюдиційними і, в силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України, не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

На час розгляду справи ОСОБА_3 нерухоме майно за собою в установленому порядку не зареєструвала.

Таким чином, наведене свідчить про те, що нерухоме майно - будівля пилорами (літера А, Б та В) загальною площею 241,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 не зареєстроване в установленому порядку за ОСОБА_3 , між тим факт належності останній такого нерухомого майна є доведеним та підтвердженим.

Щодо доводів позивача, щодо наявності запису про речове право на нерухомість за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (стаття 182 Цивільного кодексу України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові від 23.05.2019 у справі № 922/3707/17 Верховний Суд зазначив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є підставою для набуття таких прав, а є похідним від таких підстав юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою на підставі правовстановлюючого документа вже набутого права та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне визначення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 12.09.2019 у справі №910/7662/17.

Отже, набуття особою права та реєстрація такого права не є тотожними поняттями і настання цих подій може не збігатися в часі.

Відтак, первинним є правочин, з якого виникає право власності.

Матеріалами справи підтверджено набуття у власність ОСОБА_4 спадкового майна, придбаного ОСОБА_2 на електронних торгах з реалізації майна боржника ОСОБА_1 , а саме будівлі пилорами загальною площею 241,7 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , втім, відсутності її належної реєстрації за спадкоємицею.

Суд зазначає, що власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 року в справі № 924/856/20.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року в справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що матеріалами справи доводиться та обставина, що Каралаш О.П. набула право власності на спадкове майно - будівлі пилорами, що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, тому правові підстави для стягнення з Гаврилюк О.І. безпідставно збережених коштів за користування цією земельною ділянкою за період з 19.12.2024 по 22.08.2025 відсутні.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Трофимчук проти України" вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін; Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Висновки суду.

За наведених обставин та правових норм, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Надвірнянської міської ради до ФОП Гаврилюк О.І. про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Судові витрати.

Відповідач по справі просив суд стягнути з позивача судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 21 000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тобто стороні надано право подати відповідні докази як до закінчення судових дебатів, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано Договір про надання правничої допомоги № 01 від 10.09.2025, рахунок від 10.09.2025 на суму 21 000,00 грн, Акт прийому-передачі виконаних робіт за договором №01 від 10.09.2025 у справі № 909/1058/25 (про надання професійної правничої допомоги) на суму 21 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2019 у справі № 922/445/19.

Таким чином, суд встановив, що підтверджені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу складають 21 000,00 грн, а позивачем не доведено неспівмірності цих витрат відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; враховуючи кількість виготовлених представником відповідача документів та їх зміст, суд покладає на позивача витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що в задоволенні позову суд відмовив, судові витрати зі сплати позивачем судового збору в сумі 3 028,00 грн покладаються на позивача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 165, 178, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

відмовити у задоволенні позову Надвірнянської міської ради до фізичної особи-підприємця Гаврилюк Олександра Івановича про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 176 538, 31 грн.

Стягнути з Надвірнянської міської ради, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 29, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78405 (код 04054257) на користь фізичної особи-підприємця Гаврилюк Олександра Івановича, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - 21 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.11.2025.

Суддя Гула У.І.