РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2025Справа № 910/9876/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-Стем»

про стягнення 246.095,52 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

08.08.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-Стем» про стягнення 246.095,52 грн, з яких 189.100,71 грн основного боргу, 16.952,00 грн пені, 40.042,81 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № Р2.1.6.1.00009 від 02.09.2024 та виставленого відповідачем рахунку № СФ-0114 від 28.10.2024 позивачем було сплачено 50% вартості товару в сумі 400.428,08 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № Р43020084 від 31.10.2024. Згідно специфікації № Р2Л.6.1.00009-00000001 від 28.10.2024 товар мав бути поставлений відповідачем протягом 10 календарних днів з дати підписання специфікації, тобто до 07.11.2024. Водночас відповідачем було поставлено товар лише частково на суму 211.327,37 грн, що підтверджується накладною № 31/2024 від 15.11.2024. У зв`язку з тим, що відповідач свій обов`язок за договором виконав частково та в обумовлений строк не поставив товар на суму 189.100,71 грн (400.428,08 грн - 211.327,37 грн), позивач звернувся до суду з вищезазначеними вимогами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/9876/25 від 15.08.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

25.08.2025 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 відкрито провадження у справі № 910/9876/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 01.09.2025 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 02.09.2025 о 15:23 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 17.09.2025 включно.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 01.09.2025 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, , Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО-Стем» (постачальник, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» (покупець, позивач) укладено договір поставки № Р2.1.6.1.00009 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору у строки i на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар, найменування (асортимент) i кількість якого визначається у Специфікаціях до цього договору.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, товар у визначений строк не поставив, що є підставою для повернення сплаченої позивачем передоплати в розмірі 189.100,71 грн, а також нарахуванню 16.952,00 грн пені та 40.042,81 грн штрафу за порушення строків поставки товару.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (тут і надалі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.07.2025, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору передача товару покупцю здійснюється партіями відповідно до Специфікацій, які є невід`ємною складовою договору. Відповідно до п. 2.1 договору ціна товару визначається у Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору. Ціна товару зазначена в Специфікаціях.

Згідно з п. 2.3 договору ціна товару за цим договором включає в себе всі витрати на транспортування, навантаження, пакування та маркування товару, якщо інше не зазначено в Специфікаціях.

28.10.2024 між позивачем та відповідачем складено Специфікацію № Р2Л.6.1.00009- 00000001 до договору (далі - Специфікація), відповідно до якої постачальник на виконання п.п. 1.1., 1.2 договору передає у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, загалом 13 позицій, загальною вартістю 667.380,14 грн, крім того ПДВ 20% 13.476,03 грн, разом 800.856,17 грн.

Пунктом 3.1 договору та п. 4 Специфікації передбачено, що оплата за товар здійснюється покупцем у наступному порядку: шляхом 50% передоплати від вартості товару, на протязі 5 банківських днів з моменту підписання специфікації; 30% післяоплата на протязі 5 банківських днів за кожну поставлену партію товару та 20% вартості товару сплачується протягом 5 банківських днів після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, на поточний банківський рахунок постачальника.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На виконання умов договору відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру № СФ-0114 від 28.10.2024 на оплату товару (13 позицій), загальною вартістю 800.856,17 грн з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі зазначеного рахунку перерахував відповідачу попередню оплату товару в сумі 400.428,08 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № Р43020084 від 31.10.2024.

Відповідно до п. 4.1 договору поставка товару здійснюється на умовах, передбачених в Специфікаціях (у відповідності з правилами «ІНКОТЕРМС-2020»), які являються невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.2 договору термін поставки конкретної партії товару становить 10 календарних днів з підписання Специфікації на відповідну партію товару, якщо інше окремо не погоджено сторонами у Специфікації.

В п. 3 Специфікації визначено строк поставки товару - 10.

