РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2025 року м. Чернігів справа № 927/599/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Балан Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом керівника Козелецької окружної прокуратури (17000, сел. Козелець Чернігівського району Чернігівської області, вул. Є.Лоскота, 1; код 02910114) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (код 38053846) 14017, м. Чернігів, вул. Пантелеймонівська, 12
до Деснянської селищної ради (код 05389882) 17024, смт. Десна Чернігівського району Чернігівської області, вул. Ювілейна, 1-а
про стягнення 7 991 907 грн 00 коп.

за участі представників сторін:

від позивача: Мисник С.В. (в порядку самопредставництва)

від відповідача: Адаменко С.Л. (в порядку самопредставництва)

В судовому засіданні прийняв участь прокурор Спеціалізованої екологічної прокуратури Трутень О.О. (посв. від 01.03.2023 № 073997)

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2025 року через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 10.06.2025 № 50-77-2499ВИХ-25 керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Деснянської селищної ради про відшкодування шкоди в розмірі 7 991 907,00 грн, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.06.2025 постановлено:

прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження;

призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 15 липня 2025 року;

встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

викликати для участі в судовому засіданні представника Державної екологічної інспекції у Чернігівській області в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Ухвала суду від 16.06.2025 направлена позивачу до його електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронного кабінету 17.06.2025 22:13.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 16.06.2025 є такою, що отримана адресатом 18.06.2025.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 15.07.2025 підготовчому засіданні позивач не скористався.

14.07.2025 через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 14.07.2025 позивача про проведення призначеного на 15.07.2025 підготовчого засідання за відсутності його повноважного представника.

02.07.2025, у встановлений судом процесуальний строк. відповідачем до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 26.06.2025 № 05-02/962 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що органом місцевого самоврядування позовні вимоги не визнаються в повному обсязі.

10.07.2025 через систему Електронний суд прокурором до Господарського суду Чернігівської області подана відповідь від 10.07.2025 № 50-77-2929вих-25 на відзив.

В підготовчому засіданні 15.07.2025, дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд підтвердив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.07.2025 постановлено:

закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 05 серпня 2025 року;

викликати для участі в судовому засіданні представника Деснянської селищної ради в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи;

встановити процесуальний строк для подання відповідачем заперечення до 23.07.2025 включно.

Ухвала суду від 15.07.2025 направлена відповідачу до його електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронного кабінету 18.07.2025 12:11.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 15.07.2025 є такою, що отримана адресатом 18.07.2025.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 05.08.2025 судовому засіданні позивач не скористався.

29.07.2025, у встановлений судом процесуальний строк (здано для відправки до відділення поштового зв`язку 22.07.2025), до Господарського суду Чернігівської області надійшло заперечення від 22.07.2025 № 05-02/1112, зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується з доводами прокурора та підтримує свою думку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Також 29.07.2025 до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 22.07.2025 № 05-02/1111 відповідача про відкладення розгляду справи через перебування його повноважного представника у відпустці у період з 30.07.2025 по 15.08.2025 та з 18.08.2025 по 22.08.2025; на підтвердження даної обставини відповідач надав належним чином засвідчені копії розпорядження від 22.07.2025 № 119 селищного голови Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років Адаменко С.Л. та графіку відпусток працівників Деснянської селищної ради на 2025 рік.

Присутні в судовому засіданні 05.08.2025 прокурор та повноважний представник позивача не заперечили проти даного клопотання відповідача.

31.07.2025 через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області надійшли пояснення від 31.07.2025 прокурора, подання яких останній обумовлює необхідністю спростування тверджень відповідача, наведених у запереченні.

У судовому засіданні суд дійшов висновку про доцільність вирішення питання надання прокурору дозволу на подання відповідних пояснень в наступному судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.08.2025 постановлено призначити судове засідання на 11 вересня 2025 року на 09 год. 00 хв.

До початку даного судового засідання 11.09.2025 о 08:53 в мережі Інтернет (Telegram-канал "Суспільне Чернігів") з`явилось повідомлення про оголошення повітряної тривоги в Чернігівській області, а о 08:54 повідомлення про підвищену небезпеку з повітря у м. Чернігові та Чернігівській територіальній громаді.

Присутні в судовому засіданні 11.09.2025 прокурор та повноважна представниця позивача надали свою згоду на проведення даного судового засідання, однак повноважна представниця відповідача не надала своєї згоди на здійснення розгляду справи під час повітряної тривоги.

Згідно наказу голови Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2022 № 24-од, з метою забезпечення вимог цивільного захисту населення під час повітряної тривоги, зобов`язано суддів та працівників суду під час оголошення повітряної тривоги здійснювати евакуацію із залишенням приміщення суду до безпечного місця розташування; встановлено, що в разі оголошення повітряної тривоги під час проведення судового засідання, таке засідання має негайно припинятися; крім того, організовано службу судових розпорядників щодо додаткового оповіщення голосом всіх працівників суду та відвідувачів стосовно повітряної тривоги та місця можливої евакуації.

Враховуючи даний факт та вищезгаданий наказ голови суду, призначене на 11.09.2025 на 09:00 судове засідання по даній справі було негайно припинено.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 11.09.2025 постановлено призначити судове засідання на 30 вересня 2025 року на 11 год. 00 хв.

Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення призначеного на 30.09.2025 судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи роздрукованими з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду довідками про доставку електронного листа до електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд.

До початку даного судового засідання 30.09.2025 о 08:56 в мережі Інтернет (Telegram-канал "Суспільне Чернігів") з`явилось повідомлення про оголошення повітряної тривоги в Чернігівській області, яка тривала до 12:02.

Враховуючи даний факт та вищезгаданий наказ голови суду, призначене на 30.09.2025 на 11:00 судове засідання по даній справі не проводилось; даний факт підтверджується також Актом від 30.09.2025 № 239-25 щодо оголошення повітряної тривоги.

Ухвалою від 30.09.2025 суд призначив судове засідання на 14.10.2025 о 10:30.

В судовому засіданні 14.10.2025 суд оголосив перерву до 10:00 28.10.2025.

В судовому засіданні 28.10.2025, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено скорочене рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

У провадженні Відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження № 0000275 від 28.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України.

Згідно з матеріалами справи 27.07.2022 у лісовому масиві, що не переданий у постійне користування, за координатами 51.034363 30.805471 поблизу с. Короп`є Чернігівського (колишнього - Козелецького) району Чернігівської області на території Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» виявлено незаконну рубку 150 дерев.

В ході проведеного 27.07.2022 огляду місця події за участі лісничого Морівського лісництва ДП «Чернігівський лісгосп» встановлено факт незаконної порубки 150 дерев сосни, у тому числі, сухостійних дерев, та здійснено обміри пнів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що незаконну порубку 5 сухостійних дерев породи «Сосна звичайна», з яких діаметром на пні: 18 см - 1 пень, 22 см - 1 пень, 26 см - 3 пні, в лісовому масиві неподалік с. Короп`є в адміністративних межах Деснянської об`єднаної територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області на території Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» 27.07.2022 в другій половині дня, здійснив ОСОБА_3 , чим заподіяв державі істотну шкоду на суму 14 201 грн.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 28.09.2022 ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 246 КК України та з нього стягнуто за позовом прокурора 14 201 грн шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки 5 дерев.

Щодо незаконної порубки ще 145 дерев, чим заподіяно державі істотну шкоду, постановою прокурора матеріали кримінального провадження за вказаним фактом виділені в окреме провадження за № 0000320 від 23.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України.

В ході розслідування кримінального провадження № 0000320 від 23.08.2022, осіб, які вчинили незаконну порубку 145 дерев, не встановлено, кримінальне провадження 22.08.2023 закрито.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцем події - незаконної вирубки, є територія РЛП «Міжрічинський».

Регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Міжрічинський» створений рішенням Чернігівської обласної ради від 20.06.2002 на території Козелецького району площею 87672,9 га для збереження, відтворення і раціонального використання типових та унікальних природних комплексів українського Полісся та задоволення рекреаційних потреб населення. Регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський» є природоохоронним рекреаційним об`єктом місцевого значення і входить до складу природно-заповідного фонду України, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

Згідно з Положенням про РЛП «Міжрічинський», затвердженим наказом директора Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації № 97 від 17.10.2019 та охоронним зобов`язанням № 7/38-578 від 01.11.2019, затвердженим Департаментом екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації, Деснянській селищній раді передано під охорону та дотримання встановленого режиму використання частину території Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Міжрічинський», загальною площею 30428,22 га, яка розташована в адміністративних межах Карпилівської сільської ради (3110,49 га), Короп`ївської сільської ради (2266,83 га), Косачівської сільської ради (21792,53 га), Морівської сільської ради (3258,37 га), що увійшли до Деснянської об`єднаної територіальної громади.

Прокурор у позовній заяві вказує, що з урахуванням приписів норми ч. 2 ст. 107 ЛК України, ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд», за відсутності встановлених винних осіб, на Деснянську селищну раду покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної державі, внаслідок незаконної вирубки дерев, яка, на даний час, не відшкодована.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За частиною 4 статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина 4 статті 23 Закону №1697-VII).

У постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища та Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 № 230, до повноважень Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо: здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від незаконних рубок; пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

З огляду на те, що Держекоінспекція уповноважена державою здійснювати відповідні контрольні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, тому у даному випадку Інспекція є позивачем у справі.

Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться на території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Згідно зі ст. 94 Лісового кодексу України державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 202 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Згідно із п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.7 Положення).

Державна екологічна інспекція у Чернігівській області, відповідно до Положення, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 01.03.2023 № 45, в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 розділу ІІ цього Положення Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, природно-заповідного фонду.

Частинами 9, 10 розділу ІІ Положення передбачено, що Держекоінспекція розраховує розмір збитків, шкоди, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, виступає позивачем та відповідачем у судах, тощо.

Таким чином, інтереси народу - єдиного джерела влади в Україні реалізуються, у тому числі, через органи державної влади.

Наразі знищення лісових насаджень в Україні є однією з найбільш актуальних проблем. На сьогодні продовжується умисне і широкомасштабне знищення лісових ресурсів. Неконтрольоване вирубування лісів досягає критичного рівня.

Всупереч вимог законів Державна екологічна інспекція у Чернігівській області, як орган контролю, не вживала надані законом повноваження щодо стягнення шкоди, завданої незаконною порубкою дерев на території природнозаповідного фонду, навіть після інформування окружною прокуратурою про встановлений факт порушення вимог природоохоронного законодавства. Так, згідно листа Державної екологічної інспекції у Чернігівській області № 05/1399 від 12.05.2025, наданого на запит прокурора від 01.05.2025, жодних заходів щодо стягнення заподіяної шкоди внаслідок незаконної порубки екологічною інспекцією не вжито.

Вказане свідчить про неналежне здійснення повноважень щодо захисту інтересів держави Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, що призводить до ненадходження коштів до бюджетів різних рівнів, внаслідок чого виникає законне право прокурора на звернення із заявою до суду з метою захисту її інтересів.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у справі № 360/4969/21, яка ґрунтується на висновках Верховного Суду у справах №№ 903/129/18, 912/2385/18, 910/11956/20, 920/821/18, 920/266/19, 805/430/18-а, 922/3025/20, факт неподання уповноваженим органом, що мав змогу захистити інтереси держави, позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом. Прокурор уповноважений пред`явити позов в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема в особі Держекоінспекції, у разі невиконання або неналежного виконання ним своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору.

Також Верховний Суд послався на положення ст. ст. 5, 10 та 246 ГК України про те, що забезпечення державою екологічної безпеки та підтримання екологічної рівноваги на території країни становить одну з конституційних основ правового господарського порядку. Держава здійснює екологічну політику, що забезпечує раціональне використання та повноцінне відтворення природних ресурсів, створення безпечних умов життєдіяльності населення. Здійснення будь-якої господарської діяльності, що загрожує життю і здоров`ю людей або становить підвищену небезпеку для довкілля, забороняється.

