ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" липня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1395/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Батуріної Я.Я. розглянувши у судовому засіданні справу

про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Учасники справи у судове засідання не з`явилися

УСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Київської області (далі суд) від 19.07.2021, зокрема: відкрито провадження у справ про неплатоспроможність ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , боржниця); введено процедуру реструктуризації боргів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ); призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича (свідоцтво №787 від 19.04.2013, далі керуючий реструктуризацією, Середюк С.М.); призначене попереднє засідання суду; вчинені інші процесуальні дії.

1.1. На виконання абз. 1 ч. 9 ст. 39 КУзПБ, 19.07.2021 суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», здійснив офіційне оприлюднення відповідного оголошення, номер публікації якого 66870.

1.2. За результатами попереднього засідання, судом постановлено ухвалу від 20.12.2021, якою, зокрема: визнані кредиторські вимоги ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , далі кредитор-1, ОСОБА_2 ) у загальному розмірі 300 000,00грн основна заборгованість; кредиторські вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі кредитор-2, КБ «Приватбанк») у розмірі 2 500 619,30грн (конкурсні) та у розмірі 11 011489,14грн (забезпечені) відхилені; включені до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору ОСОБА_2 у розмірі 4 540,00грн.

Проте, постановою Північного апеляційного господарського суду (далі - ПАГС) від 27.06.2022 (з урахуванням ухвали від 22.08.2022) змінений п.2 ухвали суду від 20.12.2021 та викладений у редакції відповідно до якої: заява КБ «Приватбанк» від 12.08.2021 (вх. №19310/21 від 13.08.2021) про визнання грошових вимог задоволена частково; визнані вимоги КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 у загальному розмірі 3 671 292, 46грн, а саме, 3 348 979,73грн - вимоги забезпечені заставою, 203 632,85грн друга черга, 118 679,88грн - третя черга, вимоги зі сплати судового збору в сумі 4 540грн - позачергово.

У свою чергу постановою Верховного Суду від 17.11.2022 постанову ПАГС від 27.06.2022 та ухвалу суду від 20.12.2021 в частині розгляду кредиторських вимог АТ КБ «Приватбанк» - скасовано в частині розгляду грошових вимог КБ «ПриватБанк» зі сплати процентів у сумі 56 691,73 доларів США (що за курсом НБУ станом на 12.08.2021 у розмірі 26,8042 складає 1 519 576,47грн), винагороди (комісії) в сумі 205 856,25грн та пені в сумі 9 182 085,88грн. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області. В іншій частині постанова ПАГС від 27.06.2022 залишена без змін.

Ухвалою суду від 27.02.2023 (суддя Гребенюк Т.Д.), яка залишена в силі постановою ПАГС від 13.09.2023, зокрема, визнані кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 9 125 106,59грн, а саме, 1 623 547,01грн - заборгованість за кредитом, 205 856,25грн - заборгованість за винагородою (комісією), 1 599 316,29грн - заборгованість за процентами, 5 696 387,04грн- заборгованість з пені; у визнанні вимог в іншій частині відмовлено; включено до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору КБ «Приватбанк» у розмірі 4540,00 грн.

1.3. Протокольною ухвалою суду від 12.02.2024, за заявою керуючого реструктуризацією, залишені без розгляду клопотання останнього про затвердження плану реструктуризації (вх.2581/22 від 07.02.2022) та про затвердження звіту керуючого реструктуризацією про нарахування та виплату винагороди за період з 19.07.2021 по 19.10.2021 (вх.2579/22 від 07.02.2022).

2. Постановою суду від 03.06.2024, зокрема: клопотання керуючого реструктуризації від 02.05.2024 (вх. №5552/24 від 02.05.2024) про визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів задоволено; визнано банкрутом ОСОБА_1 ; введено процедуру погашення боргів; призначено керуючим реалізацією майна ОСОБА_1 арбітражного керуючого Сердюка С.М. (далі - керуючий реалізацією); установлено строк до 04.07.2024 (включно) керуючому реалізацією майна банкрута для проведення інвентаризації майна боржника та визначення його вартості у відповідності до положень КУзПБ, докази виконання зазначеного пункту ухвали надати суду до 10.07.2024 (включно).

На виконання абз. 3 ч. 1 ст. 130 КУзПБ, 03.06.2024 суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», здійснив офіційне оприлюднення відповідного оголошення, номер публікації якого 73321.

Ухвалою суду від 01.07.2024 залишено без задоволення клопотання арбітражного керуючого Середюка С.М. про затвердження звіту (вх.4362/24 від 26.03.2024) про нарахування і виплату основної грошової винагороди та пропорційне стягнення з кредиторів винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією.

2.1.Ухвалою суду від 27.01.2025 за заявою керуючого реалізацією (вх.3215 від 01.08.2025) виключено зі складу ліквідаційної маси ОСОБА_1 1/3 частки житлової квартири, що належить ОСОБА_1 на праві спільної власності, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 364 832,00грн.

2.2. 28.05.2025 через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» керуючим реалізацією заявлені суду клопотання (вх.6004 від 29.05.2025, вх.9328/25 від 03.07.2025), в яких просить:

затвердити звіт керуючого реалізацією про результати проведення процедури погашення боргів та завершити процедуру погашення боргів боржника та закрити провадження у справі №911/1395/21;

затвердити звіт керуючого реалізацією про нарахування і виплати основної винагороди за період з 01.09.2024 по 30.04.2025 та стягнення з КБ «Приватбанк» на користь арбітражного керуючого Середюка С.М. 79 303,32гре та з ОСОБА_2 2 452,68грн.

Ухвалою суду від 03.06.2025 розгляд зазначених клопотань призначений до розгляду у судове засідання на 23.06.2025, в якому на підставі ст.ст.202, 216 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) оголошена перерва до 07.07.2025 (протокол судового засідання від 23.06.2025). Крім того зазначеною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення/заперечення щодо заявлених керуючим реалізацією клопотань до 20.06.2025.

2.2.1. 23.06.2025 через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» від КБ «Приватбанк» судом отримані письмові пояснення (вх.8663/25) розглянувши які суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так згідно ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За змістом ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як зазначалось вище, судом ухвалою суду від 03.06.2025, яка у той же день, зокрема, отримана кредитором-2 (довідка про доставку електронного листа), установлений учасникам справи строк для надання суду письмових пояснень/заперечень щодо заявлених керуючим реалізацією клопотань до 20.06.2025, тоді як відповідні пояснення зазначеним кредитором надіслані суду 23.06.2025, тобто поза межами строку, встановленого судом.

Водночас ч. 2 ст. 119 ГПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ураховуючи зазначене та те, що відповідних клопотань КБ «Приватбанк» суду заявлено не було, суд дійшов висновок про відсутність правових підстав для взяття згаданих письмових пояснень до уваги, оскільки останні на підставі ст. 118 ГПК України підлягають залишенню судом без розгляду.

2.2.2. У судове засідання 07.07.2025 керуючий реалізацією та представник КБ «Приватбанк» не з`явились, проте заявили суду клопотання (вх.4467/25, вх.4468/25 від 07.07.2025 ) про проведення судового засідання без їх участі, яке суду на підставі ст.42 ГПК України вважає за можливе задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце засідання повідомлялися належним чином та у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 242 ГПК України (довідка про доставку електронного листа 24.06.2025 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ф.119) АТ «Укрпошта» від 24.06.2025). Водночас, явка вказаних осіб обов`язковою судом не визнавалася, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України суд визнав за можливе провести судове засідання без їх участі.

2.3. Розглянувши звіт керуючого реалізацією про результати проведення процедури погашення боргів боржниці, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно зі ст.ст.1, 6 КУзПБ до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури, як реструктуризація боргів боржника (застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника) та погашення боргів боржника (застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута, визнаного банкрутом у порядку, встановленому цим Кодексом). Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Як зазначає Верховний Суд у своїй постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, у спеціальних нормах КУзПБ законодавець закріпив принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог. Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Задля ефективної реалізації боржником цього права КУзПБ передбачає участь арбітражного керуючого у справі про неплатоспроможність фізичної особи, залежно від судової процедури - як керуючого реструктуризацією боргів або керуючого реалізацією майна боржника.

Поряд із загальним правовим статусом арбітражного керуючого, закріпленим у ст.12 КУзПБ, деякі його аспекти у справах про неплатоспроможність фізичних осіб конкретизовано ст.114 КУзПБ, а особливості механізму реалізації - у інших нормах Книги четвертої цього Кодексу.

Згідно зі ст.114 КУзПБ арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи користується всіма правами арбітражного керуючого відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати інформацію і документи, що містять конфіденційну інформацію та/або банківську таємницю; здійснювати огляд майна боржника. Арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи зобов`язаний організувати виявлення та складання опису майна боржника.

Своєчасне та належне виконання арбітражним керуючим завдань з перевірки майнового стану боржника є запорукою адекватної оцінки стану неплатоспроможності боржника та його можливостей погасити борг.

У процедурі погашення боргів боржника здійснюється формування ліквідаційної маси та вирішуються пов`язані з цим питання, зокрема: визначається майно боржника, яке підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника; виділення частки боржника із спільного майна у випадку включення до ліквідаційної маси майна, що є часткою боржника у спільній власності; випадки невключення майна до ліквідаційної маси; порядок задоволення вимог кредиторів, тощо (ст.ст. 130-133 КУзПБ).

КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).

Завданням ліквідатора у ліквідаційній процедурі є не проста констатація факту відсутності майна, а дієвий і належний пошук майна банкрута. Отже, під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати заходи спрямовані на пошук, виявлення і повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. Крім того, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності банкрута. При цьому, кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 903/975/14).

Хоча вищезазначені висновки було сформовано Верховним Судом щодо здійснення процедури ліквідації юридичних осіб, разом з тим врахування зазначеного принципу також при розгляді справ про неплатоспроможність фізичних осіб є доцільним, враховуючи, що відповідно до ст.113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18.11.2021 у справі № 915/2487/19, від 18.03.2025 у справі №921/493/21).

Водночас судом береться до уваги те, що процедура банкрутства є процесом, який характеризуються як специфічним складом учасників, кожен з яких вступаючи в провадження у справі наділяється особливим процесуальним правами та обов`язками, зумовленим характером відносин неплатоспроможності. Передусім це зумовлено особливістю провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Участь кредитора у такому проваджені не може бути формальною. Будучи учасником провадження у справі про банкрутство кредитор наділений широким обсягом прав та повноважень, зокрема, скликати збори кредиторів, правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із відповідною заявою, звернення зі скаргою на дії (бездіяльність) арбітражного керуючого, реалізуючи які він має діяти своєчасно та у належний спосіб.

Як особа зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану своїх прав, зокрема цікавитися вжитими керуючим реалізацією діями у процедурі погашення боргів та заходами направленими на виявлення, розшук та повернення майна банкрута, ефективністю таких заходів та вчиняти, за наявності в нього необхідного обсягу прав та повноважень. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про неплатоспроможність - задоволення (погашення) його вимог.

Відсутність прояву активних дій та пасивна поведінка кредитора щодо вжитих керуючим реалізацією заходів у процедурі погашення боргів, свідчить про відсутність у нього зацікавленості у ефективності здійснення відповідної процедури та не відповідає меті участі кредитора у справі. До того ж така поведінка може сприяти збільшенню витрат у процедурі погашення боргів та тривалості здійснення провадження у справі, що не відповідає цілям та завданням господарського судочинства.

При цьому, кредитори за умови непогодження з роботою арбітражного керуючого, з належним виконанням покладених на нього функцій, вправі були подавати до суду скарги на його дії або бездіяльність, ставити питання про відсторонення його від виконання повноважень (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2025справа №902/633/23).

2.3.1.Так із змісту звіту та матеріалів справи вбачається, що з метою пошуку майна боржника як керуючим реструктуризацією так і керуючим реалізацією були вчинені наступні дії:

14.08.2021 та 05.07.2024 здійснений пошук в Державному реєстрів речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за результатами якого встановлено, що у боржниці разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у власності знаходиться квартира за адресою АДРЕСА_1 , та яке на підставі договору іпотеки від 07.06.2007, 3623 є обтяженим (іпотекодержатель КБ «Приватбанк»);

у серпні 2021 року надіслані запити до державних та реєстраційних установ, а також контролюючих органів у відповіді на які відповідними установами/організаціями повідомлено, що у боржниці відсутні відповідні майнові активи. Додатково керуючий реалізацією зазначає, що ним здійснено повторну перевірку майнового стану боржниці через інформаційні ресурси, результати якої не виявили змін у майновому стані боржниці у порівнянні з уже встановленими на попередньому етапі обставинами;