Відповідно до п. 4.4 договору виконання постачальником зобов`язання з передачі товару (партії товару) покупцю підтверджується оформленою сторонами видатковою накладною, дата складання якої є датою постачання товару. Разом з товаром постачальник зобов`язаний передати покупцю рахунок-фактуру, видаткову накладну (акт прийому-передачі товару), товарно-транспортну накладну, а також інші документи, якщо їх передача передбачена цим договором та чинним законодавством. Дата товарно-транспортної накладної та видаткової накладної повинні співпадати.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладене та умови договору відповідач мав поставити товар позивачу протягом 10 календарних днів з дати підписання Специфікації, тобто до 07.11.2024 включно.

15.11.2024 відповідач частково поставив позивачу товар на суму 211.327,37 грн, що підтверджується накладною № 31/2024 від 15.11.2024.

Таким чином, різниця між сумою, яку позивач сплатив відповідачу за товар, та вартістю товару, який відповідач поставив позивачу, становить 189.100,71 грн (400.428,08 - 211.327,37 грн).

Відповідно до п. 9.4 договору в разі порушення постачальником строків передачі товару більш ніж на 10 календарних днів покупець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення продавцю про розірвання цього договору. В такому випадку цей договір буде вважатися розірваним з моменту одержання продавцем повідомлення від покупця про розірвання договору. За домовленістю сторін розірвання цього договору на зазначених в цьому пункті підставах не звільняє продавця від негайного повернення отриманих за цим договором грошових коштів (в частині невиконаного зобов`язання), сплати штрафних санкцій, передбачених договором, та відшкодування збитків, пов`язаних з невиконанням Договору.

Позивач звернувся до відповідача претензією № 651 від 19.05.2025, в якій повідомив відповідача про розірвання договору та вимагав протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання цієї претензії повернути кошти в сумі 189.100,71 грн.

Дана претензія надіслана позивачем відповідачу 21.05.2025 рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується описом вкладення у цінний лист № 715, проте не отримана відповідачем та повернута 15.06.2025 поштовим відділенням зв`язку відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет за трекінгом № 715.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З огляду на викладене, договір є розірваним з 15.06.2025.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач у визначені строки товар позивачу у повному обсязі не поставив.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) виникає у відповідача (постачальника) у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця).

Таким чином, у відповідача (постачальника) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто в розмірі 189.100,71 грн (400.428,08 грн - 211.327,37 грн) з 08.11.2024.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Розмір заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 189.100,71 грн, підтверджується підписаним та скріпленим печатками обох сторін актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2024-31.12.2024.

З огляду на викладене, за відсутності жодного визначеного умовами договору документального підтвердження фактичної поставки товару позивачу на суму 189.100,71 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 189.100,71 грн попередньої оплати обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до пп. «б» п. 9.2 договору за домовленістю сторін при визначені меж відповідальності за порушення умов договору сторони керуватимуться положеннями ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у випадках і розмірі, передбачених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, а саме за порушення строків виконання зобов`язання з винної сторони на користь іншої сторони стягується неустойка в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент такого порушення, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 5% вказаної ціни договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено нарахування пені в розмірі 16.952,00 грн на суму не поставленого товару 189.100,71 грн за період з 08.11.2024 по 30.06.2025; нарахування штрафу в розмірі 40.042,81 грн становить 5% від суми ціни договору 800.856,17 грн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

У зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання з поставки товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню розмір якої, за розрахунками суду (знаходиться в матеріалах справи) становить 13.498,97 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 13.498,97 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню, та в іншій частині позовних вимог про стягнення пені в позові слід відмовити, оскільки нарахована з перевищенням шестимісячного періоду.

Оскільки мало місце прострочення поставки товару, яке склало понад 30 днів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 40.042,81 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 № 06/5026/1052/2011.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-Стем» (02072, м. Київ, вул. Чавдар Єлизавети, 2, офіс 149; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» (24600, Вінницька обл., Тульчинський район, селище Крижопіль, вул. Порошенка О. Героя України, 74-А; ) 189.100 (сто вісімдесят дев`ять тисяч сто) грн 71 коп. попередньої оплати, 13.498 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 97 коп. пені, 40.042 (сорок тисяч сорок дві) грн 81 коп. штрафу, 2.911 (дві тисячі дев`ятсот одинадцять) грн 71 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова