ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2566/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Джабраїлової В. В.

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 916/2566/25

за позовом: Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта

до відповідача: Приватного акціонерного товариства ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ

про стягнення 13 897,44 грн

за участю представників:

від позивача: Демиденко В. А.;

від відповідача: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Чорноморський паливний термінал» грошових коштів в сумі 13 897,44 грн, у тому числі: 10 080,00 грн заборгованості за послуги зі зберігання майна; 1 136,86 грн суми інфляційного збільшення; 255,18 грн 3 процентів річних; 2 425,40 грн пені, а також витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.07.2025 прийнято позовну заяву Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання. Судове засідання призначено на 06.08.2025 о 10:20, із повідомленням учасників справи про судове засідання.

Ухвалою від 09.07.2025 суд задовольнив заяву АТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх.№ 21597/25 від 08.07.2025 у справі № 916/2566/25.

14.07.2025 за вх.№22119/25 господарський суд одержав клопотання Приватного акціонерного товариства ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ про залишення позовної заяви АТ Укртатнафта у справі № 916/2566/25 без розгляду, через те, що документ під назвою Позовна заява, який поданий позивачем, є по суті супровідним листом, до якого додано позовну заяву, яка не була сформована за допомогою підсистеми Електронний суд.

18.07.2025 господарський суд одержав заперечення позивача на клопотання про залишення позову без розгляду.

23.07.2025 за вх.№23265/25 господарський суд одержав відзив на позовну заяву та заяву за вх.№23269/25.

24.07.2025 за вх.№23479/25 господарський суд одержав відповідь на відзив.

01.08.2025 за вх.№24218/25 господарський суд одержав заперечення відповідача.

06.08.2025 господарський суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотань Приватного акціонерного товариства ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ за вх.№22119/25 від 14.07.2025 та за вх.№ 23269/25 про залишення позовної заяви Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта у справі № 916/2566/25 без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.08.2025 позовну заяву Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта про стягнення з Приватного акціонерного товариства ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ грошових коштів у сумі 13 897,44 грн у справі № 916/2566/25 залишено без руху, встановлено строк 5 (п`ять) днів для усунення недоліків з дня вручення даної ухвали суду шляхом подання позовної в електронній формі із використанням підсистеми Електронний суд.

07.08.2025 за вх.№24756/25 господарський суд одержав заяву Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта про усунення недоліків.

Ухвалою від 07.08.2025 суд продовжив розгляд справи та призначив судове засідання на 29.09.2025.

29.09.2025 господарський суд постановив ухвалу, якою призначив судове засідання 13.10.2025, через те, що судове засідання по справі № 916/2566/24 призначене на 29.09.2025 о 10:00, не відбулось у зв`язку з технічною несправністю підсистеми відеоконференцзв`язку.

У судовому засіданні 13.10.2025 за участі представника позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа, якою відклав судове засідання на 03.11.25 о 12:30, із викликом учасників справи у судове засідання, яке постановлено провести у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника позивача.

У судовому засіданні 03.11.2025 за участю представника позивача, судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому, про дату проведення судового засідання повідомлений належним чином, шляхом доставки ухвали суду до електронного кабінету відповідача.

Стислий виклад позиції позивача

Між АТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» та ПрАТ ««Чорноморський паливний термінал» 25.03.2019 було укладено договір зберігання № 102/19-10 (далі договір зберігання).

Майно до сих пір перебуває на зберіганні у позивача в належному стані.

Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором зберігання утворилася заборгованість в розмірі 10 080,00 грн за період з жовтня 2023 року по травень 2025 року.

Через несплату боргу позивач звернувся до суду за стягненням.

На підставі ст. 625 ЦК України та умов договору позивач нарахував та заявив до стягнення також суму інфляційних втрат, 3 % річних та суму пені.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач вважає заявлені вимоги недоведеними та такими, що заявлені передчасно.

Укладенням договору зберігання позивач зобов`язався зберігати передане йому на зберігання майно та повернути його відповідачу в цілісності і схоронності, які забезпечуються вжиттям ним усіх належних для цього заходів.

Беручи до уваги численні обстріли Кременчуцького нафтопереробного заводу, на переконання відповідача, позивач не надав доказів належного збереження майна, а тому відповідач правомірно не вносив оплату за договором зберігання.

Обставини справи встановлені судом

Між АТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (Зберігач) та ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» (Поклажодавець) укладено договір зберігання.

Пунктом 1.1. договору визначено, що предметом даного договору є зберігання товарно-матеріальних цінностей (далі Майно).

Згідно з п. 1.2. договору Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на зберігання наступне Майно: Компресор 2В1ХС2.42_1 в кмп ЗВП, у кількості 1 шт, вартістю 30 000,00 грн (з ПДВ).

Відповідно до пункту 1.4. договору зберігання Майно зберігається, а також передається і приймається за наступною адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3 АТ «Укртатнафта» цех № 20 (база обладнання).