До того ж згідно із правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 06.07.2021 у справі № 922/3025/20, обов`язок держави забезпечувати екологічну безпеку й підтримувати екологічну рівновагу у взаємозв`язку з принципом обов`язковості додержання встановлених екологічних правил у ході здійснення господарської діяльності дає підстави для висновку про наявність прямого державного інтересу в забезпеченні реалізації зазначених положень. З метою мінімізації ризиків та зменшення негативних наслідків від їх недотримання державні органи повинні діяти в найкоротші строки, оскільки порушення вимог екологічної безпеки може призвести до некерованих незворотних наслідків.

З огляду на викладене, звертаючись до суду із позовною заявою, прокурор реалізує свої представницькі повноваження у сфері охорони та захисту лісів, які є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави.

За таких обставин, враховуючи звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом упродовж тривалого часу, у даному випадку, відповідно до ст. 1311 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, наявні підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення до суду позову в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної екологічної інспекції у Чернігівській області про стягнення з Деснянської селищної ради заподіяної шкоди.

Чернігівською обласною прокуратурою на виконання вимог абз. 3 ч.4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, повідомлено позивача про звернення з цим позовом до суду листом №55-77-2488ВИХ-25 від 10.06.2025.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової шкоди іншій особі.

Згідно із ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні, а згідно зі ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду, землі лісового фонду є складовими структурними елементами екомережі.

За статтею 3 Закону України «Про екологічну мережу України», екомережа це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.

У статті 4 Закону України «Про екологічну мережу України» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) ліс тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України (ст. 2 ЛК України).

У ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Статтею 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відносини щодо володіння, користування та розпоряджання лісами і, які спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються, зокрема Лісовим кодексом України.

Згідно зі статтею 4 ЛК України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

Відповідно до ст. 16 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Статтями 17-18 ЛК України встановлено, що у постійне та тимчасове користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства надаються на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища.

Частиною 2 ст. 19 ЛК України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями ст. 63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч. 1 ст. 86 ЛК України).

Відповідно до ст. 100 ЛК України порядок охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду визначається відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України», цього Кодексу та інших актів законодавства.

Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів (ст. 105 ЛК України).

Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі не встановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода (ч. 2 ст. 107 ЛК України).

Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Статтею 69 цього ж Закону встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Отже, згідно із положеннями Лісового кодексу України віднесення лісів до лісового фонду України не залежить від категорії (основного цільового призначення) земельної ділянки, на якій вони зростають. Крім того, норма, закріплена у частині 2 статті 107 ЛК України, не ставить настання відповідальності органу місцевого самоврядування за порушенння лісового законодавства у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної лісу, у залежність від категорії (цільового призначення) земельної ділянки, на якій розташований ліс, якому була спричинена шкода.

Статтею 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» визначено, що порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.

Відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у порушенні режимів територій та об`єктів природно-заповідного фонду; порушення вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначені у ст. 1166 ЦК України, а саме: будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Разом з тим, ЛК України унормовано відшкодування органом місцевого самоврядування шкоди, заподіяної лісу, не наданому в користування у разі не встановлення осіб, винних у заподіянні шкоди.

Тому, у даному випадку неправомірність дій особи не встановлюється, позаяк така особа відсутня. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 918/1356/23.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до протоколу огляду місця події від 27.07.2022 слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області на ділянці місцевості лісу Морівського лісництва поблизу с. Короп`є, за географічними координатами 51.034363 30.805471 виявлено 150 пні дерев сосни.

Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області 28.07.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000275 за фактом незаконної порубки 5 дерев в лісовому масиві неподалік с. Короп`є на території Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, підозрювана особа ОСОБА_3 .

