ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 Справа № 908/1782/24 (908/2816/25)

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Сушко Л.М., розглянувши позовну заяву Сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський», вул. Миру, 46, с. Миколаївка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15663, , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС (представник - адвокат Симан Микола Миколайович, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" (69063, м.Запоріжжя, вул.Поштова, 27/29, прим.ХVІІІа, , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС)

про розірвання договорів оренди землі

в межах розгляду справи про банкрутство №908/1782/24

Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро", 69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, 27/29, приміщення ХVІІІа,

розпорядник майна - арбітражний керуючий Кучак Юрій Федорович (03035, м. Київ, а/с 9)

УСТАНОВИВ:

05.09.2025 до підсистеми "Електронний суд" від Сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський» надійшла позовна заява від 05.09.2025 (вх. № 3078/08-07/25 від 08.09.2025) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" про розірвання договорів оренди землі.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.09.2025. розгляд вищевказаної позовної заяви визначено судді Сушко Л.М., в провадженні якої перебуває справа № 908/1782/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.09.2025. прийнято до розгляду позовну заяву №908/1782/24 (908/2816/25) Сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський» до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" про розірвання договорів оренди землі, в межах розгляду справи про банкрутство №908/1782/24. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Чинним процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Суд зазначає, що ухвала про відкриття провадження у справі №908/1782/24 (908/2816/25) була надіслана сторонам в електронній формі - через "Електронний кабінет".

Ухвала суду отримана позивачем, відповідачем та розпорядником майна в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 10.09.2025.

Крім того, ухвала господарського суду Запорізької області від 09.09.2025. про відкриття провадження у справі №908/1782/24 (908/2816/25) була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення сторін, у т.ч. відповідача про відкриття провадження у даній справі. Суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.

Згідно ст. 165, 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

23.10.2025 судом ухвалено рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне:

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.06.2025 року, зареєстрованого в реєстрі за № 961, Сільськогосподарський кооператив «Миколаївський» є власником земельної ділянки площею 1,2488 га, кадастровий номер :04:000:1166, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, що також підтверджується Відомостями з Державного реєстру речових прав, номер відомостей про речове право 60311058.

01.09.2021 року між попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_1 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" (Орендар), в особі директора Апанасенка Святослава Федоровича укладено Договір оренди землі № 236 (далі Договір 1), за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :04:000:1166 (п. 1.1 Договору 1).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.06.2025 року, зареєстрованого в реєстрі за № 960, Сільськогосподарський кооператив «Миколаївський» є власником земельної ділянки площею 1,3023 га, кадастровий номер :04:000:1167, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, що також підтверджується Відомостями з Державного реєстру речових прав, номер відомостей про речове право 60310043.

01.09.2021 року між попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_1 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" (Орендар), в особі директора Апанасенка Святослава Федоровича укладено Договір оренди землі № 237 (далі Договір 2), за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :04:000:1167 (п. 1.1 Договору 2).

01.09.2021. між сторонами Договору оренди землі №№ 236, 237 від 01.09.2021. складені акти приймання-передачі земельних ділянок.

Згідно п. 3.1. Договорів 1,2 вони укладені на строк 15 (п`ятнадцять) років. Дата закінчення дії Договорів оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1166 зареєстровано 10.09.2021. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 43958615.

Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1167 зареєстровано 10.09.2021. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 43958358.

З моменту укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок до позивача перейшли всі права та обов`язки орендодавця за вказаними договорами оренди землі.

Відповідно п. 4.1. Договору оренди землі № 236 від 01.09.2021. розмір орендної плати за один календарний рік становить 735,18 грн., що на момент укладання Договору становить не менше 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно п. 4.1. Договору оренди землі № 237 від 01.09.2021. розмір орендної плати за один календарний рік становить 770,83 грн., що на момент укладання Договору становить не менше 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Орендар виплачує Орендодавцю Оренду плату у грошовій формі/якщо інше не вказано цим Договором/, у строки, обумовлені Договором, за кожен рік користування Земельною ділянкою із якої вираховуються податки та збори, що передбачені законодавством, зокрема податок з доходів Орендодавця згідно Податкового кодексу України та військового збору (до моменту його скасування). Орендар може в односторонньому порядку переглядати розмір Орендної плати, вказаної у цьому пункті, у сторону збільшення без додаткового погодження з Орендодавцем. При цьому Сторони погодили, що укладення додаткової угоди про збільшення Орендної плати не вимагається. Підпис Орендодавця на документах, які підтверджують виплату йому Орендної плати (в тому числі, але не обмежуючись, на видатковому касовому ордері або платіжній відомості) підтверджує, що Орендодавець повністю погоджується з розміром нарахованої та виплаченої Орендної плати. Орендна плата у грошовій формі за бажанням Орендодавця може виплачується через касу Орендаря або за заявою Орендодавця поштовим переказом на адресу Орендодавця вказану в цьому Договорі чи у відповідній заяві, та у безготівковій формі на поточний рахунок за реквізитами, зазначеними у відповідній заяві Орендодавця, яка надається останнім протягом 2 (двох) робочих днів з дати укладання даного Договору, чи у інший спосіб, який погоджений Сторонами та незаборонений законодавством (п. 4.2 Договору 1,2).

