УХВАЛА

м. Київ

30.10.2025Справа № 922/2399/25

Суддя Привалов А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О.,

справу № 922/2399/25

за позовом Керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова

до Міністерства економіки України

про зобов`язання вчинити дії

За участі представників сторін:

від прокуратури: Винник О.О.;

від відповідача: Жук Б.Є.

УСТАНОВИВ:

Керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Міністерства економіки України, в якому просить зобов`язати Міністерство економіки України вчинити дії щодо державної реєстрації права власності Держави Україна на нежитлове приміщення - протирадіаційне укриття №76723, що розташоване за адресою: вул. Глобинська (раніше - Маршала Батицького) 4, м. Харків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор наголошує на бездіяльності Міністерства, як уповноваженого органу управління зазначеним державним майном, оскільки і на момент здійснення корпоратизації, а згодом приватизації майна ВАТ "Головне спеціалізоване конструкторське бюро по двигунах середньої потужності", у тому числі приміщення ПРУ №76723, і на час видання 19.02.1998 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області свідоцтва № 117 про право власності товариства на будинок в цілому з усіма приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованими у місті Харкові по вулиці Маршала Батицького (нині Глобинська), за № 4 та упродовж більше ніж 25 років після настання даного юридичного факту право державної власності на вказане протирадіаційне укриття не оформлено та належним чином не зареєстровано, жодних заходів щодо визначення балансоутримувача зазначеного протирадіаційного укриття та закріплення за ним на відповідному, похідному від права державної власності, речовому праві, не вжито, що свідчить про ухилення Міністерством від виконання обов`язку, що визначений Законом України Про управління об`єктами державної власності.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.07.2025 матеріали позовної заяви за позовом Салтівської окружної прокуратури міста Харкова до Міністерства економіки України про зобов`язання вчинити дії щодо державної реєстрації права власності передані за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

11.08.2025 матеріали справи № 922/2399/25 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2025 справу № 922/2399/25 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 прийнято справу № до провадження та ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 25.09.2025.

04.09.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує, а також зазначає, що даний спір не підвідомчий господарському суду.

Присутній у підготовчому засіданні 25.09.2025 представник прокуратури просив відкласти розгляд справи та поновити строк на подання відповіді на відзив, оскільки відзив на позовну заяву з технічних питань не було вчасно отримано прокуратурою.

Представник відповідача не заперечував щодо відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні, на підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України, оголошено перерву до 30.10.2025.

07.10.2025 через систему «Електронний суд» від Салтівської окружної прокуратури міста Харкова надійшла відповідь на відзив, в якій, серед іншого, міститься клопотання про поновлення строку на її подання до суду.

У підготовчому засіданні 30.10.2025 судом задоволено клопотання прокурора та поновлено строк на подання відповіді на відзив.

Судом також було поставлено на обговорення питання щодо підвідомчості даного спору господарському суду.

Представник прокуратури наполягав на тому, що даний спір підвідомчий господарському суду, оскільки стосується реєстрації прав на нерухоме майно.

Представник відповідача заперечив проти доводів прокурора.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, судом відзначає наступне.

Як убачається з позовної заяви, Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова, за даними ГУ ДСНС в Харківській області та інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», було установлено, що за адресою: вул. Глобинська (раніше - Маршала Батицького) 4, м. Харків, наявна захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття (сховище) №76723.

Відповідно до паспорту сховища (протирадіаційного укриття) №76723, захисна споруда введена в експлуатацію 30 грудня 1988 року. Загальна площа укриття становить 600 кв.м., місткість 1200 осіб, вбудована в будівлю, клас сховища другий.

При цьому, в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000033 від 21.07.2023 прокуратурою було отримано матеріали приватизаційної справи та установлено відсутність державної реєстрації права власності на протирадіаційне укриття (сховище) № 76723, розташоване за адресою: вул. Глобинська (раніше Маршала Батицького), 4, м. Харків, а також відсутність балансоутримувача після ліквідації юридичної особи (ВАТ «Головне спеціалізоване конструкторське бюро по двигунах середньої потужності», код ЄРДПОУ 00237663) та скасування дії свідоцтва про право власності.