на виконання розпорядження про проведення інвентаризації №02-03/4/2024 від 05.06.2024 керуючим реалізацією 01.07.2024 проведена інвентаризація майна боржниці за результатом якої складений звіт про проведену інвентаризацію у справі №911/1395/21 №02-04/3/2-1 від 09.07.2024. Інвентаризація проводилась в присутності представника боржниці, адвоката Левшунова Д.С. за адресами: АДРЕСА_2 (місце реєстрації) та АДРЕСА_1 (фактичне місце проживання). За результатами інвентаризації керуючим реалізацією встановлено, що до майнових активів боржниці, що були виявлені та підлягали оцінці належить 1/3 житлової квартири, що належить боржниці на праві спільної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої становить 364 832,00грн (звіт про оцінку майна від 01.07.2024 ТОВ «Кабінет Оцінки «АРКТУС»).

Будь-яких зауважень/скарги щодо дій арбітражного керуючого під час виконання ним повноважень як керуючого реструктуризацією так і керуючого реалізації в частині пошуку майна боржниці з боку кредиторів суду не подавались.

2.3.2.Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 131 КУзПБ майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу. До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного ч.ч. 6 і 7 цієї статті та ст.132 цього Кодексу. До складу ліквідаційної маси може бути включено майно, що є часткою боржника у спільній власності. У такому разі відбувається виділення частки боржника із спільного майна за правилами, передбаченими цивільним законодавством.

2.3.2.1.З метою формування ліквідаційної маси боржниці керуючим реалізацією:

замовлено технічну інвентаризацію квартири АДРЕСА_3 , за результатами якої встановлено, що відсутня технічна можливість виділу частки квартири, незалежно від її розміру (висновок від 01.07.2024, складений інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна Бабенковою І.В., сертифікат АЕ№002764). Додатково на замовлення КБ «Приватбанк» судовим експертом Лісниченком С.В. (свідоцтво №965 від 24.02.2026, №1907 від 15.12.2017) складений висновок експерта №2 від 19.12.2024, із змісту якого вбачається, що з технічної точки зору поділ квартири за адресою АДРЕСА_1 не можливий;

19.07.2024 проведені збори кредиторів із порядком денним до якого включено питання про виключення з ліквідаційної маси майна боржника, а саме 1/3 частки житлової квартири, що належить боржниці на праві спільної власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . За результатами голосування відповідна пропозиція керуючого реалізацією була відхилена (КБ «Приватбанк», 1805 (85,7%) голосів - «проти», ОСОБА_2 , 300 (14,3%) голосів «ЗА»), що стало підставою для звернення 31.07.2024 із відповідною заявою до суду. Заперечуючи проти виключення з ліквідаційної маси наявної у боржниці частки кредитор-2 у своєму листі від 19.07.2024 вказав, що: технічна неможливість поділу нерухомого майна не є підставою для виключення частки житлової квартири, що належить боржниці на праві спільної власності із ліквідаційної маси; таке майно, що є предметом забезпечення вимог кредитора, підлягає реалізації в рамках процедури неплатоспроможності.

Ухвалою суду від 27.01.2025 виключено зі складу ліквідаційної маси боржниці 1/3 частки житлової квартири, що належить ОСОБА_1 на праві спільної власності, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із неможливістю її виділу (поділу).

2.3.2.2. Інших відомостей та доказів на їх підтвердження щодо необхідності вжиття заходів у частині визнання відповідних правочинів недійсними, звернення до третіх осіб для повернення майна чи коштів боржниці з метою наповнення ліквідаційної маси учасниками справи суду надано не було. Також не надані суду відомості про можливість отримання боржницею іншого майна у майбутньому за рахунок якого можливе повне чи часткове погашення кредиторських вимог .

2.3.3. 15.05.2025 керуючим реалізацією проведені збори кредиторів, за результатами яких складений протокол №4.

Із змісту протоколу вбачається, що у порядок денний включенні питання щодо: розгляду звіту керуючого реалізацією про результати проведення процедури погашення боргів (питання №1); розгляд звіту керуючого реалізацією про нарахування і виплату основної винагороди за період з 01.09.2024 по 30.04.2025 (питання №2); вирішення питання про завершення процедури погашення боргів боржника (питання №3).

За результатами голосування збори вирішили: по першому питанню - прийняти до відома звіт керуючого реалізацією про результати проведення процедури погашення боргів (одностайно «ЗА»); по другому питанню відкласти розгляд питання до завершення вжиття всіх заходів процедури погашення боргів (КБ «Приватбанк» - «ЗА»); по третьому питанню рішення не прийнято через недостатність голосів присутніх на зборах кредиторів (КБ «Приватбанк» - «утримався», ОСОБА_2 «ЗА»).