Пунктом 4.5 Договору 1,2 передбачено, що Орендар як правило вносить Орендну плату один раз на рік. За перший рік оренди, Орендна плата сплачується до 1 лютого наступного року, у відношенні до року в якому укладено цей Договір, пропорційно фактичній кількості днів права оренди у поточному році.

Орендна плата за поточний рік, крім першого року дії цього Договору, виплачується в період з 1 (першого) січня до 1 (першого) лютого наступного року у відношенні до року в якому укладено цей Договір щорічно (далі - «Кінцевий термін розрахунку»).

У випадку здійснення безготівкової виплати Орендної плати на поточний рахунок Орендодавця, Орендодавець повинен звертатися до Орендаря шляхом письмового звернення, та документального підтвердження такого поточного рахунку, в строк не пізніше 30 (тридцятого) листопада (включно) поточного року орендного використання, щорічно. В інших випадках. Орендар не несе відповідальності перед Орендодавцем за порушення строків здійснення виплати Орендної плати, та/або ненадходження Орендної плати.

У випадку зміни даних Орендодавця, вказаних у цьому Договорі, Орендодавець повинен письмово повідомити Орендаря, в строк не пізніше 30 (тридцятого) листопада (включно) поточного року орендного використання, щорічно, з метою повідомлення Орендодавця про такі зміни. В інших випадках, Орендар не несе відповідальності за порушення строків здійснення виплати Орендної плати, та/або ненадходження Орендної плати (п. 4.6 Договору 1,2).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 за період з січня 2023 року по березень 2025 року вбачається, що орендна плата за даний період їй не виплачувалась.

16.01.2025 року керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" Святослав Апанасенко на адвокатський запит наданий список орендодавців, яким орендна плата передбачена договором оренди землі своєчасно не виплачувалась в порушення умов договорів оренди землі, з моменту укладання договорів оренди землі по 2024 річ включно, до якого зокрема включено ОСОБА_1 (попереднього власника).

13.06.2025. Сільськогосподарський кооператив «Миколаївський» та приватний виконавець Яковенко Т.М. в порядку звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1. під час організації та проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження уклали договори купівлі-продажу №№ 961,960, за умовами яких остання передала у власність Покупця земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:000:1166; :04:000:1167, про що ТОВ «Черниш-Агро» було повідомлено заявами від 15.06.2025.

26.08.2025 року керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" Святославом Апанасенко на адвокатський запит повідомлено, що орендна плата передбачена договорами оренди землі не виплачувалась в порушення умов договорів - ОСОБА_1 , а з 13.06.2025. СК «Миколаївський».

Таким чином, в порушення умов Договорів 1, 2 ТОВ «Черниш-Агро» не сплатило орендодавцю (попередньому власнику) в обумовлені терміни орендну плату за користування земельними ділянками за 2022, 2023 та 2024 роки.

Отже, несплата Товариством з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро" в обумовлені Договорами строки Орендодавцю орендної плати за користування земельними ділянками за 2022, 2023 та 2024 роки стала підставою для звернення СК «Миколаївський» з відповідним позовом.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст та умови Договорів 1,2, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань, які виникли між сторонами на його підставі, свідчать про те, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір оренди землі, основними обов`язком відповідача за яким є сплата орендної плати.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини, пов`язані з орендною землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також самим договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини 1 статті 93 Земельного кодексу України, передбачено, що орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. ст. 3, 4 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Земельна ділянка може передаватися в оренду разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Абзацом 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Відповідно до абзацу 7 частини 2 статті 25 Закону України "Про оренду землі", орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд враховує, що Відповідачем будь-яких доказів на підтвердження сплати орендної плати за землю до суду не подано.

Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі" встановлені підстави для розірвання договору оренди землі: за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом; розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Поряд з цим, частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом 12.4 Договору передбачено, що дія Договору 1,2 припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із Сторін унаслідок невиконання другою Стороною обов`язків передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження Земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

У частині 1 статті 141 Земельного кодексу України встановлено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, як систематична несплата земельного податку або орендної плати (пункт "д").

При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору.

Згідно зі статтею 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2).

Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини 2 статті 651 ЦК є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, у тому числі розірвання договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 сформувала висновок, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що несплата орендної плати охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо (аналогічна правова позиція викладена у Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 293/1011/16-ц).

Отже, наявність чи відсутність заборгованості з орендної плати, яка виникла у зв`язку із систематичним порушенням договору оренди щодо сплати орендної плати, що може бути підставою для розірвання такого договору, встановлюється судом саме на момент подання позову про розірвання договору оренди.

Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, слід зазначити, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість добросовісність та розумність.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 542/51/22.

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 у справі № 387/800/21.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачем систематично не сплачується орендна плата за користування земельними ділянками.

Таким чином, несплата орендної плати є істотним порушення умов договору та діючого законодавства через значну міру позбавлення того, на що орендодавець розраховував при укладенні договору з орендарем. Безпосередньо несплата орендної плати має відповідні наслідки, а саме дострокове розірвання договору у випадку систематичної її несплати.

Відповідно до статті 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

За змістом статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Згідно п. 12.7 Договорів оренди землі 1,2 перехід права власності на Земельну ділянку до іншої особи, в тому числі у випадку її відчуження третій особі, смерті Орендодавця, визнання Земельної ділянки відумерлою спадщиною або безхазяйним нерухомим майном і передача її у комунальну власність, не є підставою для зміни умов або розірвання Договору. До набувача Земельної ділянки переходять всі права та обов`язки Орендодавця за укладеним Договором і Договір зберігає чинність та є обов`язковим для виконання новим власником Земельної ділянки Орендодавцем. За настання вказаних вище подій та згідно чинного законодавства Договір переукладається з новим власником Земельної ділянки на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за взаємною згодою Сторін. Нові власники (в тому числі спадкоємці) Земельної ділянки стають Стороною по цьому Договору після оформлення та державної реєстрації в установленому порядку права власності на Земельну ділянку, письмового повідомлення Орендаря про зміни, що сталися та внесення і державної реєстрації змін до цього Договору щодо Орендодавця. З моменту отримання такого повідомлення від нового власника Земельної ділянки - Орендодавця, документального підтвердження та наданням ним копій правовстановлюючих документів на Земельну ділянку, внесення і державної реєстрації змін до цього Договору Орендар стає зобов`язаним за цим Договором перед новим власником Земельної ділянки - Орендодавцем.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро", не сплачуючи орендну плату, допустило істотне порушення його умов, чим позбавило Позивача (попереднього власника) матеріальної вигоди, на яку той розраховував за фактом передачі землі в оренду, а тому така обставина є підставою для дострокового розірвання договору.

Крім того, суд зазначає, що в разі відчуженні права оренди, до нового Орендаря переходять всі права і обов`язки покладені на сторони Договором оренди, у тому числі порушені зобов`язання по сплаті орендної плати. Погашення попередньої заборгованості по Орендній платі новим Орендарем не позбавляє Орендодавця права розірвати договір з підстав систематичної несплати орендної плати попереднім Орендарем.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово та нормативно обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати Договір оренди землі № 236 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1166, площею 1,2488 га укладений 01.09.2021 року між ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 , право власності та право орендодавця якої належить Сільськогосподарському кооперативу «Миколаївський», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черниш-Агро», , право оренди якої зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 10.09.2021 року за номером запису 43958615.

Розірвати Договір оренди землі № 237 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1167, площею 1,3023 га укладений 01.09.2021 року між ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 , право власності та право орендодавця якої належить Сільськогосподарському кооперативу «Миколаївський», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черниш-Агро», , право оренди якої зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 10.09.2021 року за номером запису 43958358.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черниш-Агро", 69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, 27/29, прим. ХVІІІа, на користь Сільськогосподарського кооперативу «Миколаївський», вул. Миру, 46, с. Миколаївка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15663, ) суму 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 23.10.2025.

Рішення розміщується у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.М. Сушко