ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2025 р. Cправа № 902/1174/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс", 01135, місто Київ, вул. Златоустівська, будинок 23А літ. "М", ідентифікаційний код юридичної особи 42588390

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр", 23210, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Гнівань, вул. Соборна, будинок 85, ідентифікаційний код юридичної особи 35558713

про стягнення 2 148 197,58 гривень

за участю представників:

від позивача адвокат Нагалка Я.Я., згідно ордеру

від відповідача не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 25.08.2025 надійшла позовна заява № б/н від 25.08.2025 (вх. № 1253/25 від 25.08.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії споживачу № 2419-2 від 26.01.2023 у розмірі 2 148 197,58 гривень, з яких: 1 926 130,24 гривень основного боргу, 128 124,14 гривень пені, 18 574,40 гривень 3% річних, 75 368,80 гривень інфляційних втрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 27.08.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі 902/1174/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 25.09.2025 року о 10:30 год.

У судовому засіданні 25.09.2025 року суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання у справі № 902/1174/25 на 15:30 02.10.2025.

Ухвалою від 02.10.2025 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/1174/25, призначено справу № 902/1174/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 23.10.2025 року о 15:00 год.

На визначену судом дату у судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений завчасно та належним чином ухвалою суду від 02.10.2025, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Відзиву відповідачем до суду не надано, будь-яких заяв, клопотань не надходило.

За приписами частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України сторони було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач у свою чергу не скористався наданим йому правом участі у розгляді справи і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення у справі та повідомив час проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про стягнення 2 148 197,58 гривень заборгованості, з яких: 1 926 130,24 гривень основного боргу, 128 124,14 гривень пені, 18 574,40 гривень 3% річних, 75 368,80 гривень інфляційних втрат.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" як споживачем укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 2419-2.

Позивач зауважив, що згідно з рахунками на оплату та актами приймання - передачі товарної продукції на виконання умов договору у період з липня 2024 року по квітень 2025 року постачальником було поставлено споживачу електричну енергію у кількості 281 850 кВт*год на загальну суму у розмірі 2 152 776,31 гривень.

За твердженням позивача, згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за період 01.03.2024-04.07.2025 заборгованість за спожиту електричну енергію до 30 червня 2024 року погашена шляхом сукупності здійснених платежів, водночас, заборгованість за липень 2024 року погашена частково та становить 4 167,86 гривень (230 813,93 гривень (сума згідно акта за липень 2024 року) - 226 646,07 гривень (часткова оплата) = 4 167,86 гривень).

Позивач зазначив, що станом на дату звернення з позовом до суду за споживачем обліковується заборгованість за спожиту електричну енергію за липень 2024 - 4 167,86 грн; за серпень 2024 - 243 488,88 грн; за вересень 2024 - 202 089,96 грн; за жовтень 2024 - 232 519,08 грн; за листопад 2024 - 195 561,95 грн; за грудень 2024 - 197 751,41 грн; за січень 2025 - 188 467,44 грн; за лютий 2025 - 201 964,99 грн; за березень 2025 - 326 607,92 грн; за квітень 2025 - 133 510,75 гривень, що загалом становить 1 926 130,24 гривень.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивача із позовом до суду про стягнення заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних втрат у примусовому порядку.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв або заперечень щодо заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено таке.

26 січня 2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" (далі - споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 2419-2 (далі - договір) (т. 1 а.с. 14-24).

Пунктами 1.1., 1.2. договору визначено, що цей договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) та є однаковими для всіх споживачів. Далі по тексту цього договору постачальник або споживач іменуються також сторона, а разом - сторони.

Відповідно до пункту 2.1. договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 2.2. договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

За умовами пунктів 3.1., 3.2. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві - приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Обсяги поставки електричної енергії зазначаються споживачем у додатку 2 до заяви-приєднання.

Пунктами 5.1., 5.2. договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.

Відповідно до пункту 5.3. договору ціна електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни, та погоджені обсяги постачання електричної енергії зазначаються постачальником у розрахункових документах. Коригування планових обсягів поставки здійснюється споживачем шляхом направлення постачальнику письмової заяви у строк до 15 числа поточного місяця. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін.

За умовами пункту 5.4. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з пунктом 5.6. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого постачальником.

Пунктом 5.7. договору встановлено, що якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню за кожний день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, від простроченої суми заборгованості, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання без врахування дня фактичної оплати, якщо інше не встановлено в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору. Про порушення споживачем умов цього договору, що зумовлюють виникнення у споживача зобов`язань щодо сплати пені, постачальник направляє споживачу повідомлення з розрахунком пені, яка підлягає оплаті протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання такого повідомлення. У випадку незгоди споживача із сумою та/або розрахунком пені, що визначені постачальником у повідомленні, сторони діють у наступному порядку: споживач оплачує суму пені, що визначена у відповідному повідомленні та після цього, звертається до постачальника з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої постачальником суми пені.

Відповідно до абзаца 2 пункту 5.8. договору за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих розрахункових періодів з найдавнішим терміном їх виникнення за цим договором.

Згідно з пунктом 5.13. договору постачальник направляє споживачу до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в електронному вигляді на електронну адресу, зазначену споживачем в заяві-приєднанні та на поштову адресу споживача оригінали у двох примірниках актів приймання-передачі товарної продукції (електричної енергії) за розрахунковий період, в яких, зокрема зазначають обсяг електричної енергії, отриманої споживачем.

За умовами пункту 5.14. договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від постачальника за попередній розрахунковий період актом приймання-передачі споживач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі інформацію шляхом направлення постачальнику повідомлення протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання такого акта. Процедура оскарження не звільняє споживача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо споживач не надає постачальнику повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання акту приймання-передачі, то такий акт вважається прийнятим без розбіжностей.

Пунктом 5.15. договору сторони передбачили, що у разі якщо споживачем не повернуто на адресу постачальника один примірник оригіналу акту приймання-передачі або акту звірки взаємних розрахунків з підписом уповноваженої особи споживача та печаткою споживача (за наявності) або заперечення до такого акту, то вважається, що цей акт приймання-передачі або акт звірки взаємних розрахунків погоджений та підписаний сторонами у редакції постачальника, а договір вважається виконаним в обсязі, вказаному в такому акті.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) постачальником заяви -приєднання, яка є додатком 1 до цього договору (пункт 13.1. договору).

Договір спільно підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін.

26 січня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" підписано заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток №1) (т.1 а.с.21 (зворот)).

Додатком до заяви-приєднання до умов договору № 2419-2 від 26.01.2023 погоджено види об`єктів постачання, їх адреси, ЕІС-код точок комерційного обліку за об`єктом споживача приєднаних на умовах комерційної пропозиції постачальника. Початок постачання електричної енергії визначений згідно заяви - з 01.02.2023 року. До заяви-приєднання додаються: перелік ЕІС-кодів точок комерційного обліку (додаток1) та планові обсяги споживання електроенергії (додаток 2).

Також, між сторонами до укладеного договору підписано комерційну пропозицію (додаток №2 до договору), за умовами якої сторонами погоджено ціну, порядок та спосіб оплати, оплата за послугу розподілу, розмір пені, штрафу, термін надання рахунку за спожиту електричну енергію, термін дії договору, інші умови (т.1 а.с.23, 24).

Відповідно до пункту 2 комерційної пропозиції споживач здійснює оплату за фактично спожиту у попередньому місяці електричну енергію протягом 5 робочих днів від дня отримання, рахунку/платіжного документу, але не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), виходячи з ціни (тарифу), визначеної п. 1 цієї комерційної пропозиції.

Коригування заявленого обсягу поставки здійснюється споживачем шляхом направлення постачальнику письмової заяви у строк до 15 числа поточного місяця. Оплата проводиться на поточний рахунок постачальника із спеціальним режимом використання, який зазначено у розрахункових/платіжних документах. Споживач може здійснювати платежі ініціативно (без виставлення платіжних/розрахункових документів) у розмірах та у терміни, які визначені договором та цією комерційною пропозицією.

Згідно з пунктом 4 комерційної пропозиції за порушення строків оплати, визначених у договорі споживачем, сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ), яка діє на день прострочення, від простроченої суми заборгованості, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання без врахування дня фактичної оплати.

Пунктом 7 комерційної пропозиції визначено, що розрахунковий документ за спожиту електричну енергію надається постачальником споживачу не пізніше десятого числа місяця наступного за розрахунковим. Надані постачальником розрахункові/платіжні документи підлягають оплаті споживачем протягом 5 робочих днів з дати отримання.

Договір діє з дати його підписання до 31 грудня 2023 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Якщо не менше, ніж за один місяць до дати закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення цього Договору або зміну його умов, то строк дії договору продовжується на один рік на тих самих умовах, що передбачені договором та цією комерційною пропозицією. Споживач щорічно, до 01 вересня поточного раку надає відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним розподілом є письмовий формі, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою (за наявності). У разі ненадання споживачем зазначених відомостей про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році. Постачальник визначає заявлений обсяг електричної енергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року, що минули (пункт 9 комерційної пропозиції).

Договір та всі додатки до договору підписані уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками сторін.

Обставина продовження строку дії договору та його чинність у спірному періоді сторонами не заперечувалася.

Обставина щодо постачання позивачем та споживання відповідачем електричної енергії у зазначеному позивачем обсязі за період з липня 2024 по квітень 2025 підтверджується наданою ОСР (АТ "Вінницяобленерго") у листі № 06.35-13799 від 14.08.2025 інформацією про перебування у постачальника ТОВ "Енерго Збут Транс" на постачанні споживача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр", яким було спожито по площадкам комерційного обліку: за липень 2024 - 29077 кВт*год, за серпень 2024 - 31794 кВт*год, за вересень 2024 - 26706 кВт*год, за жовтень 2024 - 30748 кВт*год, за листопад 2024 - 26254 кВт*год, за грудень 2024 - 24919 кВт*год, за січень 2025 - 23724 кВт*год, за лютий 2025 - 24573 кВт*год, за березень 202 - 43412 кВт*год, за квітень 2025 - 20643 кВт*год (т. 1 а.с. 50).

Обсяг спожитої відповідачем електричної енергії за період з липня 2024 по квітень 2025 відображено позивачем у актах приймання-передачі товарної продукції та сформованих рахунках на оплату відповідачем спожитого обсягу електричної енергії за період з липня 2024 по квітень 2025 (т. 1 а.с. 24 (зворот)-46).

Таким чином, на виконання умов договору за період з липня 2024 по квітень 2025 постачальником поставлено споживачу електричну енергію у кількості 281 850 кВт*год на загальну суму 2 152 776,31 гривень.

Як убачається із матеріалів справи, зазначені акти та рахунки на оплату позивачем було надіслано на електронну адресу відповідача зазначену ним у договорі, а також вказані документи постачальником було направлено споживачу засобами зв`язку "Нова пошта" та "Укрпошта".

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку №361 за період з 01.03.2024-04.07.2025, заборгованість за липень 2024 року відповідачем погашена частково. Залишок заборгованості становить 4 167,86 гривень (230 813,93 гривень (сума згідно акта за липень 2024 року) - 226 646,07 гривень (часткова оплата) = 4 167,86 гривень. Також за споживачем обліковується заборгованість за наступні розрахункові періоди у таких розмірах: за липень 2024 - 4 167,86 гривень; за серпень 2024 - 243 488,88 гривень; за вересень 2024 - 202 089,96 гривень; за жовтень 2024 - 232 519,08 гривень; за листопад 2024 - 195 561,95 гривень; за грудень 2024 - 197 751,41 гривень; за січень 2025 - 188 467,44 гривень; за лютий 2025 - 201 964,99 гривень; за березень 2025 - 326 607,92 гривень; за квітень 2025 - 133 510,75 гривень, що загалом становить 1 926 130,24 гривень.

За твердженням позивача, вартість спожитої відповідачем електричної енергії за період з липня 2024 по квітень 2025 у розмірі 1 926 130,24 гривень відповідачем не оплачено.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 1 926 130,24 гривень матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 2419-2 від 26.01.2023 у розмірі 2 148 197,58 гривень, з яких: 1 926 130,24 гривень основного боргу, 128 124,14 гривень пені, 18 574,40 гривень 3% річних, 75 368,80 гривень інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором поставки електричної енергії (енергопостачання).