23.08.2022 Козелецькою окружною прокуратурою винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, якою постановлено виділити в окреме провадження з матеріалів досудового розслідування №0000275 від 28.07.2022 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.246 КК України матеріали досудового розслідування за фактом незаконної порубки 145 дерев. У вказаній постанові, зокрема, зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що 27.07.2022 ОСОБА_3 в лісовому масиві неподалік с.Короп`є в адміністративних межах Деснянської об`єднаної територіальної громади на території Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» здійснив незаконну порубку 5 сухостійних дерев та не встановлено особу, яка здійснила незаконну порубку 145 дерев породи «Сосна звичайна», внаслідок чого державі заподіяна істотна шкода.

Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області 23.08.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 за фактом незаконної порубки невстановленою особою 145 дерев в лісовому масиві неподалік с.Короп`є на території Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України.

Вироком Козелецького районного суду від 28.09.2022 у справі №734/1730/22 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України за незаконну порубку 5 дерев.

22.08.2023 слідчим СВ ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000320 від 23.08.2022 у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцем події - незаконної вирубки, є територія Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський».

Листом КЗ Регіонального ландшафтного парку «Міжрічинський» №01-07/37 підтверджено, що земельна ділянка за координатами 51.034363 30.805471 відноситься до господарської зони парку.

Згідно з Положенням про Регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський», затвердженим наказом директора Дерпартаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації № 97 від 17.10.2019 Регіональний ландшафтний парк «Міжрічинський» створений рішенням Чернігівської обласної ради від 20.06.2002, загальна площ парку 78753,95 га, парк розташований у міжріччі Дніпра та Десни на території Козелецького та Чернігівського районів. Парк створений для збереження, відтворення і раціонального використання типових та унікальних природних комплексів українського Полісся та задоволення рекреаційних потреб населення.

Згідно із охоронним зобов`язанням від 01.11.2019 № 7/38-578 Департаментом екології та природних ресурсів Чернігівської ОДА частину території Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Міжрічинський», загальною площею 30428,22 га, яка розташована в адміністративних межах Карпилівської сільської ради (3110,49 га), Короп`ївської сільської ради (2266,83 га), Косачівської сільської ради (21792,53 га), Морівської сільської ради (3258,37 га), що увійшли до Деснянської об`єднаної територіальної громади, передано під охорону Деснянській селищній раді.

При цьому суд наголошує на тому, що відповідальність органу місцевого самоврядування за шкоду заподіяну лісу передбачена нормами Закону, а прийняття чи не прийняття Охоронного зобов`язання Деснянською селищною радою не змінює того факту, що ландшафтний парк «Міжрічинський» знаходиться в межах території Деснянської селищної ради, що саме Деснянська селищна рада є землекористувачем даної території і саме на неї покладено обов`язок забезпечувати охорону лісових насаджень.

Так, Лісовий кодекс, зокрема частина 2 ст. 107, передбачає обов`язок органу місцевого самоврядування відшкодувати заподіяну лісу шкоду. Аналіз частини другої статті 107 ЛК України свідчить про те, що такий обов`язок виникає в органу місцевого самоврядування за наявності таких умов в сукупності: якщо особи, винні у заподіянні шкоди не встановлено та якщо ліс, якому була заподіяна шкода, знаходиться у межах території органу місцевого самоврядування.

Матеріалами справи підтверджено, що незаконна порубка дерев відбулася в межах території Деснянської селищної ради. Доказів протилежного відповідачем не подано.

У ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

За змістом пункту «ї» частини першої статті 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі невстановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода.

За відсутності встановлених винних осіб у незаконній вирубці дерев та за обставини виявлення незаконної вирубки дерев на земельній ділянці, вкритій лісовою рослинністю, яка знаходиться у межах території Деснянської селищної ради Чернігівського району, у спірних правовідносинах наявні усі умови, передбачені частиною другою статті 107 ЛК України, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі цієї норми закону за завдання шкоди лісу внаслідок незаконної вирубки дерев і саме відповідач, як орган місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода, є особою, відповідальною за виявлене правопорушення у вигляді незаконної вирубки дерев.

Протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що він не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок, не здійснив контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища та природно-заповідного фонду. Відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового та природно-заповідного фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 року у справі № 918/1356/23.

Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області на підставі матеріалів кримінального провадження №0000320 від 23.08.2022, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» № 575 від 10.05.2022, проведено розрахунок розміру завданої шкоди, яка становить 7991907,00 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову вказав, що Деснянська селищна рада у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення росії не мала доступу до лісових масивів та відповідного природоохоронного контролю та просив суд врахувати відсутність вини в завданні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок форс-мажорних обставин та об`єктивної неможливості забезпечити охорону та збереження територій об`єкта, що перебуває у його користуванні у період з 24.02.2022 по 27.07.2022.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 237 ГПК передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Так, відповідачем на підтвердження своєї позиції щодо форс-мажорних обставин та неможливості виконувати покладені на нього обов`язки щодо охорони лісових насаджень у період з 24.02.2022 по 27.07.2022 подано до матеріалів справи:

копію листа Військової частини НОМЕР_1 №612/1/1/1344 від 26.06.2025, в якому зазначено, що у період з 24.02.2022 по теперішній час, військові частини, які входять до складу навчального центру селища Десна не виходили з пунктів постійного перебування (дислокації). Розміщення та користування лісовими масивами Деснянської селищної територіальної громади здійснювалося у відповідності до вимог чинного законодавства. У період з 24.02.2022 по 27.07.2022 в межах Деснянського гарнізону перебували військова частина НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_3 , підрозділи НОМЕР_4 бригади Територіальної оборони та підрозділи « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В період з 22.02.2022 по квітень 2022 в зоні діяльності Деснянського гарнізону перебували інші військові формування ЗСУ, які здійснювали відповідну діяльність та розміщувалися в лісових масивах Деснянської селищної територіальної громади у відповідності до наказів безпосередніх командирів. Відповідно до наказів Головнокомандувача ЗСУ Чернігівська область була визначена як район ведення бойових дій в період з 24.02.2022 по 31.12.2022. Військовими частинами навчального центру селища Десна здійснювалась підготовка ліній оборони (фортифікаційних споруд, влаштування блок-постів, тощо) у межах пункту постійної дислокації;

копії наказів Головнокомандувача ЗСУ «Про визначення районів ведення бойових дій»;

роздруківку з інтернет сайту статті щодо мінування в Україні.

Суд критично ставиться до поданих відповідачем доказів, оскільки вони тільки опосередковано можуть підтвердити твердження про неможливість виконання покладених на відповідача обов`язків в період з 24.02.2022 по 27.07.2022.

Так, віднесення територій Чернігівської області до районів ведення бойових дій в період з 24.02.2022 по 31.12.2022, жодним чином не підтверджує, що відповідач в даний час не міг проводити свою діяльність, в т.ч. щодо забезпечення охорони лісових насаджень. Крім того, як свідчить офіційний сайт Деснянської громади Деснянська селищна рада у вказаний період функціонувала, виконавчим комітетом приймались рішення.

Таким чином, відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового та природно-заповідного фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу.

Суд зазначає, що з урахуванням приписів норми ч. 2 ст. 107 Лісового кодексу України, за відсутності встановлених винних осіб, на Деснянську селищну раду покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної державі, внаслідок незаконної вирубки дерев, яка, на даний час, не відшкодована.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Деснянської селищної ради про відшкодування шкоди в розмірі 7 991 907,00 грн є правомірними, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір в сумі 95902,88 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Деснянської селищної ради про відшкодування шкоди в розмірі 7 991 907,00 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Деснянської селищної ради (код 05389882, 17024, смт. Десна Чернігівського району Чернігівської області, вул. Ювілейна, 1-а) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (код 38053846, 14017, м. Чернігів, вул. Пантелеймонівська, 12, на спеціальний рахунок UA0025623, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), отримувач: ГУК у Черніг.обл/тг с-щ Десна/24062100, код отримувача 37972475, призначення платежу: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища внаслідок господарської та іншої діяльності ) 7 991 907,00 грн шкоди.

Стягнути з Деснянської селищної ради (код 05389882, 17024, смт. Десна Чернігівського району Чернігівської області, вул. Ювілейна, 1-а) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 95 902,88 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 07.11.2025.

Суддя А.С.Сидоренко