Як зазначає КБ «Приватбанк» у своєму листі від 15.05.2025, адресованого арбітражному керуючому Середюку С.М., заходи процедури погашення боргів у даній справі не завершені. Із посиланням на ст. 131 КУзПБ, ст.ст. 366, 371 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вказує, що керуючим реалізацією мають бути вчинені додаткові заходи щодо реалізації предмету забезпечення, зокрема, шляхом звернення до суду із поданням про визначення частки боржника у такому майні з подальшим його продажем. У той же час, кредитор-2 висловив готовність до розгляду питання мирової угоди щодо врегулювання заборгованості без окремого звернення стягнення на предмет забезпечення. Також зазначив, що ним ініційоване судове провадження відносно інших майнових поручителів боржника в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

Проаналізувавши зазначені підстави кредитора-2 для необхідності вжиття додаткових заходів у процедури погашення боргів суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.355 та ч.1 ст.356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Судом береться до уваги правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 357/3145/20, в якій міститься посилання на постанову Верховного Суду від 12.12.2018у справі № 442/7505/14-ц виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних / неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Аналіз ст.361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно до ч. ч.1, 2 ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 756/3456/19 правові норми ст.ст. 371, 366 ЦК України встановлюють для кредитора певний порядок та умови звернення до суду з позовом про виділ частки боржника із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Проаналізувавши зазначене суд вважає, що саме у кредитора наявне право вимоги до боржника про продаж його частки, про реалізацію якого він повинен заявити (ураховуючи витрати пов`язані із організацією продажу відповідного майна у процесі неплатоспроможності, вірогідність продажу частини права на майно за відповідною ціною тощо), яке повинно передувати зверненню до суду із відповідним позовом. Водночас обов`язку боржника (у даному випадку керуючим реалізацією) самостійно вчиняти відповідні дії зазначена стаття не містить.

Як установлено судом під час процедури погашення боргів із свого боку КБ «Приватбанк», який є забезпеченим кредитором у відповідній частині своїх вимог до боржника, після встановлення факту неможливості виділу в натурі частки із спільного майна не реалізував своє право та не звернувся до керуючого реалізацією із вимогою про продаж боржником своєї частки у праві спільної часткової власності у встановлений КУзПБ спосіб. У свою чергу посилання кредитора-2 під час зборів кредиторів на наявне у нього право, не є тотожним заявити про намір скористатися цим правом.

Натомість як зазначає кредитор-2 останній у судому порядку звернувся до інших співвласників майна, а саме ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.01.2025 у справі № 369/17242/24).

Крім того як зазначалось вище ухвалою суду від 27.01.2025 виключено зі складу ліквідаційної маси боржниці 1/3 частки житлової квартири, що належить боржниці на праві спільної власності.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що зазначені кредитором-2 заходи, які необхідно додатково вжитті у процедури погашення боргів в частині заставного майна, а саме, звернення до суду із поданням про визначення частки боржника у такому майні з подальшим його продажем, боржниці у даному випадку є необґрунтованими.

2.4. Інших пропозицій, зауважень чи заперечень щодо вчинених/невчинених дій керуючим реалізацією після подання ним відповідного звіту від кредиторів до суду не надходило.

Також, скарг на дії/бездіяльність керуючого реалізацією щодо виконання ним окремих функцій та повноважень як загалом впродовж процедури погашення боргів у справі про неплатоспроможність боржниці, так і на окремих її етапах до суду від кредиторів не надходили.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що керуючим реалізацією вчинені усі можливі та адекватні дії, які визначені КУзПБ, в частині проведення процедури погашення боргів.

2.5. Ураховуючи вищевикладене, відсутність іншого майна боржниці, загальну поведінку учасників справи, тривалість розгляду даної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для завершення процедури погашення боргів боржниці та закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

2.6. Додатково суд зазначає, що КУзПБ не передбачена така процесуальна дія суду як затвердження звіту керуючого реалізацією, а тому клопотання арбітражного керуючого в частині його затвердження не підлягає задоволенню.

3.Відповідно до ст.133 КУзПБ вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Так уст.134 КУзПБ визначено, що господарський суд при постановленні ухвали про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ухвалює рішення про звільнення боржника - фізичної особи від боргів. Фізична особа не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: 1) відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; 2) сплати аліментів; 3) виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Такі вимоги, що не були повністю погашені у справі про неплатоспроможність, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність у непогашеній частині.

4. Водночас суд звертає увагу ОСОБА_1 на обмеження, які визначені у ст.135 КУзПБ.

Так протягом п`яти років після визнання фізичної особи банкрутом не може бути відкрито провадження у справі про неплатоспроможність за її заявою, крім випадку, якщо боржник погасив усі борги в повному обсязі у порядку, передбаченому цим Кодексом.Протягом п`яти років після визнання фізичної особи банкрутом така особа зобов`язана перед укладенням договорів позики, кредитних договорів, договорів поруки чи договорів застави письмово повідомляти про факт своєї неплатоспроможності інші сторони таких договорів. Фізична особа не може вважатися такою, яка має бездоганну ділову репутацію, протягом трьох років після визнання її банкрутом.

5. Щодо затвердження звіту керуючого реалізацією про нарахування і виплату основної винагороди за період з 01.09.2024 по 30.04.2025 та стягнення з КБ «Приватбанк» 79 303,32грн та з ОСОБА_2 2 452,68грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Згідно із ч. 2 ст. 30 КУзПБ розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реалізацією становить три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Як визначено в абз. 2, 3 ч. 6 ст. 30 КУзПБ звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, погашення боргів боржника подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що арбітражний керуючий Середюк С.М. призначений керуючим реалізацією боргів боржниці - 03.06.2024, відповідний звіт про завершення процедури подав суду 28.05.2025.

Водночас у клопотанні просить затвердити звіт за період виконання ним повноважень керуючого реалізацією з 01.09.2024 по 30.04.2025. Зазначений період був предметом розгляду і на зборах кредиторів. Проте 15.05.2025 на зборах кредиторів розгляд звіту керуючого реалізацією про нарахування і виплату основної винагороди за вказаний період (питання №2) відкладений, у зв`язку із необхідністю вжиття всіх заходів процедури погашення боргів (протокол від 15.05.2025 №4).

Водночас неприйняття зборами кредиторів (комітетом кредиторів) рішення щодо схвалення або погодження звітів арбітражного керуючого не позбавляє господарський суд права розглянути їх самостійно.

Так судом перевірено здійснений арбітражним керуючим розрахунок суми грошової винагороди за виконання ним повноважень керуючого реалізацією за період з 01.09.2024 по 30.04.2025 та встановлено, що він є помилковим, оскільки відповідне нарахування у розмірі 81 756,00грн здійснено за 9 місяців, тоді як фактично арбітражний керуючий просить затвердити відповідний звіт за 8 місяців своє роботи. Отже правильним є розрахунок основної грошової винагороди є 3028 (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024, 2025 роках)*3 (кількість місяців як розрахункова величина) *8 (кількість місяців виконання повноважень керуючого реалізацією) та становить 72 672,00грн.

З огляду на зазначене та п.п.2.4, 2.5 цієї ухвали суд дійшов висновку, що наведений звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди за період з 01.09.2024 по 01.06.2025 підлягає затвердженню саме у розмір 72 672,00грн.

Згідно до абз. 6.7 ч.2 ст. 30 КУзПБ сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі.У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, або коштів фонду, створеного кредиторами для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (у разі його створення).

Так із матеріалів справи вбачається, що майно боржниці, яке не перебуває в заставі, не виявлено, а кредитори не створювали фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

У даному випадку судом у сукупності із ст.113 КУзПБ береться до уваги висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011 (п.п.7.7-7.12) згідно з якими діяльність ліквідатора банкрута спрямована на досягнення остаточної мети ліквідаційної процедури - найповнішого задоволення вимог кредиторів шляхом пошуку та реалізації активів ліквідаційної маси. Поза межами ліквідаційної процедури кредитори боржника не можуть задовольнити свої вимоги в інший спосіб, окрім як через реалізацію майна боржника в ліквідаційній процедурі (ч.14 ст.39 КУзПБ). Тому основними отримувачами послуг арбітражного керуючого у цій процедурі є саме кредитори неплатоспроможного боржника.