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини операторів систем розподілу, оператора системи передачі, користувачів системи розподілу та замовників послуг з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок визначені, а взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, врегульовані, зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії", Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018, № 310 (далі - Кодекс систем розподілу), а також Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

Стаття 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлює договірні засади проведення учасниками ринку електричної енергії своєї діяльності на ринку електричної енергії.

Пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 68 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії - продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії.

Пунктом 3.1.9 глави 3.1 розділу ІІІ Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Постанова) "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Правила) передбачено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.2.15 глави 1.2 розділу I Правил для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом установлено, що позивачем на виконання умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 2419-2 від 26.01.2023 за період з липня 2024 по квітень 2025 як постачальником поставлено споживачу електричну енергію у кількості 281 850 кВт*год на загальну суму 2 152 776,31 гривень.

Здійснення господарської операції з поставки позивачем на користь відповідача та відповідно прийняття відповідачем електричної енергії за період з липня 2024 по квітень 2025, фактичний обсяг та вартість поставленої відповідачу електричної енергії за період з липня 2024 по квітень 2025 підтверджується інформацією АТ "Вінницяобленерго" щодо фактичних обсягів споживання по площадкам комерційного обліку споживача за період з липня 2024 по квітень 2025, актами приймання-передачі товарної продукції за період з липня 2024 по квітень 2025, рахунками на оплату за вказаний період (т. 1 а.с. 25 (зворот) - 50).

Зауважень та заперечень відповідача щодо об`єму та вартості отриманої електричної енергії матеріали справи не містять.

При цьому судом враховано, що акти приймання-передачі товарної продукції за період з липня 2024 по квітень 2025, рахунки на оплату за вказаний період направлялися відповідачу.

В силу пункту 5.15. договору у разі якщо споживачем не повернуто на адресу постачальника один примірник оригіналу акту приймання-передачі або акту звірки взаємних розрахунків з підписом уповноваженої особи споживача та печаткою споживача (за наявності) або заперечення до такого акту, то вважається, що цей акт приймання-передачі або акт звірки взаємних розрахунків погоджений та підписаний сторонами у редакції постачальника, а договір вважається виконаним в обсязі, вказаному в такому акті.

Таким чином, обсяг та вартість фактично спожитої електричної енергії за вказаний період підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи та не спростовано відповідачем.

З урахуванням здійснених відповідачем часткових розрахунків, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію за липень 2024 року погашена частково, та становить 4 167,86 гривень (230 813,93 гривень (сума згідно акту за липень 2024 року) - 226 646,07 гривень (часткова оплата) = 4 167,86 гривень (наявна заборгованість за липень 2024 року); заборгованість за серпень 2024 становить 243 488,88 гривень; за вересень 2024 - 202 089,96 гривень; за жовтень 2024 - 232 519,08 гривень; за листопад 2024 - 195 561,95 гривень; за грудень 2024 - 197 751,41 гривень; за січень 2025 - 188 467,44 гривень; за лютий 2025 - 201 964,99 гривень; за березень 2025 - 326 607,92 гривень; за квітень 2025 - 133 510,75 гривень, що загалом складає 1 926 130,24 гривень.

Пунктом 2 комерційної пропозиції визначено, що споживач здійснює оплату за фактично спожиту у попередньому місяці електричну енергію протягом 5 робочих днів від дня отримання, рахунку/платіжного документу, але не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), виходячи з ціни (тарифу), визначеної п. 1 цієї комерційної пропозиції.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Проте, як установлено судом, відповідачем зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу № 2419-2 від 26.01.2023 з оплати вартості спожитої за період з липня 2024 по квітень 2025 року електричної енергії у сумі 1 926 130,24 гривень належним чином не виконані.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як убачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, у той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача за договором в частині оплати поставленої та спожитої електричної енергії в сумі 1 926 130,24 гривень є невиконаними та на день розгляду справи доказів здійснення повного розрахунку за поставлену позивачем та спожиту відповідачем у липні 2024 - квітні 2025 року електричну енергію у сумі 1 926 130,24 гривень матеріали справи не містять.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 1 926 130,24 гривень, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору про постачання електричної енергії споживачу в частині повної та своєчасної оплати спожитої електроенергії, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 1 926 130,24 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 128 124,14 гривень пені, 18 574,40 гривень 3% річних, 75 368,80 гривень інфляційних втрат, нарахованих відповідачу у зв`язку із несвоєчасною оплатою за договором.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних судом враховано таке.