Вказані обставини створюють правову невизначеність відносно юридичного статусу об`єкту цивільного захисту та суб`єктів, зобов`язаних здійснювати його утримання у належному технічному стані готовому до використання за призначення - укриття населення, у зв`язку з чим прокурор звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить зобов`язати Міністерство економіки України вчинити дії щодо державної реєстрації права власності Держави Україна на нежитлове приміщення - протирадіаційне укриття №76723, що розташоване за адресою: вул. Глобинська (раніше - Маршала Батицького) 4, м. Харків.

Обґрунтовуючи підстави заявлених позовних прокурор зазначив, що позов подається для усунення бездіяльності Міністерства економіки України щодо невчинення ним, як органом управління державним майном, що належало Головному спеціалізованому конструкторському бюро по двигунах середньої потужності, дій щодо реєстрації права власності на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 76723, розташоване за адресою: вул. Глобинська (раніше - Маршала Батицького), 4, м. Харків, тобто при здійсненні його власних функцій, тож у такій справі Мінекономіки є відповідачем.

З огляду на ситуацію, що склалася внаслідок незабезпечення відповідачем державної реєстрації права державної власності на спірне нежитлове приміщення, яке від початку проектувалося та будувалося саме як протирадіаційне укриття з метою забезпечення безпеки населення в рамках цивільної оборони, звернення прокурора до суду у цій справі слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як цивільний захист населення, що є ключовою складовою правового режиму воєнного стану.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Тобто, подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 ГПК України.

За частиною 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи, у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, у тому числі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини 1 вказаної статті ГПК України), а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункт 13 частини 1 даної статті ГПК України).

Визначений статтею 20 ГПК України перелік спорів, які підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. В інакшому випадку будь-який спір може бути розглянути судом без визначення його спеціалізації, що суперечить самій природі розмежування предметної юрисдикційності спорів.

У свою чергу, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року в справі № 910/7781/19.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

У позовній заяві прокурор не ставить питання про безпосереднє визнання чи спростування права власності на спірну захисну споруду цивільного захисту і не вимагає передати спірний об`єкт у власність будь-якому господарюючому суб`єкту.

Натомість, прокурор просить суд зобов`язати Мінекономіки вчинити певні дії, а саме подати заяву про державну реєстрацію права власності держави на відповідну захисну споруду цивільного захисту.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо ж в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Суд зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстав позову.

Предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Зазначене тлумачення вказаних термінів відповідає актуальній правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеній в постанові від 1 листопада 2022 року в справі № 925/1152/21.

Суд зазначає, під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, в яких виник спір.

Разом із цим, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 26 травня 2022 року в справі № 200/12247/20-а.

Як зазначив прокурор у позовній заяві, підставою для подання позову є усунення бездіяльності Міністерства економіки України щодо невчинення ним, як органом управління державним майном, дій щодо реєстрації права власності на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 76723, розташоване за адресою: вул. Глобинська (раніше - Маршала Батицького), 4, м. Харків, тобто при здійсненні його власних функцій.

Отже, у даній справі предметом розгляду є не майнові права на нерухоме майно, які розглядаються господарськими судами у спорах між суб`єктами господарювання, а виключно питання про законність, правомірність та обов`язковість дій чи бездіяльність центрального органу виконавчої влади Мінекономіки.

За приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи). Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом (частини 3-5 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

З вищевказаних приписів чинного законодавства убачається, що встановлення факту бездіяльності суб`єкта владних повноважень здійснюється виключно судами адміністративної юрисдикції при розгляді адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження по справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За приписами ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Разом з тим, згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи на час постановлення даної ухвали клопотань прокуратури про повернення сплаченої суми судового збору, суд на час постановлення даної ухвали позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. 2, 185, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №922/2399/25 за позовом Керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова до Міністерства економіки України про зобов`язання вчинити дії закрити.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений: 06.11.2025.

Суддя А.І. Привалов