Беручи участь у справі про банкрутство, кредитор не тільки має певні процесуальні права, зокрема на задоволення своїх грошових вимог за рахунок активів ліквідаційної маси, а й як учасник провадження (сторона) може нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі. За ухвалою суду на нього можуть покладатися певні судові витрати: оплата послуг перекладача, судового експерта, арбітражного керуючого.

Як убачається із приписів ст.ст.12, 30 КУзПБ, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення арбітражним керуючим своїх повноважень безоплатно.

Отже, якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абз.6 ч.2 ст.30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, подаючи на затвердження звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, ліквідатор не може бути позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на оплату його грошової винагороди за період виконання повноважень та відшкодування його витрат у справі. Беручи до уваги принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав (близький за змістом висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 15.07.2020 у справі №Б14/040-07/15-08, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.02.2020 у справі №11/Б-921/1448/2013, від 14.08.2019 у справі №5/80-10, від 09.07.2019 у справі №15/55/2011/5003, від 18.04.2019 у справі №5010/1864/2011-Б-13/56, від 16.04.2019 у справі №914/2458/16, від 13.02.2019 у справі №910/22696/15, від 30.01.2019 у справі №910/32824/15, від 01.08.2018 у справі №912/1783/16, від 19.04.2018 у справі №265/2б-02/14/13-08, від 21.03.2018 у справі №3/67-Б).

Така практика покладення судом на кредиторів витрат за оплату послуг арбітражного керуючого у справах про банкрутство залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого відповідно до приписів ст.43 Конституції України та ст.30 КУзПБ у випадках, якщо кредитори не утворюють за власною ініціативою фонду оплати послуг, зокрема, керуючому реалізацією та відсутні кошти боржника від реалізації його активів, а провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) має бути завершеним.

Оскільки у боржниці повністю відсутні майнові активи, що унеможливлює здійснення оплати послуг керуючого реалізацією за рахунок її майна, суд вважає за можливе здійснити оплату грошової винагороди арбітражного керуючого Середюку С.М. за рахунок кредиторів у пропорційному відношенні до заявлених та визнаних вимог кредиторів, а саме АТ «Приватбанк» у розмірі 70 672,00грн, оскільки має 97% від усіх голосів, та ОСОБА_2 у розмірі 2 180,16грн, оскільки має 3% від усіх голосів.

Керуючись ст.ст. 12, 14, 42, 74, 76-77, 234-235 ГПК України, ст.ст. 2, 9, 113, 131-135 КУзПБ, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання керуючого реалізацією Середюка Сергія Миколайовича від 28.05.2025 (вх.6004 від 29.05.2025, вх.9328/25 від 03.07.2025) про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття справи про банкрутство задовольнити частково.

2. Завершити процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

3. Грошові вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у справі № 911/1395/21 - визнати погашеними.

4. Припинити повноваження керуючого реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича (свідоцтво №787 від 19.04.2013).

5. Припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Київської області 19.07.2021.

6. Закрити провадження у справі № 911/1395/21.

7. В іншій частині клопотання керуючого реалізацією Середюка Сергія Миколайовича від 28.05.2025 (вх.6004 від 29.05.2025, вх.9328/25 від 03.07.2025) про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття справи про банкрутство відмовити.

8. Клопотання арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича від 28.05.2025 № 02-03/1.1/2/2-2 (вх.6004 від 29.05.2025) про затвердження звіту про нарахування і виплату основної винагороди та пропорційне її стягнення з кредиторів задовольнити частково.

Затвердити звіт арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича за виконання ним повноважень керуючого реалізацією у справі про неплатоспроможність особи ОСОБА_1 у період з 01.09.2024 по 30.04.2025 у розмірі 72 672,00грн.

9. Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (; м. Київ, вул.Грушевського, 1Д) на користь арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича частину винагороди арбітражного керуючого у розмірі 70 491,84грн (сімдесят тисяч чотириста дев`яносто одна гривня 84 коп.).

10. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича частину винагороди арбітражного керуючого у розмірі 2 180,16грн (дві тисячі сто вісімдесят гривень 16 коп.).

11. В іншій частині клопотання арбітражного керуючого Середюка Сергія Миколайовича від 28.05.2025 № 02-03/1.1/2/2-2 (вх.6004 від 29.05.2025) про затвердження звіту про нарахування і виплату основної винагороди та пропорційне її стягнення з кредиторів відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КУзПБ ухвала набрала законної сили 07.07.2025 та згідно з ст. 255 ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 03.11.2025.