Приписами статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних відповідають вимогам чинного законодавства та заявлені правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат з огляду на наявну заборгованість за кожним актом окремо в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат складає 72 933,30 гривень.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 72 933,30 гривень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 2 435,50 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що розрахунок 3 % річних є вірним, а відтак позовні вимоги щодо стягнення 18 574,40 гривень 3 % річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені суд враховує таке.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини 4 статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями пункту 5.7. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню за кожний день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, від простроченої суми заборгованості, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання без врахування дня фактичної оплати, якщо інше не встановлено в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно з пунктом 4 комерційної пропозиції за порушення строків оплати, визначених у договорі споживачем, сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (НБУ), яка діє на день прострочення, від простроченої суми заборгованості, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання без врахування дня фактичної оплати.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17.

При цьому, у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (постанова Верховного Суду від 20.08.2021 року у справі №910/13575/20).

Відповідно до правових позицій викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати. Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, "до повного виконання зобов`язання", "до дати фактичного виконання", "до повної сплати заборгованості / погашення боргу", "протягом року / усього періоду існування заборгованості" тощо.

У пунктах 91-93 вказаної постанови Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

Як уже було зазначено, положеннями пункту 5.7. договору, пункту 4 комерційної пропозиції сторони погодили, що нарахування пені згідно з цими пунктами здійснюється за весь період прострочення зобов`язання без врахування дня фактичної оплати.

Проаналізувавши зміст пункту 5.7. договору, пункту 4 комерційної пропозиції, суд дійшов висновку, що сторонами погоджено інший строк нарахування штрафних санкцій, який є більшим шести місяців та обчислюється до моменту повного погашення зобов`язання.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Як вбачається із розрахунку пені здійсненого позивачем, розрахунок здійснено на залишок суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення у визначений позивачем період. Загальна сума нарахованої позивачем пені складає 128 124,14 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, що нарахована на заборгованість за договором в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що розрахунок пені є вірним, тому позовні вимоги про стягнення 128 124,14 гривень пені є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 1 926 130,24 гривень основного боргу, 128 124,14 гривень пені, 72 933,30 гривень інфляційних втрат, 18 574,40 гривень 3 % річних, в іншій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позовну заяву до суду позивачем подано в електронній формі через підсистему "Електронний суд".

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 8748 від 22.08.2025 року сплачено судовий збір у розмірі 32 222,96 гривень.

З урахуванням ціни позову позивач повинен був сплатити (2148197,58 х 1,5% х 0,8) судовий збір у розмірі 25 778,37 гривень.

За таких обставин, приймаючи до уваги подання позивачем позову до суду в електронній формі через підсистему ЄСІТС, сплачена частина судового збору у розмірі 6 444,59 гривень (32 222,96 гривень - 25 778,37 гривень) підлягає поверненню платнику.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема у разі сплати у більшому розмірі.

Враховуючи, що від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" не надходило клопотання про повернення судового збору, питання про повернення переплаченої суми судового збору (6 444,59 гривень) під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 25 750,01 гривень покладаються на відповідача, витрати по сплаті судового збору у сумі 28,36 гривень покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" (23210, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Гнівань, вул. Соборна, будинок 85, ідентифікаційний код юридичної особи 35558713) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" (01135, місто Київ, вул. Златоустівська, будинок 23А літ. "М", ідентифікаційний код юридичної особи 42588390) 1 926 130,24 гривень основного боргу, 128 124,14 гривень пені, 72 933,30 гривень інфляційних втрат, 18 574,40 гривень 3 % річних та 25 750,01 гривень cудових витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2 435,50 гривень інфляційних втрат - відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 28,36 гривень залишити за позивачем.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник рішення направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 03 листопада 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.