Згідно з пунктом 1.5. договору зберігання строк зберігання Майна настає з дати підписання акту прийому-передачі і закінчується 31.12.2019.

Пунктом 1.6. договору зберігання Зберігач зобов`язаний зберігати Майно з моменту його прийняття і до закінчення строку його зберігання, а Поклажодавець зобов`язаний забрати майно від Зберігача після закінченя строку зберігання. Сторони можуть збільшити кількість Майна, що зберігається, і строк його зберігання шляхом складання додаткової угоди до даного договору.

Відповідно до п. 1.8. договору зберігання прийом Майна на зберігання Зберігачем і повернення Майна Поклажодавцю підтверджується актами прийому-передачі.

Згідно з п.п. 2.1.1., 2.1.2. договору зберігання Зберігач зобов`язаний вжити заходів, необхідих для збереження Майна та повернути Майно Поклажодавцю після закінчення строку зберігання або за письмовим повідомленням «Поклажодавця» відповідно до п. 1.7.

Відповідно до п. 3.1. договору зберігання вартість послуг по зберіганню Майна становить 504 грн (з ПДВ) за місяць зберігання.

Згідно з п. 3.2. договору зберігання Поклажодавець здійснює оплату послуг по зберіганню Майна на розрахунковий рахунок Зберігача в строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 4.2. договору зберігання у разі порушення Поклажодавцем строку оплати, визначеного п. 3.2. Поклажодавець сплачує Зберігачу, на вимогу останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, щодо якої порушено строк оплати, за кожен день порушення строку оплати.

Згідно з п. 6.1. договору зберігання договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків до їх повного завершення.

25.03.2019 сторонами було підписано Акт прийому-передачі майна на зберігання до договору зберігання (додаток № 6), що підтверджує передачу ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» Майна на зберігання до АТ «Укртатнафта».

Надалі додатковими угодами до договору зберігання від 21.11.2019 № 1, 07.12.2020 № 2, 10.12.2021 № 3, 20.12.2022 № 4, 20.12.2023 № 5 сторони продовжили строк зберігання Майна та строк дії договору до 31.12.2024.

Окрім того, позивач направив відповідачу додаткову угоду до договору зберігання від 02.12.2024 № 6 щодо продовження строку зберігання Майна та строку дії договору до 31.12.2025. Однак доказів на підтвердження підписання зазначеної додаткової угоди до матеріалів справи не додано. Відповідач також не підтвердив укладання додаткової угоди № 6.

На адресу відповідача позивач направив рахунки-фактури від 31.10.2023 № 90880378, від 30.11.2023 № 90880736, від 31.12.2023 № 90880935, від 31.01.2024 № 90881160, від 29.02.2024 № 90881354, від 31.03.2024 № 90882208, від 30.04.2024 № 90892871, від 31.05.2024 № 90893059, від 30.06.2024 № 90893306, від 31.07.2024 № 90893518, від 31.08.2024 № 90893741, від 30.09.2024 № 90893957, від 31.10.2024 № 90894213, від 30.11.2024 № 90894538, від 31.12.2024 № 90894988, від 31.01.2025 № 90895419, від 28.02.2025 № 90895819, від 31.03.2025 № 90896089.

Направлення рахунків-фактур підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення, доданими до матеріалів справи.

На підтвердження надання послуг зберігання зберігач оформив Акти надання послуг по зберіганню ТМЦ за період жовтень 2023 - травень 2025 (від 31.10.2023, 30.11.2023, 31.12.2023, 31.01.2024, 29.02.2024, 31.03.2024, 30.04.2024, 31.05.2024, 30.06.2024, 31.07.2024, 31.08.2024, 30.09.2024, 31.10.2024, 30.11.2024, 31.12.2024, 31.01.2025, 28.02.2025, 31.03.2025, 30.04.2025, 31.05.2025) на загальну суму 10 080,00 грн.

Доказів отримання актів з боку відповідача до матеріалів справи не додано.

Водночас позивач надав суду докази повторного направлення актів листом від 03.06.2025 № 31/890, що підтверджується описом вкладенням до цінного листа, фіскальним чеком та накладною № 387. Відправлення було вручено відповідачу 13.06.2025.

Через несплату боргу 12.05.2025 за № 14/05-364 позивач звернувся з претензією до відповідача про сплату боргу в сумі 9 576,00 грн.

Доказів сплати боргу до матеріалів справи не додано.

Станом на момент розгляду справи Майно продовжує перебувати на зберіганні у позивача.

На підтвердження перебування Майна на зберіганні до матеріалів справи долучено Акт звірки наявності матеріальних цінностей на зберіганні за договором станом на 01.11.2023, підписаного уповноваженими представниками сторін, а також оборотну відомість по матеріальним запасам (в частині Майна) за період з 01.08.2025 по 31.08.2025.

До матеріалів справи додано витяги з електронних видань ЗМІ, в яких викладені обставини обстрілів Кременчуцького нафтопереробного заводу.

Висновки суду

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений сторонами договір зберігання за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 938 ЦК України, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення; якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з ч. 3 вказаної норми, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Доказів, що Поклажодавець забрав Майно зі зберігання матеріали справи не містять.

Натомість перебування Майна на зберіганні і дотепер підтверджується Актом звірки наявності матеріальних цінностей на зберіганні за договором станом на 01.11.2023, підписаного уповноваженими представниками сторін, а також оборотною відомістю по матеріальним запасам (в частині Майна) за період з 01.08.2025 по 31.08.2025.

Додані витяги з електронних видань ЗМІ, в яких викладені обставини обстрілів Кременчуцького нафтопереробного заводу не спростовують перебування Майна а зберіганні.

За наведених обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути 10 080,00 грн заборгованості за послуги зі зберігання Майна.

Окрім того, позивач заявив до стягнення суму пені у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання в сумі 2 425,40 грн.

Позивач нарахував пеню поза межами шестимісячного строку.

Щодо правомірності стягнення пені за заявлені періоди, поза межами шестимісячного строку, господарський суд зауважує таке.

Господарський суд звертається до правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного суду від 16.10.2024 року у справі № 911/952/22.

Норми ГК України не містять визначення термінів штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня), такі терміни містяться в нормах ЦК України.

Пеня як різновид штрафних санкцій характеризується здійсненням поденного розрахунку, оскільки обчислюється множенням визначеної у договорі ставки на фактичну кількість днів прострочення.

З урахуванням норм ГК України за загальновизнаним правилом нарахування штрафних санкцій, у тому числі пені припиняється після спливу 6-ти місячного строку від моменту, коли зобов`язання підлягало виконанню.

Водночас у договорі як універсальному регуляторі договірних зобов`язань сторони вправі на власний розсуд встановлювати інший строк (більший/менший ніж 6-ти місячний строк) для нарахування штрафних санкцій (штрафу/пені/неустойки), однак при цьому слід враховувати, що незмінним залишається перебіг початку відліку прострочення з наступного дня за днем, встановленого для виконання договірного зобов`язання.

Тож в положеннях договору сторони не лише мають передбачити інший строк для нарахування штрафних санкцій, а й чітко окреслити часовий проміжок з моменту початку перебігу строку, що незмінно обчислюється з дня, який є наступним за днем, встановленим для виконання зобов`язання та до моменту закінчення його перебігу, наприклад може визначатися днем оплати або вказівкою на певну подію, яка обов`язково настане (подібні висновки КГС ВС, наведені в постановах від 10.04.2018 по справі № 916/804/17; від 07.08.2018 по справі № 917/2013/17; від 10.09.2020 по справі № 916/1777/19; від 27.02.2024 по справі № 911/858/22).

Саме за таких умов можливе застосування сторонами іншого строку/періоду для нарахування штрафних санкцій, ніж 6-ти місячний строк, однак за відсутності визначення в положеннях договору конкретного строку/періоду фактичного припинення нарахування штрафних санкцій, у тому числі вказівки на подію, що підтверджує закінчення строку нарахування штрафних санкцій), застосовується загальне правило для її визначення, передбачене ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно з п. 4.2. договору зберігання у разі порушення Поклажодавцем строку оплати, визначеного п. 3.2. Поклажодавець сплачує Зберігачу, на вимогу останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, щодо якої порушено строк оплати, за кожен день порушення строку оплати.

За наведених підстав, господарський суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення пені за заявлені періоди, що обраховані з наступного дня після виникнення прострочення та обмежуються кінцевим терміном обрахунку 30.06.2025.

Перевіривши розрахунки, суд вважає їх виконаними арифметично правильно.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2 425,40 грн пені.

Окрім того, позивач заявив до стягнення суму 3 % річних у розмірі 255,18 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 136,86 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Перевіривши розрахунки, господарський суд дійшов висновку, що розрахунки здійснені арифметично правильно, а тому з ПрАТ ««Чорноморський паливний термінал» на користь АТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» належить стягнути 1 136,86 грн суми інфляційного збільшення; 255,18 грн 3 процентів річних.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За наведених умов господарський суд задовольняє позов повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ЧОРНОМОРСЬКИЙ ПАЛИВНИЙ ТЕРМІНАЛ (Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Північна, 2, 68000, ідентифікаційний код 31886323) на користь Акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (Полтавська область, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, 39610, ідентифікаційний код 00152307) грошові кошти в сумі 13 897,44 грн, з яких: 10 080,00 грн заборгованість за послуги зі зберігання майна; 1 136,86 грн сума інфляційного збільшення; 255,18 грн 3 % річних; 2 425,40 грн пеня, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 04 листопада 2025 р.

Суддя Т.Г. Деркач